Справа № 824/1192/19-а
Суддя: Лелюк Олександр Петрович
Дата ухвалення: 2019-11-28 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЧЕРНІВЕЦЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 листопада 2019 р. м. Чернівці Справа № 824/1192/19-а

Чернівецький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Лелюка О.П., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження в порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Сторожинецького районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Чернівецькій області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору ОСОБА_2 , про визнання протиправними та скасування постанов,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Сторожинецького районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Чернівецькій області про визнання протиправними та скасування постанов.

Позивач, згідно позовної заяви в новій редакції, просить суд:

- визнати протиправною та скасувати постанову про стягнення виконавчого збору в розмірі 7446 грн (двох мінімальних розмірів заробітної плати з боржника фізичної особи) від 12 січня 2018 року, яка зареєстрована в АСВП 08 вересня 2019 року, винесеної у виконавчому провадженні №55510058 старшим державним виконавцем Сторожинецького районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Чернівецькій області Паладійчуком Андрієм Васильовичем;

- визнати протиправною та скасувати постанову від 09 вересня 2019 року про накладення штрафу в розмірі 1700 грн, яка зареєстрована в АСВП 08 вересня 2019 року, винесеної у виконавчому провадженні №55510058 старшим державним виконавцем Сторожинецького районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Чернівецькій області Паладійчуком Андрієм Васильовичем;

- визнати протиправною та скасувати постанову від 26 вересня 2019 року про накладення штрафу в розмірі 3400 грн, винесеної у виконавчому провадженні №55510058 старшим державним виконавцем Сторожинецького районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Чернівецькій області Паладійчуком Андрієм Васильовичем.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначав про безпідставність та необґрунтованість оскаржуваних рішень. Вказував, зокрема, що оскаржувана постанова про стягнення виконавчого збору від 12 січня 2018 року йому не направлялась та була зареєстрована в Автоматизованій системі виконавчого провадження (АСВП) лише 08 вересня 2019 року. Зазначав про поважність причин неповного виконання виконавчого листа №723/2850/14-ц у встановлений державним виконавцем строк. При цьому вказував, що ним було виконано рішення суду згідно названого виконавчого листа та демонтовано бетонний цоколь й з`єднані металеві стовпчики для огорожі в бік літ. В.Г., звільнено заїзд до земельної ділянки стягувача ОСОБА_2 від контейнера (металевого вагончика), будівельних матеріалів (гравію), про що державним виконавцем складено акт. Разом із цим зазначав, що 02 квітня 2018 року звернувся до відповідача із заявою про виконання судового рішення в повному обсязі та з метою з`ясування цих обставин просив залучити до участі у виконавчому провадженні сертифікованого інженера-геодезиста, який має відповідні звання у сфері топографо-геодезичної діяльності та кваліфікаційний сертифікат інженера-геодезиста та спеціальний прилад необхідний для здійснення комплексу топографо-геодезичних робіт. Однак, відповідачем проігноровано його вимоги, про що зазначено і в ухвалі Сторожинецького районного суду від 18 липня 2018 року у справі №723/1837/18. 03 вересня 2019 року та 24 вересня 2019 року відповідачем складено акти про невиконання судового рішення боржником без присутності останнього та понятих.

Ухвалою суду від 29 жовтня 2019 року заяву ОСОБА_1 про поновлення строку звернення до адміністративного суду задоволено; визнано поважними причини пропуску строку звернення до суду; прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження з врахуванням особливостей провадження у справах з приводу рішень, дій або бездіяльності органу державної виконавчої служби, приватного виконавця; залучено до участі у даній справі як третю особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору ОСОБА_2 ; встановлено строки для подання заяв по суті справи; витребовано у відповідача для огляду в судовому засіданні оригінали матеріалів виконавчого провадження №55510058.

Відповідачем подано до суду відзив на позовну заяву, в якому вказано, що оскаржувані позивачем постанови винесені у відповідності до норм чинного законодавства. При цьому відповідач посилався на не виконання позивачем вимоги від 20 серпня 2019 року №23526 щодо виконання вимог, визначених у виконавчому документі, а саме: усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою площею 0,0307 га шляхом демонтажу бетонного цоколю та з`єднаних металевих стовпчиків для огорожі в бік межі літ. В-Г згідно державного акту на право власності на землю серії ЯЛ №822661 та шляхом звільнення заїзду до вказаної земельної ділянки від встановленого контейнера і будівельних матеріалів (гравію). Просив суд відмовити в задоволенні позовних вимог.

Третьою особою, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору ОСОБА_2 , подано до суду пояснення щодо позову, в яких вказано про дії, вчинені в процесі примусового виконання виконавчого листа №723/2850/14-ц. Зокрема, зазначено про не усунення позивачем перешкод у користуванні нею земельною ділянкою, шляхом демонтажу встановленого бетонного цоколю та з`єднаних металевих стовпчиків для огорожі в бік межі літ. В-Г згідно державного акту стягувача. Посилаючись на ухвалу Сторожинецького районного суду Чернівецької області по справі №723/1837/18, якою скасовано постанову старшого державного виконавця від 15 травня 2018 року у виконавчому провадженні №55510058 про закінчення виконавчого провадження та поновлено виконавче провадження, зазначала, що твердження позивача про повне виконання рішення суду є помилковими. Просила суд відмовити в задоволенні позову.

