Справа № 420/6243/19
Суддя: Кравченко М.М.
Дата ухвалення: 2019-12-02 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 420/6243/19
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 листопада 2019 року м. Одеса

Одеський окружний адміністративний суд в складі:

головуючого судді - Кравченка М.М.;

за участі:

секретаря судового засідання - Кушкань Т.В.;

представника позивача - Глушко Г.М.;

представника відповідача - Литвинчук Т.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до Головного управління ДФС в Одеській області (вул. Семінарська, 5, м. Одеса, 65044, ідентифікаційний код 39398646) про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень від 01.07.2019 року № , № , № , № , № , № , № , № , рішення від 01.07.2019 року № та податкової вимоги від 01.07.2019 року № Ф-020861305, -

СУТЬ СПОРУ:

ОСОБА_1 звернувся до Одеського окружного адміністративного суду з позовною заявою до Головного управління ДФС в Одеській області, в якій просив: визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення ГУ ДФС в Одеській області від 01.07.2019 року № про застосування штрафних (фінансових) санкцій у сумі 510 грн.; визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення ГУ ДФС в Одеській області від 01.07.2019 року № про збільшення податкового зобов`язання з податку на доходи фізичних осіб у сумі 5078740,92 та застосовано штрафних (фінансових) санкцій у сумі 1269685,23 грн.; визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення ГУ ДФС в Одеській області від 01.07.2019 року № про застосування штрафних (фінансових) санкцій у сумі 510 грн.; визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення ГУ ДФС в Одеській області від 01.07.2019 року № про збільшення податкового зобов`язання за платежем військового збору у сумі 423228,41 грн. та застосовано штрафні (фінансові) санкції у сумі 105807,10 грн.; визнати протиправним та скасувати рішення ГУ ДФС в Одеській області від 01.07.2019 року № про застосування штрафних (фінансових) санкцій з єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування у сумі 44366,85 грн.; визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення ГУ ДФС в Одеській області від 01.07.2019 року № про збільшення податкового зобов`язання з податку на додану вартість у сумі 4702537,89 грн. та застосовано штрафні (фінансові) санкції у сумі 1175634,47 грн.; визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення ГУ ДФС в Одеській області від 01.07.2019 року № про застосування штрафних санкцій за порушення граничних термінів реєстрації податкових накладних/розрахунків коригування до податкових накладних у сумі 2220805,61 грн.; визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення ГУ ДФС в Одеській області від 01.07.2019 року № про застосування штрафних (фінансових) санкцій з податку на додану вартість у сумі 5950,00 грн.; визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення ГУ ДФС в Одеській області від 01.07.2019 року № про збільшення податкового зобов`язання з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки в загальній сумі 53057 грн., у т. ч. за 2016 рік - 26890,57 грн., 2017 рік - 26166,90 грн.; визнати протиправним та скасувати податкову вимогу ГУ ДФС в Одеській області від 01.07.2019 № Ф-020861305 щодо обов`язку сплати суми недоїмки зі сплати єдиного внеску, штрафів та пені на загальнообов`язкове державне соціальне страхування у сумі 301886,64 грн.; стягнути з ГУ ДФС в Одеській області на користь ФОПП ОСОБА_1 р.н.о.к.п.п. НОМЕР_1 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , сплачений судовий збір за подання адміністративного позову у розмірі 9605 грн.; стягнути з ГУ ДФС в Одеській області на користь ФОПП ОСОБА_1 р.н.о.к.п.п. НОМЕР_1 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , понесені витрати на отримання правової допомоги у розмірі 50000,00 грн.

В обґрунтування своїх позовних вимог позивач зазначив наступне. На підставі наказу ГУ ДФС в Одеській області від 13.05.2019 року № 3604, направлення ГУ ДФС в Одеській області від 22.05.2019 року № 3272/13-05 на проведення документальної позапланової виїзної перевірки, головним державним ревізор-інспектором відділу контрольно-перевірочної роботи фізичних осіб управління податків і зборів з фізичних осіб ГУ ДФС в Одеській області - Холодовою Наталією Володимирівною проведено документальну позапланову виїзну перевірку діяльності фізичної особи платника податків ОСОБА_1 , р.н.о.к.п.п. НОМЕР_1 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , з питань дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства за період з 01.01.2016 року по 31.12.2018 року, та Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування». Перевірка була проведена в приміщенні ГУ ДФС в Одеській області за адресою: м. Одеса, пр-т. АК. Глушко, буд. 17/2. За результатами перевірки складено Акт від 04.06.2019 року № 1065/15-32-13-05/ НОМЕР_1 «Про результати документальної позапланової виїзної перевірки дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства фізичної особи-підприємця фізичної особи платника податків ОСОБА_1 (р.н.о.к.п.п. НОМЕР_1 ) щодо своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати податків і зборів за період з 01.01.2016 року по 31.12.2018 рік, дотримання законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками, правильності нарахування, обчислення та сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, виконання вимог валютного та іншого законодавства за період з 01.01.2016 року по 31.12.2018 рік». Вказаний Акт перевірки було отримано поштою 11 червня 2019 року. За результатами перевірки ГУ ДФС в Одеській області винесено податкові повідомлення-рішення, рішення про застосування штрафних (фінансових) санкцій з єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування та податкову вимогу про сплату боргу: № про застосування штрафних (фінансових) санкцій у сумі 510 грн.; № про збільшення податкового зобов`язання з податку на доходи фізичних осіб у сумі 5078740,92 та застосовано штрафних (фінансових) санкцій у сумі 1269685,23 грн.; № про застосування штрафних (фінансових) санкцій у сумі 510 грн.; № про збільшення податкового зобов`язання за платежем військового збору у сумі 423228,41 грн. та застосовано штрафні (фінансові) санкції у сумі 105807,10 грн.; рішення № про застосування штрафних (фінансових) санкцій з єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування у сумі 44366,85 грн.; № про збільшення податкового зобов`язання з податку на додану вартість у сумі 4702537,89 грн. та застосовано штрафні (фінансові) санкції у сумі 1175634,47 грн.; № про застосування штрафних санкцій за порушення граничних термінів реєстрації податкових накладних/розрахунків коригування до податкових накладних у сумі 2220805,61 грн.; № про застосування штрафних (фінансових) санкцій з податку на додану вартість у сумі 5950,00 грн.; № про збільшення податкового зобов`язання з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки в загальній сумі 53057 грн., у т. ч. за 2016 рік - 26890,57 грн., 2017 рік - 26166,90 грн.; податкова вимога від 01.07.2019 № Ф-020861305 щодо обов`язку сплати суми недоїмки зі сплати єдиного внеску, штрафів та пені на загальнообов`язкове державне соціальне страхування у сумі 301886,64 грн. Зазначені податкові повідомлення-рішення від 01.07.2019 року № , № , № , № , № , № , № , № , рішення № про застосування штрафних (фінансових) санкцій з єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування та податкова вимога від 01.07.2019 № Ф-020861305 отримані довіреною особою - Івановою Т.Д. (згідно довіреності № 231 від 21.05.2019 року) наручно 01.07.2019 року. Позивач вважає вищевказані податкові повідомлення-рішення, рішення про застосування штрафних (фінансових) санкцій з єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування та податкову вимогу неправомірними та такими, що підлягають скасуванню.

Ухвалою Одеського окружного адміністративного суду від 25.10.2019 року позовну заяву ОСОБА_1 до Головного управління ДФС в Одеській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень від 01.07.2019 року № , № , № , № , № , № , № , № , рішення від 01.07.2019 року № та податкової вимоги від 01.07.2019 року № Ф-020861305 було прийнято до розгляду та відкрито провадження в адміністративній справі.

