Справа № 340/699/19
Суддя: Лукманова О.М.
Дата ухвалення: 2019-11-28 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

28 листопада 2019 року м. Дніпросправа № 340/699/19

Третій апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого - судді Лукманової О.М. (доповідач),

суддів: Божко Л.А., Дурасової Ю.В.,

за участю секретаря судового засідання Комар Н.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Дніпро апеляційну скаргу Головного управління ДФС у Кіровоградській області на рішення Кіровоградського окружного адміністративного суду від 16.05.2019 року у справі №340/699/19 (суддя Петренко О.С., м. Кропивницький, повний текст рішення виготовлено 04.06.2019 року) за позовом Державної установи «Петрівська виправна колонія (№49)» до Головного управління ДФС у Кіровоградській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень, -

в с т а н о в и в:

У березні 2019 року Державна установа «Петрівська виправна колонія (№49)» (далі по тексту позивач) звернулася до суду з позовом до Головного управління ДФС у Кіровоградській області (далі по тексту відповідач), в якому просила скасувати податкові повідомлення-рішення, прийняті 12.02.2019 року Головним управлінням ДФС у Кіровоградській області за № та №.

Рішенням Кіровоградського окружного адміністративного суду від 16.05.2019 року позовні вимоги задоволено у повному обсязі.

З рішенням суду першої інстанції не погодилось Головне управління ДФС у Кіровоградській області та подало апеляційну скаргу, в якій просило скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нове, яким відмовити у задоволенні позовних вимог. Свої вимоги обґрунтувало тим. що рішення суду прийнято з порушенням норм матеріального та процесуального права. Апелянт вказував, що підставою для винесення оскаржуваних податкових повідомлень-рішень було встановлення під час проведення документальної позапланової перевірки позивача те, що під час розрахунків по заробітній платі із засудженими, останній утримував вартість продуктів харчування та предмети першої потреби. Які засуджені отримували протягом місяця у крамниці. Яка знаходиться на території установи, під час нарахування (надання) доходів (заробітної плати у будь-якій не грошовій формі до бази оподаткування (вартості харчування), на протязі періоду, який перевірявся, не застосовувався «натуральний» коефіцієнт, чим порушено пп.14.1.180 п.14.1 ст.14, пп.167.1 ст.167, пп.168.1.1. п.168.1 ст.168, п.176.2 «а» ст.176 ПК України, в рез4ультаті чого не нарахований та не утриманий податок на доходи фізичних осіб в сумі 11218,84 грн., у період з жовтня 2016 року по вересень 2018 року, станом на 30.09.2018 року позивач мав кредиторську заборгованість по сплаті вищевказаного податку в сумі 13847,72 грн., у зв`язку з чим відповідно до пп.168.1.2, 168.1.5 п.168.1 ст.168, пп.129.1.1 ст.129.1 ст.129 ПК України нараховано пеню в сумі 5632,58 грн. Апелянт, також, вказував, що позивачем в порушення пп.1.4 п.16-1 підрозділу 10 розділу ХХ, пп.168.1.2, 168.1.5 п.168.1 ст.168, п.176.2 «а» п. 176.2 ст.176 ПК України було несвоєчасно перераховано до бюджету військовий збір, у зв`язку з чим було нараховано пеню у сумі 420,44 грн.

Перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Справа розглянута згідно ч. 4 ст. 229 КАС України, за відсутності осіб, які беруть участь у її розгляді. У разі неявки у судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив того, що відповідно до пунктів 164.1. 164.2 ст.164 ПК України базою оподаткування є загальний оподатковуваний дохід, з урахуванням особливостей, визначених цим розділом. Загальний оподатковуваний дохід - будь-який дохід, який підлягає оподаткуванню, нарахований (виплачений, наданий) на користь платника податку протягом звітного податкового періоду. До загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку включаються доходи у вигляді заробітної плати, нараховані (виплачені) платнику податку відповідно до умов трудового договору (контракту). Суд першої інстанції аналізуючи відомості нарахування заробітної плати, платіжні відомості на видачу особистих коштів прийшов до висновку про нарахування позивачем заробітної плати особам засудженим до позбавлення волі лише у грошовій формі та вважав у зв`язку з цим, помилковим висновок податкового органу про застосування «натурального» коефіцієнта до бази оподаткування, оскільки оплата харчування не є самостійним доходом засуджених, а навпаки належить до витрат, що несе засуджений під час відбування покарання. Суд першої інстанції встановив відсутність порушення позивачем пп.14.1.180 п.14.1 ст.14, пп.167.1 ст.167, пп.168.1.1 п.168.1 ст.168, п.176.2 «а» ст.176 ПК України, вказуючи, що за період з жовтня 2016 року по вересень 2018 року, позивачем перераховано до бюджету податок на доходи фізичних осіб в сумі 203094,15 грн. (1128 300,79 грн. (сума нарахованої позивачем заробітної плати) х18 %), при цьому першочергово із заробітної плати засуджених відраховувався податок на доходи фізичних осіб, надалі утримувались інші виплати, у тому числі, аліменти, військовий збір, витрати на харчування та побутові послуги. Суд першої інстанції вказав, що несвоєчасно виплачувалась заробітна плата, а разом із виплатою заробітної плати сплачувався військовий збір, що було встановлено під час перевірки, що відповідає передбаченому ст.126 ПК України складу правопорушення, однак оскаржуваним податковим повідомленням рішенням податковим органом застосовано штраф на підставі ч.1 п.127.1 ст.127 ПК України, тобто за ненарахування, неутримання та/або несплата (неперерахування) податків платником податків взагалі, у зв`язку з чим суд прийшов до висновку про неправомірність податкового повідомлення рішення від 12.02.2019 року №.