Позивачем подано до суду відповідь на відзив, в якій він вказував про безпідставність доводів відповідача, викладених у відзиві. Зокрема, зазначав, що відповідачем не спростовано суті позовних вимог, а підтверджено неправомірність винесення оскаржуваних постанов, шляхом подання їх копій без належного засвідчення оригіналу процесуального документа. Вказував і про не спростування відповідачем посилань позивача на акти державного виконавця від 22 лютого 2018 року, 02 квітня 2018 року та 04 квітня 2018 року. Також посилався на ненадання відповідачем аргументованих пояснень стосовно виконання рішення суду позивачем, а саме: демонтування бетонного цоколю та з`єднання металевих стовпчиків для огорожі в бік літ. В-Г. та звільнення заїзду до земельної ділянки ОСОБА_2 від контейнера (металевого вагончика), будівельних матеріалів (гравію).

В судовому засіданні учасники справи надали пояснення аналогічні тим, що викладені в поданих ними заявах по суті справи.

Також судом було досліджено оригінали матеріалів виконавчого провадження №55510058 в частині, що мають значення для правильного вирішення даного спору.

25 листопада 2019 року учасники справи подали заяви про розгляд справи в порядку письмового провадження за наявними матеріалами.

За таких обставин та враховуючи положення частини третьої статті 194 Кодексу адміністративного судочинства України, суд вважає за можливе розглянути дану справу в порядку письмового провадження за наявним в ній матеріалами.

Дослідивши матеріали справи, всебічно та повно з`ясувавши всі обставини справи, об`єктивно оцінивши докази, що мають юридичне значення для вирішення спору по суті, суд дійшов висновку про те, що позовні вимоги підлягають задоволенню, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що Сторожинецьким районним судом Чернівецької області за результатами розгляду 11 березня 2016 року справи №723/2850/14-ц за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , Великокучурівської сільської ради, третя особа ОСОБА_3 , про скасування рішення сільської ради, визнання недійсним державного акта на право власності на землю та зобов`язання вчинити дії, видано виконавчий лист, яким зобов`язано ОСОБА_1 усунути перешкоди у користуванні ОСОБА_2 земельною ділянкою 0.0307 га шляхом демонтажу встановленого бетонного цоколю та з`єднаних металевих стовпчиків для огорожі в бік межі літ. В-Г згідно державного акту на право власності на землю серії ЯЛ №822661 та шляхом звільнення заїзду до вказаної земельної ділянки від встановленого контейнера (металевого вагончика) і будівельних матеріалів (гравію).

12 січня 2018 року державним виконавцем Сторожинецького районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Чернівецькій області Боднарюком О.М. за результатами розгляду заяви про примусове виконання виконавчого листа №723/2850/14-ц ьвинесено постанову про відкриття виконавчого провадження, якою встановлено боржнику виконати рішення суду протягом 10 робочих днів.

Згідно матеріалів справи, 12 січня 2018 року державним виконавцем прийнято постанову про стягнення з боржника ОСОБА_1 виконавчого збору у розмірі 7446,00 грн.

Листом від 12 січня 2018 року, підписаним державним виконавцем Сторожинецького районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Чернівецькій області Боднарюком О.М., повідомлено ОСОБА_1 про направлення на його адресу для виконання постанову від 12 січня 2018 року, винесену при примусовому виконанні виконавчого листа №723/2850/14-ц від 11 березня 2016 року, що видав Сторожинецький районний суд, про що також свідчить реєстр на відправлення рекомендованої кореспонденції за 18 січня 2019 року та квитанція відділення поштового зв`язку ПАТ «Укрпошта».

З матеріалів справи також вбачається, що 22 лютого 2018 року державним виконавцем Сторожинецького районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Чернівецькій області Боднарюком О.М. при примусовому виконанні виконавчого листа №723/2850/14 від 11 березня 2016 року встановлено не можливість на даний момент виконання рішення у зв`язку із тим, що точки «В» і «Г» є незрозумілим за своїм знаходженням та рекомендовано звернутись до суду за роз`ясненням із залученням до виконання спеціаліста, про що складено акт.

02 квітня 2018 року державним виконавцем Сторожинецького районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Чернівецькій області Боднарюком О.М. при примусовому виконанні виконавчого листа №723/2850/14 від 11 березня 2016 року встановлено не можливість на даний момент виконання рішення, у зв`язку із тим, що межі координації земельних ділянок ОСОБА_1 та сусіда ОСОБА_4 зміщені та виділити межі від В до Г неможливо, про що складено акт.

04 квітня 2018 року старшим державним виконавцем Сторожинецького районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Чернівецькій області Казмировичем В.М. при примусовому виконанні виконавчого листа №723/2850/14-ц від 11 березня 2016 року складено акт про виконання ОСОБА_5 на момент перевірки рішення суду, а саме останнім демонтовано бетонний цоколь та з`єднано металеві стовпчики для огорожі та звільнено заїзд до земельної ділянки стягувача ОСОБА_2 від контейнера (металевого вагончика), будівельних матеріалів (гравію).