У відзиві на позовну заяву відповідач вказує, що до початку перевірки ГУ ДФС в Одеській області надсилались такі запити: запит до Департаменту державної архітектурно-будівельної інспекції в Одеській області № 1340 від 25.03.2019 р. та відповіді № 1015-05/1-1575 від 04.03.2019 р. та № 1015-05/1-3005 від 17.04.2019 р.; запити до платника податків ОСОБА_1 вих. № 1329/Л/15-32-13-05-09 від 30.01.2019 року та вих. № 1332/Л/15-32-13-05-09 від 30.01.2019 року та відповідь ФОПП без надання інформації та її документального підтвердження щодо питань, викладених в запитах (вх. № 48362/Л/15-32 від 23.04.2019 р.). В ході проведення перевірки керуючись п.85.4 ст.85 Податкового Кодексу України довіреній особі ФОПП ОСОБА_1. - Івановій Тетяні Дмитрівні (згідно довіреності № 231 від 21.05.2019 р.) надано запит про надання пояснення та документів від 22.05.2019 р., в якому висвітлено питання, в тому числі і п.1 «Рух грошових коштів по вищевказаним рахункам та по рахункам, відкритим на ім`я ОСОБА_1 , але не внесені до АС «Податковий блок»». На вищевказаний запит ОСОБА_1 до кінця перевірки не надано рух грошових коштів по рахункам, у зв`язку із чим складено Акт про не надання документів № 549/15-32-13-05/ НОМЕР_1 від 04.06.2019 р. Ненадання відповіді на запит стало причиною винесення ППР № від 01.07.2019 р. Відповідно до наявної податкової інформації ФОПП ОСОБА_1 протягом перевіряємого періоду отримував доходи, які згідно з Кодексом підлягають включенню до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу та відображенню платником податків в річній декларації про майновий стан і доходи (податковій декларації). Згідно з інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиним реєстром заборон відчуження об`єктів нерухомого майна, відомостей про отримані доходи з ЦБ ЄДРПОУ та наданих до перевірки договорів купівлі-продажу, в період з 01.01.2016 р. по 31.12.2018 р. ФОПП ОСОБА_1 крім отриманих доходів, обов`язок щодо відображення яких у податковій декларації вважається виконаним і податкова декларація не подається, фактично отримував доходи від здійснення операцій з продажу об`єктів нерухомого майна. Відповідно до Договорів купівлі-продажу, наданих до перевірки ФОПП ОСОБА_1 здійснював протягом 2016-2018 рр. особисто та через своїх законних представників (довірених осіб) систематичний продаж об`єктів нерухомого майна (садових будинків, земельних ділянок) фізичним особам. Натомість, будівництво самостійних будинків, як за власні, так і за залучені кошти, є безумовним свідченням того, що збудований об`єкт нерухомості передбачав отримання прибутку від подальшого продажу, що є неодмінною характерною рисою підприємницької діяльності. Враховуючи те, що 02.10.2003 за № Ф0022229 до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців внесено запис про державну реєстрацію підприємницької діяльності фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , доходи від продажу об`єктів нерухомості за перевіряємий період повинні були оподатковуватись за нормами ст.177 Податкового кодексу України.

У відповіді на відзив позивач зазначає, що не правильне трактування податкового, цивільного законодавства з боку ГУ ДФС в Одеській області призвело до неправильних висновків в момент проведення перевірки, що виразилось в донарахуванні фізичній особі платнику податків ОСОБА_1 податкових зобов`язань з податку на доходи фізичних осіб, військового збору, єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, з податку на додану вартість, з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки та застосування штрафних (фінансових) санкцій.

Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши надані письмові докази, перевіривши матеріали справи, а також проаналізувавши законодавство, яке регулює спірні правовідносини, суд дійшов висновку, що позов належить задовольнити. Свій висновок суд вмотивовує наступним чином. Так, суд, -

ВСТАНОВИВ:

Згідно з ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч.2 ст.2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

ОСОБА_1 зареєстрований як фізична особа-підприємець, перебуває на спрощеній системі оподаткування (ІІІ група) з обраним видом діяльності: 70.22 - консультування з питань комерційної діяльності та керування.

На підставі наказу від 13.05.2019 року № 3604, направлення від 22.05.2019 року № 3272/13-05 на проведення документальної позапланової виїзної перевірки посадовою особою Головного управління ДФС в Одеській області було проведено документальну позапланову виїзну перевірку діяльності фізичної особи платника податків ОСОБА_1 з питань дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства за період з 01.01.2016 року по 31.12.2018 року та Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» за період з 01.01.2016 року по 31.12.2018 року.

За результатами цієї перевірки 04.06.2019 року Головне управління ДФС в Одеській області склало акт № 1065/15-32-13-05/ НОМЕР_1 «Про результати документальної позапланової виїзної перевірки дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства фізичної особи-підприємця фізичної особи платника податків ОСОБА_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ) щодо своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати податків і зборів за період з 01.01.2016 року по 31.12.2018 рік, дотримання законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками, правильності нарахування, обчислення та сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, виконання вимог валютного та іншого законодавства за період з 01.01.2016 року по 31.12.2018 рік».

В акті перевірки від 04.06.2019 року № 1065/15-32-13-05/ НОМЕР_1 відповідачем встановлені наступні порушення з боку позивача:

- п.16.1 ст.16, пп.44.1, пп.44.6 ст.44 Податкового кодексу України, що виразились в не наданні документів, що належать або пов`язані з предметом перевірки за період з 01.01.2016 року по 31.12.2018 рік;

- п.177.5 ст.177 Податкового кодексу України, в наслідок чого встановлено не вчасне подання податкових декларацій про майновий стан та доходи як фізичної особи-підприємця, а саме за 2016 рік надана 21.04.2017 р. по терміну до 09.02.2017 р., за 2017 рік - 26.04.2018 р. по терміну до 09.02.2018 р. та за 2018рік - 26.04.2019 р. по терміну до 09.02.2019 р.;

- п.177.1, п.177.2, п.177.5, п.7) пп.298.2.3 п.298.2 ст.298 Податкового кодексу України, в наслідок чого донараховано податок на доходи фізичних осіб, що сплачуються фізичними особами за результатами річного декларування у сумі 5078740,92 грн., у тому числі 2016 рік - 1196453,40 грн., 2017 рік - 1771459,08 грн., 2018 рік - 2110828,44 грн.;

- пп.1.1, 1.2, 1.3, 1.4 п.16-1 підрозділу 10 Розділу ХХ Перехідних положень, п.162.1 ст.162, п.163.1 ст.163, пп.168.1.1 п.168.1 ст.168 Податкового кодексу України встановлено заниження грошового зобов`язання з військового збору від підприємницької діяльності у сумі 423228,41 грн., у тому числі 2016 рік - 99704,45 грн., 2017 рік - 147621,59 грн. та 2018 рік - 175902,37 грн.;

- п.2 ст.7, п.8 ст.9 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування», в наслідок чого донараховано єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування у сумі 301886,64 грн., в тому числі за 2016 рік на 91143,36 грн., за 2017 рік у сумі 101277,00 грн., за 2018 рік у сумі 109466,28 грн.;

- п.181.1 ст.181, п.183.1, п.183.2 ст.183, п.187.1 ст.187, пп.188.1 ст.188, пп.194.1.1 пп.194.1 ст.194 Податкового кодексу України, в наслідок чого донараховано податку на додану вартість у сумі 4702537,89 грн., в тому числі за 2016 рік у сумі 1107827,22 грн., за 2017 рік у сумі 1640239,89 грн. та за 2018 рік у сумі 1954470,78 грн.;

- п.201.10 ст.201 Податкового кодексу України встановлено порушення термінів реєстрації ПН із затримкою реєстрації більше ніж на 366 днів на суму ПДВ 3397904,56 грн. (за січень 2016 - травень 2018 р.), на 61 до 365 календарних днів на суму ПДВ 1304633,33 грн. (за червень - грудень 2018 року);

- пп.49.18.1 п.49.18 ст.49, пп.203.1 ст.203, пп.202.1 ст.202 Податкового кодексу України, в результаті чого не надано податкові декларації з податку на додану вартість за 35 податкових періоди;

- п.266.3, пп.266.5.1 п.266.5, пп. «г» пп.266.7.1 п.266.7 ст.266 Податкового кодексу України, в наслідок чого донараховано податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки на загальну суму 53057,47 грн., а саме за 2016 рік в сумі 26890,57 грн. і за 2017 рік в сумі 26166,90 грн.