Матеріалами справи встановлено, що посадовими особами Головного управління ДФС у Кіровоградській області проведено документальну позапланову виїзну перевірку ДУ «Петрівська виправна колонія (№49)» з питань правильності обчислення, нарахування, повноти і своєчасності сплати податку на доходи фізичних осіб, військового збору, а також з питань дотримання законодавства про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування за період з 01.10.2016 року по 30.09.2018 року, результати якої оформлено актом №1/11-28-13-04/08563808 від 17.01.2019 року, згідно висновків якого позивачем порушено:

- пп.14.1.180 п.14.1 ст.14, пп. 167.1 ст.167, пп.168.1.1 п.168.1 ст.168, п. 176.2 «а» ст.176 ПК України, в результаті чого не нарахований та не утриманий податок на доходи фізичних осіб в сумі 11218,84 грн., в тому числі: за жовтень 2016 року 1018,24грн., листопад 2016 року 808,91 грн., грудень 2016 року 2598,68 грн., січень 2017 року 143,08 грн., лютий 2017 року 940,41 грн., березень 2017 року 1070,39 грн., квітень 2017 року 927,46 грн., травень 2017 року 1613,02 грн., червень 2017 року -458,05 грн., серпень 2017 року 139,57 грн., вересень 2017 року 187,46 грн., жовтень 2017 року 3305,42 грн., листопад 2017 року 38,88 грн., грудень 2017 року 4404,13 грн., січень 2018 року -211,73 грн., лютий 2018 року 177,31 грн., березень 2018 року 2197,44грн., травень 2018 року -1061,60 грн., червень 2018 року 516,50 грн., липень 2018 року 1176,03 грн., серпень 2018 року 218,59 грн., вересень 2018 року 1233,79 грн., та відповідно до пп.129.1.1.ст. 129 ПК України нараховано пеню в сумі 5039,18 грн.;

- пп.168.1.2, пп. 168.1.5 п. 168.1 ст. 168, пп.176.2 ст.176 ПК України в частині несвоєчасного перерахування до бюджету податку на доходи фізичних осіб, нарахованого на оплату праці осіб, засуджених до позбавлення волі за період, що перевірявся та відповідно до пп.129.1.1 п.129.1 ст. 129 ПК України нараховано пеню в сумі 5632,58 грн.;

- пп.1.4 п.16 прим.1 підрозділу 10 розділу ХХ, пп.168.1.2, пп. 168.1.5, п.168.1 ст.168, пп. 176.2 «а» ст.176 ПК України, в частині несвоєчасного перерахування до бюджету військового збору, нарахованого на оплату праці засуджених до позбавлення волі, за період, що перевірявся, та відповідно до пп.129.1.1 п.129.1 ст.129 ПК України нараховано пеню в сумі 420,44 грн.

Відповідно до висновків акту перевірки, 12.02.2019 року Головним управлінням ДФС у Кіровоградській області винесено: податкове повідомлення - рішення №, яким позивачу нараховано суму грошового зобов`язання з податку на доходи фізичних осіб на загальну суму 112944,13 грн., в тому числі: 24446,71 грн., - податкове зобов`язання; 77825,66 грн. - штрафні (фінансові) санкції та 10671,76 грн. пеня; податкове повідомлення - рішення №, яким позивачу нараховано суму грошового зобов`язання з військового збору, пені на загальну суму 8519,14 грн., в тому числі штрафні (фінансові) санкції 8098,70 грн., пеня 420,44 грн.