20 квітня 2018 року позивач звернувся до відповідача із заявою, в якій просив приєднати до матеріалів виконавчого провадження Схематичний план за результатами проведених в натурі (на місцевості) топографо-геодезичних робіт з відновлення поворотних точок «В» та «Г» межі земельної ділянки ОСОБА_2 , площею 0,0307 га за кадастровим номером: :01:001:1987 згідно ДА серії ЯД НОМЕР_1 від 14 вересня 2007 з нанесенням геопросторового розміщення вказаних земельних ділянок, а також геопросторового розміщення суміжних земель сільської ради (стежка), що розташовані в межах АДРЕСА_1 , який виконаний сертифікованим інженером-геодезистом Халавка І.С.

20 травня 2019 року позивач звернувся до відповідача із заявою, в якій повідомив про виконання рішення Сторожинецького районного суду Чернівецької області від 11 березня 2016 року по справі №723/2850/14-ц. Вказував, що про повне виконання рішення суду, що мало місце в грудні 2017 року, ним подавалась заява до Сторожинецького районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Чернівецькій області ще 02 квітня 2018 року. Повідомив, що ним демонтовано бетонний цоколь та з`єднані металеві стовпчики для огорожі в бік межі лі. В-Г згідно державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯЛ №822661, звільнено заїзд до вказаної земельної ділянки від контейнера (металевого вагончика) і будівельних матеріалів (гравію).

20 травня 2019 року державним виконавцем. Сторожинецького районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Чернівецькій області Паладійчуком А.В при примусовому виконанні виконавчого листа №723/2850/14 від 11 березня 2016 року складено акт, згідно якого встановлено, що металевий вагончик, будівельні матеріали (гравій) відсутні, частково знесені металеві стовпчики для огорожі в бік межі літ. В-Г на їхньому боці встановлено металеві сітку. Проводилась фотофіксація місця виконання виконавчого документу. Заїзд до землі не звільнено.

Посилаючись на те, що ним ще до початку примусового виконання рішення суду було його виконано у повному обсязі, вважає, що виконавче провадження №55510058 підлягає завершенню, як фактично виконане.

03 вересня 2019 року старшим державним виконавцем Сторожинецького районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Чернівецькій області Паладійчуком А.В. при примусовому виконанні виконавчого листа №723/2850/14 від 11 березня 2016 року складено акт про те, що на момент виїзду за місцем виконання виконавчого документу встановлено, що вимоги визначені листом від 20 серпня 2019 року за №23526 ОСОБА_1 не виконано в повному обсязі. Заїзд до земельної ділянки не звільнено, огорожу в бік межі літ. В-Г згідно державного акту серії ЯЛ№822661 не демонтовано.

09 вересня 2019 року старшим державним виконавцем Сторожинецького районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Чернівецькій області Паладійчуком А.В. прийнято постанову, якою на боржника ОСОБА_1 накладено штраф у розмірі 1700 грн.

Листом від 09 вересня 2019 року №55510058 відповідачем повідомлено позивача про направлення на його адресу для виконання вказаної постанови.

24 вересня 2019 року старшим державним виконавцем Сторожинецького районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Чернівецькій області Паладійчуком А.В. складено акт про те, що на момент повторного виїзду за місцем виконання виконавчого документа вимоги не виконано. Заїзд до земельної ділянки не звільнено, огорожу в бік межі літ. В-Г згідно державного акту серії ЯЛ №822661 не демонтовано.

26 вересня 2019 року старшим державним виконавцем Сторожинецького районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Чернівецькій області Паладійчуком А.В. прийнято постанову, якою на боржника ОСОБА_1 накладено штраф у розмірі 3400 грн.

Листом від 26 вересня 2019 року №55510058 відповідачем повідомлено позивача про направлення на його адресу для виконання вказаної постанови.

Крім цього, з матеріалів справи вбачається, що стягував у виконавчому провадженні №55510058 ОСОБА_2 зверталась до Сторожинецького районного суду Чернівецької області із скаргою на дії старшого державного виконавця Сторожинецького РВ ДВС ГТУЮ у Чернівецькій області Казмировича В.М., в якій просила суд визнати постанову про закриття виконавчого провадження від 15.05.2018 року у виконавчому провадженні №55510058 незаконною та скасувати її, а виконавчий лист повернути у Сторожинецький районний відділ державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Чернівецькій області для подальшого виконання.

Ухвалою Сторожинецького районного суду Чернівецької області від 18 липня 2018 року у справі №723/1837/18 скаргу ОСОБА_2 задоволено. Визнано незаконною та скасовано постанову старшого державного виконавця Строжинецького районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Чернівецькій області Казмировича В.М. від 15 травня 2018 року у виконавчому провадженні №55510058 про закінчення виконавчого провадження.

За таких обставин, не погоджуючись із прийнятими Сторожинецьким районним відділом державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Чернівецькій області постановами про стягнення виконавчого збору від 12 січня 2018 року та накладення штрафу від 09 вересня 2019 року й від 26 вересня 2019 року, ОСОБА_1 звернувся до суду із цим позовом.