За наслідками перевірки ОСОБА_1 на підставі акту перевірки від 04.06.2019 року № 1065/15-32-13-05/ НОМЕР_1 відповідно до зазначених порушень Головне управління ДФС в Одеській області прийняло наступні рішення:

- податкове повідомлення-рішення від 01.07.2019 року № про застосування штрафних (фінансових) санкцій у сумі 510 грн.;

- податкове повідомлення-рішення від 01.07.2019 року № про збільшення суми грошового зобов`язання з податку на доходи фізичних осіб у сумі 5078740,92 грн. та застосування штрафних (фінансових) санкцій у сумі 1269685,23 грн.;

- податкове повідомлення-рішення від 01.07.2019 року № про застосування штрафних (фінансових) санкцій у сумі 510 грн.;

- податкове повідомлення-рішення від 01.07.2019 року № про збільшення суми грошового зобов`язання за платежем військовий збір у сумі 423228,41 грн. та застосування штрафних (фінансових) санкцій у сумі 105807,10 грн.;

- рішення від 01.07.2019 року № про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним органом доходів і зборів або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування у сумі 44366,85 грн.;

- податкове повідомлення-рішення від 01.07.2019 року № про збільшення суми грошового зобов`язання з податку на додану вартість у сумі 4702537,89 грн. та застосування штрафних (фінансових) санкцій у сумі 1175634,47 грн.;

- податкове повідомлення-рішення від 01.07.2019 року № про застосування штрафних санкцій за порушення граничних термінів реєстрації податкових накладних/розрахунків коригування до податкових накладних у сумі 2220805,61 грн.;

- податкове повідомлення-рішення від 01.07.2019 року № про застосування штрафних (фінансових) санкцій з податку на додану вартість у сумі 5950,00 грн.;

- податкове повідомлення-рішення від 01.07.2019 року № про визначення податкового зобов`язання з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, в загальній сумі 53057,47 грн., у т. ч. за 2016 рік - 26890,57 грн., 2017 рік - 26166,90 грн.;

- вимога про сплату боргу (недоїмки) від 01.07.2019 року № Ф-020861305 щодо необхідності сплатити заборгованість зі сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування у сумі 301886,64 грн.

Відповідно до п.15.1 ст.15 Податкового кодексу України платниками податків визнаються фізичні особи (резиденти і нерезиденти України), юридичні особи (резиденти і нерезиденти України) та їх відокремлені підрозділи, які мають, одержують (передають) об`єкти оподаткування або провадять діяльність (операції), що є об`єктом оподаткування згідно з цим Кодексом або податковими законами, і на яких покладено обов`язок із сплати податків та зборів згідно з цим Кодексом.

Згідно з п.п.16.1.3, 16.1.4 п.16.1 ст.16 Податкового кодексу України платник податків зобов`язаний подавати до контролюючих органів у порядку, встановленому податковим та митним законодавством, декларації, звітність та інші документи, пов`язані з обчисленням і сплатою податків та зборів; сплачувати податки та збори в строки та у розмірах, встановлених цим Кодексом та законами з питань митної справи.

Відповідно до п.36.1 ст.36 Податкового кодексу України податковим обов`язком визнається обов`язок платника податку обчислити, задекларувати та/або сплатити суму податку та збору в порядку і строки, визначені цим Кодексом, законами з питань митної справи.

Пунктом 36.5 ст.36 Податкового кодексу України передбачено, що відповідальність за невиконання або неналежне виконання податкового обов`язку несе платник податків, крім випадків, визначених цим Кодексом або законами з питань митної справи.

Згідно з п.14.1.36 п.14.1 ст.14 Податкового кодексу України господарська діяльність - діяльність особи, що пов`язана з виробництвом (виготовленням) та/або реалізацією товарів, виконанням робіт, наданням послуг, спрямована на отримання доходу і проводиться такою особою самостійно та/або через свої відокремлені підрозділи, а також через будь-яку іншу особу, що діє на користь першої особи, зокрема за договорами комісії, доручення та агентськими договорами.

ФОП ОСОБА_1 від провадження господарської діяльності, як платнику єдиного податку 3-ї групи, на розрахунковий рахунок № НОМЕР_2 (НОМЕР_3 до 10.11.2018 р.) відкритий в АТ «УКРСИББАНК» не надходило грошових коштів за надання послуг інших ніж консультування з питань комерційної діяльності та керування, дозволенний ліміт доходів не було перевищено, що підтверджується податковими деклараціями платника єдиного податку - фізичної особи за період І квартал 2016 року - загальна сума доходу 170000,00 грн., за період І півріччя 2016 року - загальна сума доходу 370000,00 грн., за період 9 місяців 2016 року - загальна сума доходу 475000,00 грн., за період рік 2016 - загальна сума доходу 584000,00 грн., за період І квартал 2017 року - загальна сума доходу 110000,00 грн., за період І півріччя 2017 - загальна сума доходу 225000,00 грн., за період 9 місяців 2017 року - загальна сума доходу 225000,00 грн., за період рік 2017 - загальна сума доходу 225000,00 грн., за періоди І квартал 2018 року, І півріччя 2018 року, 9 місяців 2018 року, рік 2018 - відсутня сума доходу, договором про надання послуг № 04/01-16 та додатковою угодою до договору, додатками погодження вартості послу до договору про надання послуг № 04/01-16 від 04.01.2016 р. за періоди: січень 2016 року, лютий 2016 року, березень-квітень 2016 року, травень-вересень 2016 року, жовтень 2016 року, листопад-грудень 2016 року, січень 2017 року, лютий-березень 2017 року, квітень 2017 року, травень-червень 2017 року, актом приймання передачі послуг до договору про надання послуг № 04/01-16 від 04 січня 2016 року за період виконання послуг з 01 січня 2016 року по 31 січня 2016 року, з 01 лютого 2016 року по 29 лютого 2016 року, з 01 березня 2016 року по 30 квітня 2016 року, з 01 травня 2016 року по 30 вересня 2016 року, з 01 листопада 2016 року по 29 грудня 2016 року, з 01 жовтня 2016 року по 31 жовтня 2016 року, з 01 січня 2017 року по 31 січня 2017 року, з 01 лютого 2017 року по 31 березня 2017 року, з 01 квітня 2017 року по 30 квітня 2017 року, з 01 травня 2017 року по 30 червня 2017 року, випискою по картковому рахунку № НОМЕР_2 ( НОМЕР_3 до 10.11.2018 р.) відкритий в АТ «УКРСИББАНК» за період з 01 січня 2016 року по 13 листопада 2018 року.

Відповідно до п.292.1 ст.292 Податкового кодексу України доходом платника єдиного податку є для фізичної особи-підприємця - дохід, отриманий протягом податкового (звітного) періоду в грошовій формі (готівковій та/або безготівковій); матеріальній або нематеріальній формі, визначеній пунктом 292.3 цієї статті. При цьому до доходу не включаються отримані такою фізичною особою пасивні доходи у вигляді процентів, дивідендів, роялті, страхові виплати і відшкодування, а також доходи, отримані від продажу рухомого та нерухомого майна, яке належить на праві власності фізичній особі та використовується в її господарській діяльності.