Підставою для нарахування грошового зобов`язання по податку з фізичних осіб, штрафних (фінансових) санкцій та пені було те, що, на думку податкового органу, позивачем під час нарахування (надання) доходів у будь-якій не грошовій формі не вірно обраховувалась база оподаткування, а саме не застосовувався «натуральний коефіцієнт», чим порушено пп.14.1.180 п.14.1 ст.14, пп.167.1 ст.167, пп.168.1.1 п.168.1 ст.168, п.176.2 «а» ст.176 ПК України, в результаті чого не донарахований та не утриманий податок на доходи фізичних осіб в сумі 11218,84 грн.

Як вбачається з акту перевірки, податковий орган допустив помилки в у своїх підрахунках, а сам, обрахувавши суму 11218,84 грн. за період жовтень 2016 року по вересень 2018 року включно та вказавши її у висновках акту перевірки, у дійсності по періодам за цей період вказав суму 24446,71 грн., яка відображена в таблиці на аркуші акту перевірки 6, 7 та розрахунку штрафних санкцій до акту перевірки. Суму грошового зобов`язання 24446,71 грн. податковий орган визначив як грошове зобов`язання по податку на доходи з фізичних осіб. При цьому, як вбачається з висновків акту перевірки. податковий орган, вказав дві суми пені 5039,18 грн. та 5632,58 грн. що складає розмір пені. визначеній у оскаржуваному податковому повідомленні рішенні 10671,76 грн., в той час у розрахунку штрафних санкцій до акту перевірки, податковим органом не відображені вищевказані суми пені, а лише відображена сума пені 10671,76 грн. та сума всього грошового зобов`язання 113454,13 грн., що не відповідає сумі, відображеній в податковому повідомленні-рішенні.

Відповідно до п.164.1, пп.164.2.1 п.164.2, п.164.6 ст.164 ПК України базою оподаткування є загальний оподаткований дохід, з урахуванням особливостей. Визначених цим розділом. До загального місячного (річного) оподаткованого доходу платника податку, включаються доходи у вигляді заробітної плати, нараховані (виплачені) платнику податку відповідно до умов трудового договору (контракту). Під час нарахування доходів у формі заробітної плати база оподаткування визначається як нарахована заробітна плата, зменшена на суму єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, страхових внесків до Накопичувального фонду, а у випадках, передбачених законом, - обов`язкових страхових внесків до недержавного пенсійного фонду, які відповідно до закону сплачуються за рахунок заробітної плати працівника, а також на суму податкової соціальної пільги за її наявності.

Відповідно до п.167.1 ст.167, пп.168.1.1 п.168.1 ст.168 ПК України ставка податку становить 18 відсотків бази оподаткування щодо доходів, нарахованих (виплачених, наданих) (крім випадків, визначених у пунктах 167.2-167.5 цієї статті) у тому числі, але не виключно у формі: заробітної плати, інших заохочувальних та компенсаційних виплат або інших виплат і винагород, які нараховуються (виплачуються, надаються) платнику у зв`язку з трудовими відносинами та за цивільно-правовими договорами. Податковий агент, який нараховує (виплачує, надає) оподатковуваний дохід на користь платника податку, зобов`язаний утримувати податок із суми такого доходу за його рахунок, використовуючи ставку податку, визначену в статті 167 цього Кодексу.

Встановлено, що податковий орган вважав, що позивачем при обчисленні бази оподаткування має застосовуватися п.164.5 ст.164 ПК України, який передбачає, що під час нарахування (надання) доходів у будь-якій не грошовій формі базою оподаткування є вартість такого доходу, розрахована за звичайними цінами, правила визначення яких встановлені згідно з цим Кодексом, помножена на коефіцієнт, який обчислюється за такою формулою: К = 100 : (100 - Сп), де К - коефіцієнт; Сп - ставка податку, встановлена для таких доходів на момент їх нарахування.

Встановлено, що у періоді, який перевірявся, позивач під час розрахунків по заробітній платі з засудженими здійснював утримання за харчування та предметів першої потреби, які засуджені протягом місяця придбавали у крамниці, яка знаходиться на території установи. У даному випадку, позивач здійснював повноваження податкового агента.

Підпунктом 176.2 «а» статті 176 ПК України передбачено, що особи, які відповідно до цього Кодексу мають статус податкових агентів, зобов`язані своєчасно та повністю нараховувати, утримувати та сплачувати (перераховувати) до бюджету податок з доходу, що виплачується на користь платника податку та оподатковується до або під час такої виплати за її рахунок.

З матеріалів справи вбачається. що розрахунок повноти та своєчасності перерахування до бюджету податку на доходи фізичних осіб ДУ позивачем зроблено з урахуванням ст.102 ПК України.