Так, відповідно до частини другої статті 74 Закону України «Про виконавче провадження» від 02 червня 2016 року №1404-VІІІ (в редакції, чинній на час звернення до суду з цим позовом) рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання рішень інших органів (посадових осіб), у тому числі постанов державного виконавця про стягнення виконавчого збору, постанов приватного виконавця про стягнення основної винагороди, витрат виконавчого провадження та штрафів, можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до відповідного адміністративного суду в порядку, передбаченому законом.

Згідно частини першої статті 287 Кодексу адміністративного судочинства України учасники виконавчого провадження (крім державного виконавця, приватного виконавця) та особи, які залучаються до проведення виконавчих дій, мають право звернутися до адміністративного суду із позовною заявою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця порушено їхні права, свободи чи інтереси, а також якщо законом не встановлено інший порядок судового оскарження рішень, дій чи бездіяльності таких осіб.

Відповідно до частини першої та другої статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

У справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Щодо оскаржуваної постанови державного виконавця про стягнення виконавчого збору суд зазначає наступне.

З матеріалів справи вбачається, що постанова про стягнення виконавчого збору датована 12 січня 2018 року.

В цей же день державним виконавцем було прийнято постанову і про відкриття виконавчого провадження (№55510058) з виконання виконавчого листа №723/2850/14-ц, виданого 11 березня 2016 року Сторожинецьким районним судом, про усунення ОСОБА_1 перешкод у користуванні ОСОБА_2 земельною ділянкою площею 0.0307 га шляхом демонтажу встановленого бетонного цоколю та з`єднаних металевих стовпчиків для огорожі в бік межі літ. В-Г згідно державного акту та шляхом звільнення заїзду до вказаної земельної ділянки від встановленого контейнера (металевого вагончика) і будівельних матеріалів (гравію).

Отже, постанова про стягнення виконавчого збору, згідно матеріалів виконавчого провадження №55510058, прийнята державним виконавцем одночасно з постановою про відкриття виконавчого провадження.

Про вказане зазначав і відповідач в ході судового розгляду даної справи.

У зв`язку з цим, суд звертає увагу на те, що відповідно до статті 3 Закону України «Про виконавче провадження» від 02 червня 2016 року №1404-VІІІ (на яку міститься посилання в оскаржуваній постанові) в редакції, що діяла станом на 12 січня 2018 року, відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню рішення на підставі таких виконавчих документів: 1) виконавчих листів та наказів, що видаються судами у передбачених законом випадках на підставі судових рішень, рішень третейського суду, рішень міжнародного комерційного арбітражу, рішень іноземних судів та на інших підставах, визначених законом або міжнародним договором України; 1 1) судові накази; 2) ухвал, постанов судів у цивільних, господарських, адміністративних справах, справах про адміністративні правопорушення, кримінальних провадженнях у випадках, передбачених законом; 3) виконавчих написів нотаріусів; 4) посвідчень комісій по трудових спорах, що видаються на підставі відповідних рішень таких комісій; 5) постанов державних виконавців про стягнення виконавчого збору, постанов державних виконавців чи приватних виконавців про стягнення витрат виконавчого провадження, про накладення штрафу, постанов приватних виконавців про стягнення основної винагороди; 6) постанов органів (посадових осіб), уповноважених розглядати справи про адміністративні правопорушення у випадках, передбачених законом; 7) рішень інших державних органів та рішень Національного банку України, які законом визнані виконавчими документами; 8) рішень Європейського суду з прав людини з урахуванням особливостей, передбачених Законом України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини", а також рішень інших міжнародних юрисдикційних органів у випадках, передбачених міжнародним договором України; 9) рішень (постанов) суб`єктів державного фінансового моніторингу (їх уповноважених посадових осіб), якщо їх виконання за законом покладено на органи та осіб, які здійснюють примусове виконання рішень.