Суд погоджується з позивачем, що нормами Податкового кодексу України не заборонено платниками податків самостійно приймати рішення щодо використання майна як у своїй підприємницькій діяльності або продаж майна, як власність фізичної особи платника податків. Саме від обраного варіанту продажу майна Податковий кодекс України і передбачає для кожного виду різні умови оподаткування.

Згідно з до ч.1 ст.320 Цивільного кодексу України власник має право використовувати своє майно для здійснення підприємницької діяльності, крім випадків, встановлених законом.

Оскільки фізична особа-підприємець не може бути власником нерухомого або рухомого майна, тому придбання, спорудження, будівництво такого майна та операції з передачі права власності на таке майно фізичною особою-підприємцем можуть здійснюватися виключно як фізичною особою.

Дана позиція підтримана індивідуальною податковою консультацією Державної фіскальної служби України від 28.04.2015 року № 4000/Б-99-99-17-02-02-14.

Відповідно до пп.14.1.129 п.14.1 ст.14 Податкового кодексу України об`єкти житлової нерухомості - будівлі, віднесені відповідно до законодавства до житлового фонду, дачні та садові будинки.

Згідно з п.162.1 ст.162 Податкового кодексу України платниками податку на доходи фізичних осіб є фізична особа - резидент, яка отримує доходи як з джерела їх походження в Україні, так і іноземні доходи.

Відповідно до пп.164.2.4 п.164.2 ст.164 Податкового кодексу України до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку включаються частина доходів від операцій з майном, розмір якої визначається згідно з положеннями статей 172-173 цього Кодексу.

Згідно з п.172.1 ст.172 Податкового кодексу України дохід, отриманий платником податку від продажу (обміну) не частіше одного разу протягом звітного податкового року житлового будинку, квартири або їх частини, кімнати, садового (дачного) будинку (включаючи земельну ділянку, на якій розташовані такі об`єкти, а також господарсько-побутові споруди та будівлі, розташовані на такій земельній ділянці), а також земельної ділянки, що не перевищує норми безоплатної передачі, визначеної статтею 121 Земельного кодексу України залежно від її призначення, та за умови перебування такого майна у власності платника податку понад три роки, не оподатковується. Умова щодо перебування такого майна у власності платника податку понад три роки не розповсюджується на майно, отримане таким платником у спадщину. Дохід від відчуження господарсько-побутових споруд, що розташовані на одній ділянці з житловим або садовим (дачним) будинком та продаються разом з ним, для цілей оподаткування окремо не визначається.

Відповідно до п.172.2 ст.172 Податкового кодексу України дохід, отриманий платником податку від продажу протягом звітного податкового року більш як одного з об`єктів нерухомості, зазначених у пункті 172.1 цієї статті, або від продажу об`єкта нерухомості, не зазначеного в пункті 172.1 цієї статті, підлягає оподаткуванню за ставкою, визначеною пунктом 167.2 статті 167 цього Кодексу. У такому самому порядку оподатковується дохід від продажу (обміну) об`єкта незавершеного будівництва.

Згідно з п.167.2 ст.167 Податкового кодексу України ставка податку становить 5 відсотків бази оподаткування у випадках, прямо визначених цим розділом.

Відповідно до п.172.3 ст.172 Податкового кодексу України дохід від продажу об`єкта нерухомості визначається виходячи з ціни, зазначеної в договорі купівлі-продажу, але не нижче оціночної вартості такого об`єкта, розрахованої органом, уповноваженим здійснювати таку оцінку відповідно до закону, та зареєстрованої в єдиній базі даних звітів про оцінку.

Пунктом 177.1 ст.177 Податкового кодексу України визначено, що доходи громадян, отримані протягом календарного року від провадження господарської діяльності, оподатковуються за ставками, визначеними в пункті 167.1 ст.167 цього Кодексу. Остаточний розрахунок податку на доходи фізичних осіб за звітний податковий рік здійснюється платником самостійно з урахуванням сплачених ним протягом року авансових платежів з податку на доходи фізичних осіб та збору за провадження деяких видів підприємницької діяльності на підставі документального підтвердження факту їх сплати.

Згідно з пп.1.2 п.16-1 Підрозділу 10 Розділу XX Податкового кодексу України об`єктом оподаткування військовим збором є доходи, визначені статтею 163 цього Кодексу.

Відповідно до пп.1.3 п.16-1 Підрозділу 10 Розділу XX Податкового кодексу України ставка збору становить 1,5 відсотка від об`єкта оподаткування, визначеного підпунктом 1.2 цього пункту.

Згідно з пп.1.4 п.16-1 Підрозділу 10 Розділу XX Податкового кодексу України нарахування, утримання та сплата (перерахування) збору до бюджету здійснюються у порядку, встановленому статтею 168 цього Кодексу, за ставкою, визначеною підпунктом 1.3 цього пункту.

Вказана позиція відображена в листі ДФС України від 19.12.2017 року № 3046/П/99-99-13-02-03-14.

Відповідно до пп.168.1.1 п.168.1 ст.168 Податкового кодексу України податковий агент, який нараховує (виплачує, надає) оподатковуваний дохід на користь платника податку, зобов`язаний утримувати збір із суми такого доходу за його рахунок, використовуючи ставку збору 1.5 %, визначену пп.1.3 п.16-1 підрозділом 10 розділу ХХ Перехідних положень Кодексу.

Суд встановив, що на виконання зазначених норм Податкового кодексу України при здійсненні операцій з продажу нерухомого майна ОСОБА_1 сплатив податок на доходи фізичних осіб та військовий збір, що підтверджується податковими деклараціями про майновий стан і доходи за період рік 2016 сума доходу від операцій з продажу (обміну) об`єктів рухомого та/або нерухомого майна - 5954454,52 грн., сума утриманого (сплаченого) податку на доходи фізичних осіб - 297722,73 грн., військового збору - 89316,82 грн.; за період рік 2017 сума доходу від операцій з продажу (обміну) об`єктів рухомого та/або нерухомого майна - 9337355,33 грн., сума утриманого (сплаченого) податку на доходи фізичних осіб - 466867,77 грн., військового збору - 140060,33 грн.; за період рік 2018 сума доходу від операцій з продажу (обміну) об`єктів рухомого та/або нерухомого майна - 11726824,69 грн., сума утриманого (сплаченого) податку на доходи фізичних осіб - 586341,23 грн., військового збору - 175902,37 грн., а також квитанціями про сплату зазначених сум податку на доходи фізичних осіб та військового збору.

На сторінці 12 акту перевірки відповідач зазначає: «…дана тенденція спостерігалась в попередніх періодах про що свідчать дані ЦБ ЄДРПОУ та наданих до контролюючого органу ГУ ДФС в Одеській області декларацій про майновий стан і доходи. Так, згідно Декларації про майновий стан і доходи за 2014 рік (№ від 09.02.2015 року) ОСОБА_1 зазначено отримання доходу від операцій з продажу (обміну) об`єктів нерухомого та/або рухомого майна на суму 12340714,35 грн., за 2015 рік (№ від 27.04.2016 р.) - на суму 3174388,00 грн.….».

Відповідно до п.76.1 ст.76 Податкового кодексу України камеральній перевірці підлягає вся податкова звітність суцільним порядком.