Встановлено, що позивач є державною установою, діяльність якого регулюється Кримінально-виконавчим кодексом та іншим законодавством, пов`язаним з виконанням функцій виконання покарань у виді позбавлення волі, тобто питання оплати праці здійснюється з певними особливостями, пов`язаними з функціями позивача.

Відповідно ч.1 ст.120, ст.121 Кримінально-виконавчого кодексу України (в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин) праця осіб, засуджених до позбавлення волі, оплачується відповідно до її кількості і якості. Форми і системи оплати праці, норми праці та розцінки встановлюються нормативно-правовими актами Міністерства юстиції України. Особи, які відбувають покарання у виправних колоніях, із нарахованого їм заробітку, пенсій та іншого доходу відшкодовують комунально-побутові та інші надані послуги. Відшкодування засудженими витрат на послуги, визначені у частині першій цієї статті, провадиться після відрахування прибуткового податку і аліментів. Відрахування за виконавчими листами та іншими виконавчими документами провадяться у порядку, встановленому законом.

Відповідно п.1 постанови Кабінету Міністрів України від 22.02.1992 року №78 (діяла до 21.02.2017 року) із заробітної плати засуджених відраховуються прибутковий податок, вартість гарантованого харчування, одягу, взуття і спеціальних медикаментів, фактично наданих їм послуг. Інші відрахування із заробітної плати провадяться на загальних підставах відповідно до чинного законодавства. Відповідно до п.5 Порядку відшкодування вартості витрат на утримання засуджених в установах виконання покарань, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 14.02.2017 року №80 (діє з 21.02.2017 року) відшкодування засудженими вартості витрат свого утримання за звітний місяць здійснюється із заробітку, пенсій та іншого доходу, Що нараховані засудженим у місяці, що настає за звітним.

Відповідно до підпунктів 6.1, 6.3 п.6 Інструкції про умови праці та заробітну плату засуджених до обмеження волі або позбавлення волі, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 07.03.2013 року №396/5 засуджені до позбавлення волі із нарахованого їм заробітку відшкодовують вартість харчування, одягу, взуття, білизни, комунально-побутових та інших наданих послуг, крім вартості спецодягу і спецхарчування. Відрахування та відшкодовування із заробітної плати засуджених здійснюється відповідно до законодавства з дотриманням черговості, при чому згідно п.6.3 вищевказаної Інструкції податок з доходів фізичних осіб відраховується у першу чергу.

Відповідно до пункту 7 Порядку обліку особистих грошей, цінностей і речей осіб, які тримаються в установах виконання покарань та слідчих ізоляторах, а також виданого їм речового майна, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 23.08.2013 № 1782/5, посадова особа, яка веде облік особистих грошей, здійснює усі відрахування та утримання, передбачені законодавством, із коштів особи, які є на рахунку, та готує платіжні документи на перерахування відповідних сум з депозитного рахунку установи за призначенням. Засуджені відшкодовують вартість харчування, одягу, взуття, білизни, комунально-побутових та інших наданих послуг, крім осіб, яким зазначені послуги відповідно до законодавства надаються безоплатно. Утримання з коштів засудженого, які є на його рахунку, вартості харчування, одягу, взуття, білизни, комунально-побутових та інших наданих послуг здійснюється на підставі фактичних витрат, понесених при наданні вказаних послуг, затверджених начальником установи, а також даних його особового рахунку з обліку речового майна згідно з додатком 7 до цього Порядку. Вартість харчування, одягу, взуття, білизни, комунально-побутових та інших наданих послуг, яка не утримується з коштів засудженого, за місяць, у якому засуджений працював частково, розраховується пропорційно відпрацьованому часу і визначається шляхом множення вартості харчування, одягу, взуття, білизни, комунально-побутових та інших наданих послуг за календарний місяць на кількість відпрацьованих годин відповідного місяця у відсотковому вираженні. Вартість харчування та комунально-побутових послуг відшкодовується з коштів засудженого щомісяця з дня перебування його в установі виконання покарань.

Виходячи з системного аналізу вище приведеного законодавства, суд апеляційної інстанції вважає помилковим застосування податковим органом до обрахування бази оподаткування податку на доходи фізичних осіб із застосуванням «натурального» коефіцієнта відповідно до п.164.5 ст.164 ПК України у зв`язку з тим, що позивачем нараховувалася заробітна плата засудженим до позбавлення волі лише у грошовій формі.