Згідно статті 27 Закону України «Про виконавче провадження» від 02 червня 2016 року №1404-VІІІ (на яку міститься посилання в оскаржуваній постанові) в редакції, що діяла станом на 12 січня 2018 року, виконавчий збір - це збір, що справляється на всій території України за примусове виконання рішення органами державної виконавчої служби. Виконавчий збір стягується з боржника до Державного бюджету України. Виконавчий збір стягується державним виконавцем у розмірі 10 відсотків суми, що фактично стягнута, повернута, або вартості майна боржника, переданого стягувачу за виконавчим документом. За примусове виконання рішення немайнового характеру виконавчий збір стягується в розмірі двох мінімальних розмірів заробітної плати з боржника - фізичної особи і в розмірі чотирьох мінімальних розмірів заробітної плати з боржника - юридичної особи. Виконавчий збір перераховується до Державного бюджету України протягом трьох робочих днів з дня надходження на відповідний рахунок органу державної виконавчої служби. Виконавчий збір не стягується:1) за виконавчими документами про конфіскацію майна, стягнення періодичних платежів, накладення арешту на майно для забезпечення позовних вимог, за виконавчими документами, що підлягають негайному виконанню;2) у разі виконання рішень Європейського суду з прав людини;3) якщо виконання рішення здійснюється за рахунок коштів, передбачених бюджетною програмою для забезпечення виконання рішень суду в порядку, встановленому Законом України "Про гарантії держави щодо виконання судових рішень";4) за виконавчими документами про стягнення виконавчого збору, стягнення витрат виконавчого провадження, штрафів, накладених виконавцем відповідно до вимог цього Закону;5) у разі виконання рішення приватним виконавцем;6) за виконавчими документами про стягнення заборгованості, що підлягає врегулюванню відповідно до Закону України "Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії", а також згідно з постановами державних виконавців, винесеними до набрання чинності цим Законом. У разі наступних пред`явлень державному виконавцю до виконання виконавчого документа виконавчий збір стягується в частині, що не була стягнута під час попереднього виконання. У разі закінчення виконавчого провадження у зв`язку із скасуванням рішення, що підлягало виконанню, або визнання судом виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню, стягнутий виконавчий збір підлягає поверненню. Під час передачі виконавчого документа від органу державної виконавчої служби приватному виконавцю виконавчий збір не стягується, якщо він не був стягнутий на момент передачі. У разі стягнення частини виконавчого збору на момент передачі виконавчого документа приватному виконавцю стягнута частина виконавчого збору поверненню не підлягає. Виконавчий збір не стягується у разі закінчення виконавчого провадження на підставі пункту 9 частини першої статті 39 цього Закону, якщо рішення було виконано до винесення постанови про відкриття виконавчого провадження.

Відповідно до статті 40 Закону України «Про виконавче провадження» від 02 червня 2016 року №1404-VІІІ (на яку також міститься посилання в оскаржуваній постанові) в редакції, що діяла станом на 12 січня 2018 року, у разі закінчення виконавчого провадження (крім офіційного оприлюднення повідомлення про визнання боржника банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури, закінчення виконавчого провадження за судовим рішенням, винесеним у порядку забезпечення позову чи вжиття запобіжних заходів, а також, крім випадків нестягнення виконавчого збору або витрат виконавчого провадження, нестягнення основної винагороди приватним виконавцем), повернення виконавчого документа до суду, який його видав, арешт, накладений на майно (кошти) боржника, знімається, відомості про боржника виключаються з Єдиного реєстру боржників, скасовуються інші вжиті виконавцем заходи щодо виконання рішення, а також проводяться інші необхідні дії у зв`язку із закінченням виконавчого провадження. Виконавче провадження, щодо якого винесено постанову про його закінчення, не може бути розпочате знову, крім випадків, передбачених цим Законом. Про зняття арешту з майна (коштів) виконавець зазначає у постанові про закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа, яка в день її винесення надсилається органу, установі, посадовій особі, яким була надіслана для виконання постанова про накладення арешту на майно (кошти) боржника, а у випадках, передбачених законом, вчиняє дії щодо реєстрації припинення обтяження такого майна. У разі повернення виконавчого документа стягувачу з підстав, передбачених пунктами 1, 3, 4, 6 частини першої статті 37 цього Закону, закінчення виконавчого провадження з підстав, передбачених пунктами 1, 2, 4, 6, 9 (крім випадку, передбаченого частиною дев`ятою статті 27 цього Закону), 11, 14 і 15 частини першої статті 39 цього Закону, якщо виконавчий збір не стягнуто, державний виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня повернення виконавчого документа (закінчення виконавчого провадження) виносить постанову про стягнення виконавчого збору, яку виконує в порядку, встановленому цим Законом.

Таким чином, нормами Закону України «Про виконавче провадження», на які містить посилання в оскаржуваній постанові, в редакції, яка діяла станом на 12 січня 2018 року, не передбачалось прийняття державним виконавцем постанови про стягнення виконавчого збору одночасно з постановою про відкриття виконавчого провадження.

Варто зазначити, що норма про те, що державний виконавець виносить одночасно з постановою про відкриття виконавчого провадження постанову про стягнення виконавчого збору (крім виконавчих документів про стягнення аліментів), була внесена до частини четвертої статті 27 Закону України «Про виконавче провадження» від 02 червня 2016 року №1404-VІІІ лише Законом України від 03 липня 2018 року № 2475-VIII, що набрав чинності 28 серпня 2018 року, тобто після дати оскаржуваної постанови про стягнення виконавчого збору.

Разом з цим, в силу вимог частини п`ятої статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України суд враховує висновки Верховного Суду щодо застосування норм Закону України «Про виконавче провадження» від 02 червня 2016 року №1404-VІІІ в редакції, чинній на час винесення оскаржуваної постанови про стягнення виконавчого збору.

Так, у постанові від 28 лютого 2019 року у справі №819/1116/17 Верховний Суд на підставі аналізу норм Закону №1404-VIII зробив висновок про те, що обов`язковими умовами стягнення виконавчого збору є: 1) фактичне виконання судового рішення; 2) вжиття державним виконавцем заходів примусового виконання рішень. А за своїм призначенням виконавчий збір є своєрідною винагородою державному виконавцю за вчинення заходів примусового виконання рішення за умови, що такі заходи призвели до виконання рішення.

Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що в даній ситуації державний виконавець не мав права одночасно з постановою про відкриття виконавчого провадження, без вчинення жодних дій щодо примусового виконання виконавчого документа приймати постанову про стягнення з боржника виконавчого збору.

Відтак, постанова про стягнення виконавчого збору, датована 12 січня 2018 року, є передчасною та незаконною, а тому підлягає скасуванню.

Крім цього, з оглянутого судом оригіналу постанови про стягнення виконавчого збору від 12 січня 2018 року, копія якої долучена до матеріалів справи, вбачається, що у вступній частині постанови зазначено про державного виконавця Паладійчука А.В., а в резолютивній - про державного виконавця Боднарюка О.М. При цьому постанова про стягнення виконавчого збору не підписана жодним із вказаних державних виконавців.

Водночас відповідно до наведених вище положень частини першої статті 3 Закону України «Про виконавче провадження» від 02 червня 2016 року №1404-VІІІ в редакції, що діяла станом на 12 січня 2018 року, постанова про стягнення виконавчого збору є виконавчим документом.

Згідно ж частини третьої статті 4 Закону України «Про виконавче провадження» від 02 червня 2016 року №1404-VІІІ в редакції, що діяла станом на 12 січня 2018 року, виконавчий документ підписується уповноваженою посадовою особою із зазначенням її прізвища та ініціалів і скріплюється печаткою. Скріплення виконавчого документа печаткою із зображенням Державного Герба України є обов`язковим, якщо орган (посадова особа), який видав виконавчий документ, згідно із законом зобов`язаний мати таку печатку.

Однак, оскаржувана постанова про стягнення виконавчого збору, усупереч наведеним вимогам закону, не підписана уповноваженою посадовою особою.

Зазначене додатково свідчить про незаконність постанови про стягнення виконавчого збору від 12 січня 2018 року.

Поряд з цим в ході судового розгляду справи відповідачем, усупереч встановленого частиною другою статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України обов`язку суб`єкта владних повноважень доказувати правомірність оскаржуваних дій, рішень чи бездіяльності, не спростовано тверджень позивача і про те, що постанова про стягнення виконавчого збору від 12 січня 2018 року була зареєстрована в Автоматизованій системі виконавчого провадження (АСВП) лише 08 вересня 2019 року, а відповідно до відомостей АСВП в період з 12 січня 2018 року по 08 вересня 2019 року постанова про стягнення виконавчого збору у ВП №55510058 не приймалась.

З огляду на усе викладене, суд приходить до висновку про наявність правових підстав для визнання протиправною та скасування постанови про стягнення виконавчого збору в розмірі 7446 грн від 12 січня 2018 року.

Відтак, у вказаній частині позов підлягає задоволенню.

Щодо позовних вимог в часині оскарження постанов державного виконавця про накладення штрафу від 09 вересня 2019 року та від 26 вересня 2019 року, суд зазначає таке.

Як вбачається з постанови про накладення штрафу від 09 вересня 2019 року на боржника ОСОБА_1 накладено штраф у розмірі 1700 грн за невиконання виконавчого документа виконавчого листа №723/2850/14-ц, виданого 11 березня 2016 року Сторожинецьким районним судом, про усунення ОСОБА_1 перешкод у користуванні ОСОБА_2 земельною ділянкою площею 0.0307 га шляхом демонтажу встановленого бетонного цоколю та з`єднаних металевих стовпчиків для огорожі в бік межі літ. В-Г згідно державного акту та шляхом звільнення заїзду до вказаної земельної ділянки від встановленого контейнера (металевого вагончика) і будівельних матеріалів (гравію).

У вказаній постанові зазначено, що вимогою від 20 серпня 2019 року №23526 (оригінал оглянуто судом в матеріалах виконавчого провадження №55510058, а копію долучено до матеріалів судової справи) боржника було повідомлено щодо необхідності виконання вимог, визначених у виконавчому документів в термін до 28 серпня 2019 року та повідомлено, що в разі їх невиконання будуть застосовані заходи примусового характеру з подальшим застосуванням штрафних санкцій. Боржником вимогу не було виконано, про що свідчить акт державного виконавця від 03 вересня 2019 року.

Постановою про накладення штрафу від 26 вересня 2019 року на боржника накладено штраф у розмірі 3400 грн за повторне невиконання вказаного вище виконавчого документа.

При цьому у названій постанові зазначено, що 24 вересня 2019 року державним виконавцем повторно здійснено перевірку виконання рішення боржником, про що складено акт про його невиконання.