Згідно положень ст.78 Податкового кодексу України право на проведення документальної позапланової перевірки, якщо податковим органом отримано податкову інформацію, що свідчить про порушення платником податків валютного, податкового та іншого не врегульованого цим Кодексом законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, якщо платник податків не надасть пояснення та їх документальні підтвердження на обов`язковий письмовий запит контролюючого органу, в якому зазначаються порушення цим платником податків відповідно валютного, податкового та іншого не врегульованого цим Кодексом законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, протягом 15 робочих днів з дня, наступного за днем отримання запиту.

Разом з цим, при здійсненні камеральних перевірок Декларацій про майновий стан і доходи за 2014 рік (№ від 09.02.2015 року) та за 2015 рік (№ від 27.04.2016 року), в яких ОСОБА_1 було зазначено отримання доходу від операцій з продажу (обміну) об`єктів нерухомого та/або рухомого майна на суму за 2014 рік - 12340714,35 грн., за 2015 рік - 3174388,00 грн., контролюючим органом не було встановлено порушень від операцій з продажу (обміну) об`єктів нерухомого та/або рухомого майна саме як фізичною особою та не було проведено позапланову виїзну перевірку ОСОБА_1 з подальшим донарахуванням податкових зобов`язань.

На 13 сторінці акту перевірки перевіряючий зазначив, що в момент перевірки встановлено розбіжності між визначеним доходом від операцій з продажу та/або обміну рухомого та/або нерухомого майна на суму 387592,79 грн., в т.ч. за 2016 рік - 108508,80 грн. та за 2017 рік на 279084,00 грн.

Суд погоджується з позивачем, що дані твердження не відповідають фактичним обставинам справи та ґрунтуються на невірному застосуванню норм податкового законодавства, оскільки при здійсненні першого продажу нерухомого майна ОСОБА_1 застосовано право, визначене ст.172 Податкового кодексу України, згідно якого встановлено пільгову ставку оподаткування доходу, отриманого платником податку від продажу (обміну) не частіше одного разу протягом звітного податкового року житлового будинку, квартири або їх частини, кімнати, садового (дачного) будинку (включаючи земельну ділянку, на якій розташовані такі об`єкти, а також господарсько-побутові споруди та будівлі, розташовані на такій земельній ділянці), а також земельної ділянки, що не перевищує норми безоплатної передачі, визначеної ст.121 Земельного кодексу України залежно від її призначення, та за умови перебування такого майна у власності платника податку понад три роки.

За таких обставин, визначення відповідачем порушення позивачем щодо обов`язку подання декларації про майновий стан і доходи за 2016-2018 роки є необґрунтованими та безпідставними у зв`язку з тим, що норми п.177.10 ст.177 Податкового кодексу України не розповсюджується на ОСОБА_1 , оскільки дія норм цієї статті розповсюджується лише на фізичних осіб-підприємців на загальній системі оподаткування.

Відповідно до пп.296.1.1 п.296.1 ст.296 Податкового кодексу України платники єдиного податку першої і другої груп та платники єдиного податку третьої групи (фізичні особи - підприємці), які не є платниками податку на додану вартість, ведуть Книгу обліку доходів шляхом щоденного, за підсумками робочого дня, відображення отриманих доходів. Форма книги обліку доходів, порядок її ведення затверджуються центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну фінансову політику. Для реєстрації Книги обліку доходів такі платники єдиного податку подають до контролюючого органу за місцем обліку примірник Книги, у разі обрання способу ведення Книги у паперовому вигляді.

Згідно з пп.296.1.2 п.296.1 ст.296 Податкового кодексу України платники єдиного податку третьої групи (фізичні особи - підприємці), які є платниками податку на додану вартість, ведуть облік доходів та витрат за формою та в порядку, що встановлені центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну фінансову політику. Для реєстрації Книги обліку доходів та витрат такі платники єдиного податку подають до контролюючого органу за місцем обліку примірник Книги.

Оскільки ФОП ОСОБА_1 не був платником податку на додану вартість, тому визначення об`єкта оподаткування здійснювалось за відсотковою ставкою платника єдиного податку для платників третьої групи у розмірі 5 % та визначалось лише з урахуванням доходів, що в свою чергу спростовує обов`язок надання документів підтверджуючих витрати.

Суд встановив, що при здійсненні операцій з купівлі продажу нерухомого майна ОСОБА_1 було отримано дохід від продажу нерухомого майна за період 2016-2018 роки на загальну суму - 27018634,54 грн. та сплачено податок на доходи фізичних осіб за ставкою 5 % з отриманого доходу за на загальну суму за період 2016-2018 роки у розмірі 1350931,73 грн. та військовий збір у загальній сумі 247279,52 грн. з урахуванням вимог ст.172 Податкового кодексу України. Сплата податку на доходи фізичних осіб та військового збору підтверджується наданими копіями банківських квитанцій.

В акті перевірки відповідач зазначає, що згідно із податковою інформацією, отриманою від Департаменту державної архітектурно-будівельної інспекції в Одеській області, згідно Єдиного реєстру документів, що дають право на виконання підготовчих та будівельних робіт і засвідчують прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів, про повернення на доопрацювання, відмову у видачі, скасуванню та анулюванню зазначених документів, наявна інформація, що ОСОБА_1 . є забудовником.

Однак, суд погоджується з позивачем, що дані посилання жодним чином не підтверджують позицію контролюючого органу щодо здійснення господарської діяльності з боку ОСОБА_1 при здійсненні операцій з продажу об`єктів нерухомого майна.

Так, забудовник (замовник) - фізична або юридична особа, яка має намір щодо забудови території (однієї чи декількох земельних ділянок) і подала в установленому законодавством порядку відповідну заяву (Закон України «Про регулювання містобудівної діяльності»).

Суд зазначає, що забудовник (замовник), на відміну від будівельника, не є суб`єктом професійної діяльності. При цьому, забудовник (замовник) може виступати однією з сторін у договорі на розробку архітектурної та/або проектної документації, а також у договорі будівельного підряду. У такому випадку забудовник (замовник) - це особа, що замовляє послуги та/або роботи, а не виконує їх за платню.

Відповідно до пп.266.1.1 п.266.1 ст.266 Податкового кодексу України платниками податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, є фізичні та юридичні особи, в тому числі нерезиденти, які є власниками об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості.

Згідно з пп.266.2.1 п.266.2 ст.266 Податкового кодексу України об`єктом оподаткування є об`єкт житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі його частка.

Відповідно до пп.266.7.2 п.266.7 ст.266 Податкового кодексу України податкове/податкові повідомлення-рішення про сплату суми/сум податку, обчисленого згідно з підпунктом 266.7.1 пункту 266.7 цієї статті, та відповідні платіжні реквізити, зокрема, органів місцевого самоврядування за місцезнаходженням кожного з об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості, надсилаються (вручаються) платнику податку контролюючим органом за місцем його податкової адреси (місцем реєстрації) до 1 липня року, що настає за базовим податковим (звітним) періодом (роком). Щодо новоствореного (нововведеного) об`єкта житлової та/або нежитлової нерухомості податок сплачується фізичною особою-платником починаючи з місяця, в якому виникло право власності на такий об`єкт. Контролюючі органи за місцем проживання (реєстрації) платників податку в десятиденний строк інформують відповідні контролюючі органи за місцезнаходженням об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості про надіслані (вручені) платнику податку податкові повідомлення-рішення про сплату податку у порядку, встановленому центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну фінансову політику. Нарахування податку та надсилання (вручення) податкових повідомлень-рішень про сплату податку фізичним особам - нерезидентам здійснюють контролюючі органи за місцезнаходженням об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості, що перебувають у власності таких нерезидентів.