Отже, позивач вірно обраховував у періоді, що перевірявся, податок з доходу фізичних осіб, а тому вважає, що оскаржуване податкове повідомлення-рішення № є протиправним та має бути скасоване, оскільки позивачем під час виконання свого обов`язку щодо сплати податку на доходи фізичних осіб правильно застосовано положення законодавства, чинного на час виникнення спірних правовідносин, а саме належним чином нараховано та утримано податок із заробітної плати засуджених, тобто 18 % від нарахованої суми заробітної плати.

Аналізуючи законність оскаржуваного податкового повідомлення-рішення №, суд апеляційної інстанції погоджується з висновками суду першої інстанції з огляду на наступне.

Перевіркою встановлено несвоєчасне перерахування до бюджету військового збору у зв`язку з несвоєчасним нарахуванням заробітної плати. Встановлено, що позивач разом з нарахуванням заробітної плати сплачував військовий збір.

Відповідно до підпункту 1.2, 1.6 пункту 16-1 підрозділу 10 розділу ХХ ПК України об`єктом оподаткування військовим збором є загальний місячний (річний) оподатковуваний дохід; доходи з джерела їх походження в Україні, які остаточно оподатковуються під час їх нарахування (виплати, надання); іноземні доходи - доходи (прибуток), отримані з джерел за межами України. Платники збору зобов`язані забезпечувати виконання податкових зобов`язань у формі та спосіб, визначені статей 176 цього Кодексу.

Позивач, як податковий агент, зобов`язаний нараховувати та утримувати із суми доходу у формі заробітної плати, інших заохочувальних та компенсаційних виплат або інших виплат і винагород, які нараховуються (виплачуються, надаються) платнику у зв`язку з трудовими відносинами та за цивільно-правовими договорами військовий збір.

Податковим органом до позивача застосовано штрафні (фінансові) санкції на підставі п.127.1 ст.127 ПК України, які застосовуються за порушення щодо не нарахування, неутримання та/або несплату (неперерахування) податків платником податків, у тому числі податковим агентом, за вищевказані порушення передбачено штраф у розмірі 25 відсотків суми податку, що підлягає нарахуванню та/або сплаті до бюджету, за повторні дії протягом 1095 днів штраф у розмірі 50 відсотків.

Разом з цим, пп.126.1 ст.126 ПК України встановлено, що у разі якщо платник податків не сплачує узгоджену суму грошового зобов`язання протягом строків, визначених цим Кодексом, такий платник податків притягується до відповідальності у вигляді штрафу у таких розмірах: при затримці до 30 календарних днів включно, наступних за останнім днем строку сплати суми грошового зобов`язання, - у розмірі 10 відсотків погашеної суми податкового боргу; при затримці більше 30 календарних днів, наступних за останнім днем строку сплати суми грошового зобов`язання, - у розмірі 20 відсотків погашеної суми податкового боргу.

Отже, під час перевірки встановлено саме факт порушення термінів сплати військового збору, що зафіксовано в акті перевірки та не спростовано відповідачем, що відповідає передбаченому ст.126 ПК України складу правопорушення, однак оскаржуваним податковим повідомленням рішенням податковим органом застосовано штраф на підставі ч.1 п.127.1 ст.127 ПК України, тобто за ненарахування, неутримання та/або несплата (неперерахування) податків платником податків взагалі.

Аналізуючи докази у справі, суд апеляційної інстанції вважає, що відповідачем, як суб`єктом владних повноважень відповідно до вимог ч.2 ст.77 КАС України не доведено законність прийнятих ним податкових повідомлень-рішень.

Натомість, суд апеляційної інстанції зазначає. що відповідно до ч.2 ст.2 КАС України рішення суб`єкта владних повноважень має бути прийняте обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для його прийняття.

Згідно ч. 1, ч. 6 ст. 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа. Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не повертаючи адміністративної справи на новий розгляд, змінить судове рішення або ухвалить нове, він відповідно змінює розподіл судових витрат.

Новий розподіл судових витрат здійснюється у разі задоволення апеляційної скарги. Не передбачено повернення судових витрат, здійснених суб`єктом владних повноважень. З огляду на вищевказане, зміну розподілу судових витрат не проводити.

Враховуючи вищевикладене. колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, рішення суду першої інстанції слід залишити без змін, як таке, що прийняте з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Керуючись статтями 315, 316, 321, 322 КАС України, суд апеляційної інстанції, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу Головного управління ДФС у Кіровоградській області залишити без задоволення.

Рішення Кіровоградського окружного адміністративного суду від 16.05.2019 року у справі №340/699/19 залишити без змін.

Постанова Третього апеляційного адміністративного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів відповідно до ст.,ст.328, 329 КАС України.

Головуючий - суддя О.М. Лукманова

суддя Л.А. Божко

суддя Ю. В. Дурасова