Так, відповідно до статті 63 Закону України «Про виконавче провадження» від 02 червня 2016 року №1404-VІІІ в редакції, що діяла станом на час прийняття оскаржуваних постанов про накладення штрафу, за рішеннями, за якими боржник зобов`язаний особисто вчинити певні дії або утриматися від їх вчинення, виконавець наступного робочого дня після закінчення строку, визначеного частиною шостою статті 26 цього Закону, перевіряє виконання рішення боржником. Якщо рішення підлягає негайному виконанню, виконавець перевіряє виконання рішення не пізніш як на третій робочий день після відкриття виконавчого провадження. У разі невиконання без поважних причин боржником рішення виконавець виносить постанову про накладення на боржника штрафу, в якій також зазначаються вимога виконати рішення протягом 10 робочих днів (за рішенням, що підлягає негайному виконанню, - протягом трьох робочих днів) та попередження про кримінальну відповідальність. Виконавець наступного робочого дня після закінчення строку, передбаченого частиною другою цієї статті, повторно перевіряє виконання рішення боржником. У разі повторного невиконання без поважних причин боржником рішення, якщо таке рішення може бути виконано без участі боржника, виконавець надсилає органу досудового розслідування повідомлення про вчинення боржником кримінального правопорушення та вживає заходів примусового виконання рішення, передбачених цим Законом. У разі невиконання боржником рішення, яке не може бути виконано без участі боржника, виконавець надсилає до органу досудового розслідування повідомлення про вчинення боржником кримінального правопорушення та виносить постанову про закінчення виконавчого провадження.. Виконавець під час виконання рішення про заборону вчиняти певні дії або про утримання від вчинення певних дій доводить до відома боржника резолютивну частину такого рішення, про що складає відповідний акт. Після складення акта виконавець виносить постанову про закінчення виконавчого провадження.

Згідно статті 75 Закону України «Про виконавче провадження» від 02 червня 2016 року №1404-VІІІ в редакції, що діяла станом на час прийняття оскаржуваних постанов про накладення штрафу, у разі невиконання без поважних причин у встановлений виконавцем строк рішення, що зобов`язує боржника виконати певні дії, та рішення про поновлення на роботі виконавець виносить постанову про накладення штрафу на боржника - фізичну особу у розмірі 100 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, на посадових осіб - 200 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, на боржника - юридичну особу - 300 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян та встановлює новий строк виконання. У разі повторного невиконання рішення боржником без поважних причин виконавець у тому самому порядку накладає на нього штраф у подвійному розмірі та звертається до органів досудового розслідування з повідомленням про вчинення кримінального правопорушення.

Таким чином, безумовною підставою для накладення державним виконавцем на боржника штрафу є невиконання рішення суду без поважних причин у визначений строк, за умови, що судове рішення не виконане без поважних причин, коли боржник мав реальну можливість виконати судове рішення, проте не зробив цього. Поважними ж в розумінні наведених норм Закону №1404-VІІІ можуть вважатися об`єктивні причини, які унеможливили або значно ускладнили виконання рішення боржником та які не залежали від його власного волевиявлення.

Як вбачається з обставин даної справи, згідно змісту акту державного виконавця від 04 квітня 2018 року на момент перевірки боржником рішення суду у справі №723/2850/14-ц виконано, а саме: демонтовано бетонний цоколь та з`єднано металеві стовпчики для огорожі та звільнено заїзд до земельної ділянки стягувача ОСОБА_2 від контейнера (металевого вагончика), будівельних матеріалів (гравію).

Згідно обставин, встановлених в ході судового розгляду Сторожинецьким районним судом Чернівецької області справи №723/1837/18 (ухвала суду від 18 липня 2018 року, що набрала законної сили 08 серпня 2018 року), боржником рішення суду у справі №723/2850/14-ц в частині звільнення боржником заїзду до земельної ділянки стягувача від встановленого контейнера (металевого вагончика) і будівельних матеріалів (гравію) було виконано. Спірним залишалось виконання рішення суду в частині усунення перешкод у користуванні ОСОБА_2 земельною ділянкою шляхом демонтажу ОСОБА_1 встановленого бетонного цоколю та з`єднаних металевих стовпчиків для огорожі в бік межі літ.В-Г згідно державного акту стягувача.

Згідно змісту акту державного виконавця від 20 травня 2019 року, останнім встановлено, що металевий вагончик, будівельні матеріали (гравій) відсутні, частково знесені металеві стовпчики для огорожі в бік межі літ. В-Г на їхньому боці встановлено металеві сітку. Проводилась фотофіксація місця виконання виконавчого документу. Заїзд до землі не звільнено.

Зазначене у своїй сукупності дає підстави для висновку про те, що при винесенні оскаржуваних постанов про накладення штрафу відповідачем не було в повній мірі взято до уваги факти вчинення боржником ОСОБА_1 дій щодо виконання виконавчого документа №723/2850/14-ц та, як наслідок таких дій, його часткове виконання.

Відтак, висновок державного виконавця, наведений в оскаржуваних постановах, про невиконання боржником виконавчого документа є безпідставним та необґрунтованим.

Щодо причин, які ускладнювали позивача повністю виконати виконавчий документ №723/2850/14-ц у строк, вказаний державним виконавцем, то такими, як вбачається з матеріалів виконавчого провадження, були, зокрема, не залучення за заявою боржника державним виконавцем до вчинення виконавчих дій спеціаліста (сертифікованого інженера-геодезиста). При цьому, згідно змісту акту державного виконавця від 22 лютого 2018 року останнім встановлена неможливість виконання рішення у зв`язку із тим, що точки «В» і «Г» є незрозумілим за своїм знаходженням та рекомендовано звернутись до суду за роз`ясненням із залученням до виконання спеціаліста. А згідно змісту акту державного виконавця від 02 квітня 2018 року останнім встановлена неможливість виконання рішення суду у зв`язку із тим, що межі координації земельних ділянок ОСОБА_1 та сусіда ОСОБА_4 зміщені та виділити межі від В до Г неможливо.