Під час розгляду справи суд встановив, що Головним управлінням ДФС в Одеській області було направлено на адресу ОСОБА_1 податкове повідомлення-рішення від 16.04.2019 року № 0-1553, відповідно до якого визначено суму нарахованого податкового зобов`язання на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, за 2016 рік у сумі 737,21 грн., податкове повідомлення-рішення від 16.04.2019 року № 0-1553, відповідно до якого визначено суму нарахованого податкового зобов`язання на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, за 2017 рік у сумі 202,67 грн. та податкове повідомлення-рішення від 16.04.2019 року № 0-1553, відповідно до якого визначено суму нарахованого податкового зобов`язання на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, за 2018 рік у сумі 698,36 грн.

Зазначені податкові зобов`язання були сплачені ОСОБА_1 , що підтверджується квитанціями від 31 травня 2019 року № СВ01626327/1, № СВ01626328/1, № СВ01626329/1.

Однак, при проведенні позапланової виїзної перевірки ОСОБА_1 контролюючий орган виносить податкове повідомлення-рішення від 01.07.2019 року № , згідно з яким повторно нараховує податкові зобов`язання з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, за 2016 та 2017 рік незважаючи на той факт, що вони вже були нараховані відповідно до податкових повідомлень-рішень від 16.04.2019 року № 0-1553, № 0-1553, № 0-1553, які не були скасовані та не були відкликані з боку податкового органу, та сплачені платником податків.

Згідно з п.58.2 ст.58 Податкового кодексу України податкове повідомлення-рішення надсилається (вручається) за кожним окремим податком, збором та/або разом із штрафними санкціями, передбаченими цим Кодексом, а також за кожною штрафною (фінансовою) санкцією за порушення норм іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на такий контролюючий орган, та/або пенею за порушення строків розрахунків у сфері зовнішньоекономічної діяльності. У разі зменшення (збільшення) контролюючим органом суми бюджетного відшкодування та/або зменшення від`ємного значення об`єкта оподаткування податком на прибуток або від`ємного значення суми податку на додану вартість платнику податків надсилаються (вручаються) окремі податкові повідомлення-рішення. Контролюючий орган веде реєстр виданих податкових повідомлень-рішень щодо окремих платників податків.

Крім того, при нарахуванні податку на нерухоме майно податковий орган невірно визначив дату набуття права власності на об`єкт нерухомого майна - АДРЕСА_2 , згідно з Договором за № 08-12/16 ОСОБА_1 належить з 17.08.2016 року, а в акті перевірки зазначено невірну дату 20.07.2015 р., що призвело до нарахування податку на нерухоме майно не за 5 місяців користування об`єктом, а за цілий рік.

Відповідно до ч.11 ст.8 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» єдиний внесок для платників, зазначених у пунктах 4 та 5 частини першої статті 4 цього Закону, встановлюється у розмірі 22 % визначеної пунктами 2 та 3 частини першої статті 7 цього Закону бази нарахування єдиного внеску.

Згідно з ч.2 ст.9 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» обчислення єдиного внеску здійснюється на підставі бухгалтерських та інших документів, відповідно до яких провадиться нарахування (обчислення) або які підтверджують нарахування (обчислення) виплат доходу, на які відповідно до цього Закону нараховується єдиний внесок.

Відповідно до ч.3 ст.9 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» обчислення єдиного внеску органами ДФС у випадках, передбачених цим Законом, здійснюється на підставі актів перевірки правильності нарахування та сплати єдиного внеску, звітності, що подається платниками до органів ДФС, бухгалтерських та інших документів, що підтверджують суми виплат (доходу), на суми яких (якого) відповідно до цього Закону нараховується єдиний внесок.

Згідно з пп.2 п.5 Розділу IV Інструкції про порядок нарахування та сплати єдиного податку на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, затвердженої Наказом Міністерства фінансів України від 20 квітня 2015 року № 449, базою нарахування єдиного внеску є чистий оподатковуваний дохід (прибуток), зазначений у податковій декларації, поділений на кількість місяців, протягом яких такий платник перебував на обліку як платник єдиного внеску.

Відповідно до ч.12 ст.9 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» єдиний внесок підлягає сплаті незалежно від фінансового стану платника. За наявності у платника єдиного внеску одночасно із зобов`язаннями із сплати єдиного внеску зобов`язань із сплати податків, інших обов`язкових платежів, передбачених законом, або зобов`язань перед іншими кредиторами зобов`язання із сплати єдиного внеску виконуються в першу чергу і мають пріоритет перед усіма іншими зобов`язаннями, крім зобов`язань з виплати заробітної плати (доходу).

Згідно з ч.1 ст.25 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» рішення, прийняті органами доходів і зборів та органами Пенсійного фонду з питань, що належать до їх компетенції відповідно до цього Закону, є обов`язковими до виконання платниками єдиного внеску, посадовими особами і застрахованими особами. Положення цієї статті поширюються лише на тих платників, які відповідно до цього Закону зобов`язані нараховувати, обчислювати і сплачувати єдиний внесок.

Відповідно до ч.4 ст.25 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» орган доходів і зборів у порядку, за формою та у строки, встановлені центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику, надсилає платникам єдиного внеску, які мають недоїмку, вимогу про її сплату.

Оскільки суд встановив, що з боку позивача не відбулося заниження доходу, що підлягає оподаткуванню, тому нарахування відповідачем єдиного внеску на ці суми є безпідставним та не ґрунтується на законі.

Згідно з п.181.1 ст.181 Податкового кодексу України у разі якщо загальна сума від здійснення операцій з постачання товарів/послуг, що підлягають оподаткуванню згідно з цим розділом, у тому числі з використанням локальної або глобальної комп`ютерної мережі, нарахована (сплачена) такій особі протягом останніх 12 календарних місяців, сукупно перевищує 1000000 гривень (без урахування податку на додану вартість), така особа зобов`язана зареєструватися як платник податку у контролюючому органі за своїм місцезнаходженням.

Відповідно до п.183.10 ст.183 Податкового кодексу України будь-яка особа, яка підлягає обов`язковій реєстрації як платник податку, і у випадках та в порядку, передбачених цією статтею, не подала до контролюючого органу реєстраційну заяву, несе відповідальність за ненарахування або несплату цього податку на рівні зареєстрованого платника без права нарахування податкового кредиту та отримання бюджетного відшкодування.

Пунктом 187.1 ст.187 Податкового Кодексу України визначено, що датою виникнення податкових зобов`язань з постачання товарів/послуг вважається дата, яка припадає на податковий період, протягом якого відбувається будь-яка з подій, що сталася раніше: а) дата зарахування коштів від покупця/замовника на банківський рахунок платника податку як оплата товарів/послуг, що підлягають постачанню, а в разі постачання товарів/послуг за готівку - дата оприбуткування коштів у касі платника податку, а в разі відсутності такої - дата інкасації готівки у банківській установі, що обслуговує платника податку; б) дата відвантаження товарів.

Згідно з п.188.1 ст.188 Податкового Кодексу України база оподаткування операцій з постачання товарів/послуг визначається виходячи з їх договірної вартості з урахуванням загальнодержавних податків та зборів (крім акцизного податку на реалізацію суб`єктами господарювання роздрібної торгівлі підакцизних товарів, збору на обов`язкове державне пенсійне страхування, що справляється з вартості послуг стільникового рухомого зв`язку, податку на додану вартість та акцизного податку на спирт етиловий, що використовується виробниками - суб`єктами господарювання для виробництва лікарських засобів, у тому числі компонентів крові і вироблених з них препаратів (крім лікарських засобів у вигляді бальзамів та еліксирів).

Відповідно до пп.194.1.1 п.194.1 ст.194 Податкового Кодексу України податок становить 20 відсотків бази оподаткування та додається до ціни товарів/послуг.

Згідно з п.200.1 ст.200 Податкового Кодексу України сума податку, що підлягає сплаті (перерахуванню) до Державного бюджету України або бюджетному відшкодуванню, визначається як різниця між сумою податкового зобов`язання звітного (податкового) періоду та сумою податкового кредиту такого звітного (податкового) періоду.

Відповідно до п.202.1 ст.202 Податкового кодексу України звітним (податковим) періодом є один календарний місяць, а у випадках, особливо визначених цим Кодексом, календарний квартал, з урахуванням таких особливостей: а) якщо особа реєструється як платник податку з іншого дня, ніж перший день календарного місяця, першим звітним (податковим) періодом є період, який розпочинається від дня такої реєстрації та закінчується останнім днем першого повного календарного місяця.

Згідно з п.203.1 ст.203 Податкового кодексу України податкова декларація подається за базовий звітний (податковий) період, що дорівнює календарному місяцю, протягом 20 календарних днів, що настають за останнім календарним днем звітного (податкового) місяця.

Оскільки суд встановив, що з боку позивача не відбулося заниження доходу, що підлягає оподаткуванню, тому у нього був відсутній обов`язок реєструватися платником податку на додану вартість, як наслідок підстав для надання до контролюючого органу податкових декларацій з ПДВ за 35 податкових періоди не було, відповідно нарахування грошового зобов`язання з податку на додану вартість за ці періоди не ґрунтується на законі.

Відповідно до п.201.1 ст.201 Податкового кодексу України на дату виникнення податкових зобов`язань платник податку зобов`язаний скласти податкову накладну в електронній формі з дотриманням умови щодо реєстрації у порядку, визначеному законодавством, електронного підпису уповноваженої платником особи та зареєструвати її в Єдиному реєстрі податкових накладних у встановлений цим Кодексом термін.

Згідно з п.201.10 ст.201 Податкового кодексу України при здійсненні операцій з постачання товарів/послуг платник податку-продавець товарів/послуг зобов`язаний в установлені терміни скласти податкову накладну, зареєструвати її в Єдиному реєстрі податкових накладних та надати покупцю за його вимогою. Реєстрація податкових накладних та/або розрахунків коригування до податкових накладних у Єдиному реєстрі податкових накладних повинна здійснюватися з урахуванням граничних строків: для податкових накладних/розрахунків коригування до податкових накладних, складених з 1 по 15 календарний день (включно) календарного місяця, - до останнього дня (включно) календарного місяця, в якому вони складені; для податкових накладних/розрахунків коригування до податкових накладних, складених з 16 по останній календарний день (включно) календарного місяця, - до 15 календарного дня (включно) календарного місяця, наступного за місяцем, в якому вони складені.

Відповідно до п.120-1.2 ст.120-1 Податкового кодексу України відсутність реєстрації протягом граничного строку, передбаченого статтею 201 цього Кодексу, податкової накладної та/або розрахунку коригування до такої податкової накладної в Єдиному реєстрі податкових накладних (крім податкової накладної, що не надається отримувачу (покупцю), складеної на постачання товарів/послуг для операцій: які звільнені від оподаткування або які оподатковуються за нульовою ставкою), що зазначена у податковому повідомленні - рішенні, складеному за результатами перевірки контролюючого органу, - тягне за собою накладення на платника податку штрафу в розмірі 50 відсотків суми податкових зобов`язань з податку на додану вартість, зазначеної у такій податковій накладній та/або розрахунку коригування до податкової накладної або від суми податку на додану вартість, нарахованого за операцією з постачання товарів/послуг, якщо податкову накладну на таку операцію не складено. У разі зупинення реєстрації податкової накладної/розрахунку коригування в Єдиному реєстрі податкових накладних згідно з пунктом 201.16 статті 201 цього Кодексу штрафні санкції, передбачені цим пунктом, не застосовуються на період зупинення такої реєстрації до прийняття відповідного рішення щодо відновлення реєстрації таких податкових накладних/розрахунків коригування згідно з підпунктом 201.16.4 пункту 201.16 статті 201 цього Кодексу.

Оскільки суд прийшов до висновку, що позивач не занижував суму податкових зобов`язань у перевіряючому періоді, тому відсутні підстави для накладення штрафу за не реєстрацію податкових накладних на дату виникнення цих податкових зобов`язань.

Згідно з п.85.2 ст.85 Податкового кодексу України платник податків зобов`язаний надати посадовим (службовим) особам контролюючих органів у повному обсязі всі документи, що належать або пов`язані з предметом перевірки. Такий обов`язок виникає у платника податків після початку перевірки.

Відповідно до п.85.8 ст.85 Податкового кодексу України посадова (службова) особа контролюючого органу, яка проводить перевірку, у випадках, передбачених цим Кодексом, має право отримувати від платника податків або його законних представників копії документів, що належать до предмета перевірки.

Зі змісту наказу від 13.05.2019 року № 3604 про проведення документальної позапланової виїзної перевірки фізичної особи платника податків ОСОБА_1 та направлення на проведення перевірки від 22.05.2019 року № 3272/13-05 Головного управління ДФС в Одеській області вбачається, що предметом перевірки було питання дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства за період з 01.01.2016 по 31.12.2018 року, Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» за період з 01.01.2016 по 31.12.2018 року саме відносно фізичної особи, а не фізичної особи-підприємця, що в свою чергу не передбачає права у контролюючого органу проведення позапланової перевірки господарської діяльності фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 .

Однак, під час перевірки контролюючим органом в порушення вимог законодавства розширено предмет перевірки та охоплено питання щодо здійснення господарської діяльності ФОП ОСОБА_1 та складено акт про результати документальної позапланової виїзної перевірки дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства фізичної особи-підприємця, фізичної особи платника податків ОСОБА_1 щодо своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати податків і зборів за період з 01.01.2016 року по 31.12.2018 рік, дотримання законодавства щодо укладання трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками, правильності нарахування, обчислення та сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, виконання вимог валютного та іншого законодавства за період з 01.01.2016 року по 31.12.2018 рік, що суперечить самому наказу в частині предмета перевірки, оскільки «фізична особа-підприємець» та «фізична особа» мають різний податковий та правовий статус.

Також, позиція позивача підтримана практикою суду з аналогічних спорів, зокрема ухвалою ВАСУ від 09.06.2016 року у справі № 826/8914/15 встановлено, що у разі коли продавець нерухомості є резидентом (громадянин України або особа, яка має місце проживання в Україні згідно з пп.14.1.213 п.14.1 ст.14 ПКУ), доходи, отримані від продажу об`єктів не рухомості, обкладатимуться ПДФО за ставкою 5 %; його платять громадяни України, які продають нерухомість більше одного разу протягом звітного податкового року, а також ті, хто продає нерухомість, що знаходиться у праві власності менше трьох років; судом першої інстанції також встановлено, що продаж нерухомого майна був здійснений від імені фізичної особи, тобто стороною договорів купівлі - продажу була фізична особа, а не фізична особа-підприємець, а відтак, всі операції з продажу були реалізовані в приватному порядку, у зв`язку з чим, позивачем правомірно визначено розмір ставки з податку на доходи фізичних осіб, що підлягав сплаті до бюджету, за наслідками продажу нерухомого майна.

Відповідно до ч.1 та ч.2 ст.6 КАС України суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Згідно положень ст.9 Конституції України та ст.17, ч.5 ст.19 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди та органи державної влади повинні дотримуватись положень Європейської конвенції з прав людини та її основоположних свобод 1950 року, застосовувати в своїй діяльності рішення Європейського суду з прав людини з питань застосування окремих положень цієї Конвенції.