За таких обставин, оцінюючі надані учасниками справи докази в сукупності, суд вважає, що відповідач дійшов помилкового висновку про відсутність поважних причин, які унеможливлювали боржника ОСОБА_1 виконати повністю виконавчий документ №723/2850/14-ц у встановлений державним виконавцем строк. Як наслідок, відповідачем безпідставно застосовано до позивача штраф у розмірі 1700 грн та 3400 грн.

Щодо посилань в оскаржуваних постановах на акти від 03 вересня 2019 року та від 24 вересня 2019 року про невиконання судового рішення боржником, то суд звертає увагу на те, що такі в порушення вимог статті 22 Закону України «Про виконавче провадження» від 02 червня 2016 року №1404-VІІІ, складені без присутності боржника та понятих, що вбачається зі змісту цих актів та не заперечувалось відповідачем.

Відтак, державним виконавцем було безпідставно враховано вказані акти від 03 вересня 2019 року та від 24 вересня 2019 року при прийнятті оскаржуваних постанов та, відповідно, зроблено висновок про наявність підстав для накладення на боржника штрафу.

Враховуючи викладене, оскаржувані постанови державного виконавця про накладення на боржника штрафу від 09 вересня 2019 року та від 26 вересня 2019 року суд визнає протиправними, а тому такі підлягають скасуванню.

Перевіряючи оскаржувані позивачем рішення суб`єкта владних повноважень на відповідність їх критеріям, наведеним у частині другій статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, суд вважає, що при їх прийнятті відповідач діяв не на підставі закону та необґрунтовано, тобто без урахування усіх обставин, що мають значення для прийняття такого виду рішень.

Зазначене свідчить про протиправність оскаржуваних позивачем у цій справі рішень, а тому вони підлягають скасуванню.

Згідно статті 129 Конституції України однією із основних засад судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно частини першої статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Статтею 72 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Відповідно до статті 73 Кодексу адміністративного судочинства України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Згідно статей 74 -76 Кодексу адміністративного судочинства України суд не бере до уваги докази, які одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Відповідно до частини першої та другої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Згідно частин першої третьої статі 90 Кодексу адміністративного судочинства України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Оцінивши належність, допустимість, достовірність доказів окремо, а також достатність і взаємний зв`язок цих доказів у їх сукупності, суд вважає, що позивач довів обґрунтованість позову, а відповідач як суб`єкт владних повноважень не довів правомірність оскаржуваних рішень. Відтак, позов підлягає задоволенню повністю.

Щодо розподілу судових витрат суд зазначає таке.

Частиною першою, сьомою статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа. Розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Відповідно до частини першої статті 132 Кодексу адміністративного судочинства України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Оскільки даний позов сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, підлягає задоволенню, а згідно наявної у справі квитанції №ПН204896С1 від 10 жовтня 2019 року позивачем за його подання сплачено судовий збір у розмірі 768 грн 40 коп., то вказана сума підлягає поверненню позивачу за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень.

Крім цього, як вбачається ізі змісту позовної заяви в новій редакції, позивач просить суд стягнути з відповідача витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 2000 грн.

Однак, на підтвердження понесених позивачем витрат на професійну правничу допомогу у цій справі, останнім не було надано жодних належних (в тому числі платіжних) документів.

За таких обставин вказана вимога щодо розподілу судових витрат є необґрунтованою та безпідставною, а тому задоволенню не підлягає.

Керуючись статтями 241 - 246, 250, 287 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

В И Р І Ш И В :

Адміністративний позов ОСОБА_1 до Сторожинецького районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Чернівецькій області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору ОСОБА_2 , про визнання протиправними та скасування постанов задовольнити повністю.

Визнати протиправними та скасувати постанову про стягнення виконавчого збору в розмірі 7446,00 грн від 12 січня 2018 року, постанову про накладення штрафу в розмірі 1700,00 грн від 09 вересня 2019 року та постанову про накладення штрафу в розмірі 3400,00 грн від 26 вересня 2019 року, прийняті відносно ОСОБА_1 як боржника у виконавчому провадженні №55510058.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Сторожинецького районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Чернівецькій області на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 768 грн 40 коп.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана або до Чернівецького окружного адміністративного суду або безпосередньо до Вінницького апеляційного адміністративного суду протягом десяти днів з дня його проголошення. Датою ухвалення судового рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене). Датою ухвалення судового рішення в порядку письмового провадження є дата складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 28 листопада 2019 року.

Повне найменування учасників справи:

позивач ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ), відповідач - Сторожинецький районний відділ державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Чернівецькій області (м. Сторожинець, вул. Ватутіна, 11), третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору ОСОБА_2 ( АДРЕСА_1 ).

Суддя О.П. Лелюк