Європейський суд з прав людини підкреслює особливу важливість принципу «належного урядування». Він передбачає, що в разі коли йдеться про питання загального інтересу, державні органи повинні діяти вчасно та в належний і якомога послідовніший спосіб (див. рішення у справах «Беєлер проти Італії» [ВП] (Beyeler v. Italy [GC]), заява № 33202/96, п. 120, ECHR 2000, «Онер`їлдіз проти Туреччини» [ВП] (Oneryэldэz v. Turkey [GC]), заява № 48939/99, п. 128, ECHR 2004-XII, «Megadat.com S.r.l. проти Молдови» (Megadat.com S.r.l. v. Moldova), заява № 21151/04, п. 72, від 8 квітня 2008 року, і «Москаль проти Польщі» (Moskal v. Poland), заява № 10373/05, п. 51, від 15 вересня 2009 року). Також, на державні органи покладено обов`язок запровадити внутрішні процедури, які посилять прозорість і ясність їхніх дій, мінімізують ризик помилок (див., наприклад, рішення у справах «Лелас проти Хорватії» (Lelas v. Croatia), заява № 55555/08, п. 74, від 20.05.2010 року, і «Тошкуце та інші проти Румунії» (Toscuta and Others v. Romania), заява № 36900/03, п. 37, від 25.11.2008 року) і сприятимуть юридичній визначеності у правовідносинах.

Крім того, Європейський суд з прав людини у своєму рішення по справі Yvonne van Duyn v.Home Office зазначив, що «принцип юридичної визначеності означає, що зацікавлені особи повинні мати змогу покладатися на зобов`язання, взяті державою, навіть якщо такі зобов`язання містяться в законодавчому акті, який загалом не має автоматичної прямої дії». З огляду на принцип юридичної визначеності, держава не може посилатись на відсутність певного нормативного акта, який би визначав механізм реалізації прав та свобод громадян, закріплених у конституції чи інших актах. Така дія названого принципу пов`язана з іншим принципом - відповідальності держави, який полягає в тому, що держава не може посилатися на власне порушення зобов`язань для запобігання відповідальності. Захист принципу обґрунтованих сподівань та юридичної визначеності є досить важливим у сфері державного управління та соціального захисту. Так, якщо держава чи орган публічної влади схвалили певну концепцію своєї політики чи поведінки, така держава чи такий орган вважатимуться такими, що діють протиправно, якщо вони відступлять від такої політики чи поведінки щодо фізичних та юридичних осіб на власний розсуд та без завчасного повідомлення про зміни у такій політиці чи поведінці, позаяк схвалення названої політики чи поведінки дало підстави для виникнення обґрунтованих сподівань у названих осіб стосовно додержання державою чи органом публічної влади такої політики чи поведінки.

Рішенням Конституційного Суду України у справі № 3-рп/2003р від 30.01.2003 року визначено, що правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах.

У рішенні від 31.07.2003 року у справі «Дорани проти Ірландії» Європейський суд з прав людини зазначив, що поняття «ефективний засіб» передбачає запобігання порушенню або припиненню порушення, а так само встановлення механізму відновлення, поновлення порушеного права. Причому, як наголошується у рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Салах Шейх проти Нідерландів», ефективний засіб - це запобігання тому, щоб відбулося виконання заходів, які суперечать Конвенції, або настала подія, наслідки якої будуть незворотними. При вирішенні справи «Каіч та інші проти Хорватії» (рішення від 17.07.2008 року), Європейський суд з прав людини вказав, що для Конвенції було б неприйнятно, якби стаття 13 декларувала право на ефективний засіб захисту але без його практичного застосування. Таким чином, обов`язковим є практичне застосування ефективного механізму захисту. Протилежний підхід суперечитиме принципу верховенства права.

При обранні способу відновлення порушеного права позивача суд виходить з принципу верховенства права щодо гарантування цього права ст.1 Протоколу № 1 до Європейської конвенції з прав людини, як складової частини змісту і спрямованості діяльності держави, та виходячи з принципу ефективності такого захисту, що обумовлює безпосереднє поновлення судовим рішенням прав особи, що звернулась за судовим захистом без необхідності додаткових її звернень та виконання будь-яких інших умов для цього.

З урахуванням зазначеного, податкові повідомлення-рішення від 01.07.2019 року № , № , № , № , № , № , № , № , рішення про застосування штрафних санкцій від 01.07.2019 року № та вимога про сплату боргу (недоїмки) від 01.07.2019 року № Ф-020861305 є протиправними та належать до скасування.

Відповідно до ч.1 ст.2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Згідно з ч.2 ст.77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Відповідно до ч.1 ст.90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

У процесі розгляду справи не встановлено інших фактичних обставин, що мають суттєве значення для правильного вирішення спору, і доказів на підтвердження цих обставин.

Згідно з п.58 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Серявін та інші проти України» від 10.02.2010 року, заява 4909/04, Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» від 09.12.1994 року, серія A, N 303-A, п.29).

Відповідно до ч.1 ст.139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

З матеріалів справи вбачається, що згідно квитанції від 23.10.2019 року позивач сплатив судовий збір за подання позову у розмірі 9605,00 грн.

Таким чином, з урахуванням зазначеного, суд вважає за необхідне стягнути за рахунок бюджетних асигнувань відповідача на користь позивача судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 9605,00 грн.

Згідно з ч.1 ст.132 КАС України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Відповідно до ч.3 ст.132 КАС України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) сторін та їхніх представників, що пов`язані із прибуттям до суду; 3) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертиз; 4) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 5) пов`язані із вчиненням інших процесуальних дій або підготовкою до розгляду справи.

Згідно з ч.ч.1-2 ст.134 КАС України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.

Відповідно до ч.ч.3-4 ст.134 КАС України для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Згідно з ч.ч.5-7 ст.134 КАС України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини п`ятої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Відповідно до ч.7 ст.139 КАС України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. За відсутності відповідної заяви або неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

Згідно з ч.9 ст.139 КАС України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору (у випадках, коли відповідно до закону досудове вирішення спору є обов`язковим) та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.

Відповідно до ч.1 ст.30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту.

Згідно з ч.2 ст.30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги.

Відповідно до ч.3 ст.30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» при встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

З поданих до суду документів не вбачається детального опису робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та їх зв`язок з розглядом справи, відсутні будь-які детальні розрахунки на підтвердження факту здійснення витрат, їх обґрунтованості та пропорційності.

Суд вважає, що розмір понесених позивачем витрат на правничу допомогу адвоката у розмірі 50000,00 грн. є необґрунтованим та непропорційним до предмета спору та складності справи.

За таких обставин, відсутні підстави для стягнення за рахунок бюджетних асигнувань відповідача витрат позивача на правничу допомогу адвоката у розмірі 50000,00 грн.

Керуючись Конституцією України, ст.ст.2, 77, 90, 139, 242-246, 250 КАС України, суд -

ВИРІШИВ:

1. Позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до Головного управління ДФС в Одеській області (вул. Семінарська, 5, м. Одеса, 65044, ідентифікаційний код 39398646) про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень від 01.07.2019 року № , № , № , № , № , № , № , № , рішення від 01.07.2019 року № та податкової вимоги від 01.07.2019 року № Ф-020861305 - задовольнити.

2. Визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення Головного управління ДФС в Одеській області від 01.07.2019 року № , № , № , № , № , № , № , № .

3. Визнати протиправним та скасувати рішення про застосування штрафних санкцій Головного управління ДФС в Одеській області від 01.07.2019 року № .

4. Визнати протиправною та скасувати вимогу про сплату боргу (недоїмки) Головного управління ДФС в Одеській області від 01.07.2019 року № Ф-020861305.

5. Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДФС в Одеській області () на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 9605,00 грн.

Порядок і строки оскарження рішення визначаються ст.ст.293, 295 КАС України.

Рішення набирає законної сили в порядку і строки, встановлені ст.255 КАС України.

Повний текст рішення складено 02 грудня 2019 року.

Суддя М.М. Кравченко