Справа № 640/10024/19
Суддя: Бєлова Людмила Василівна
Дата ухвалення: 2019-11-27 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 листопада 2019 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого: Бєлової Л.В.

суддів: Кучми А.Ю.,

Аліменка В.О.

за участю секретаря судового засідання: Лещенко В.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Києві апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Компанія «Енергетика та клімат» на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 16 вересня 2019 року у справі за адміністративним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Компанія «Енергетика та клімат» до Головного управління Державної фіскальної служби у місті Києві, про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення, -

В С Т А Н О В И В:

У червні 2019 року позивач, Товариство з обмеженою відповідальністю «Компанія «Енергетика та клімат», звернувся до суду першої інстанції з адміністративним позовом, у якому просив:

- визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення від 27.12.2018 №.

Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 16 вересня 2019 року у задоволенні адміністративного позові відмовлено.

Не погоджуючись з таким рішенням суду, позивачем подано апеляційну скаргу, у якій просить рішення суду першої інстанції скасувати та прийняти нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити повністю. Апелянт мотивує свої вимоги тим, що судом першої інстанції неповно досліджено обставини справи, порушено норми матеріального та процесуального права. Зокрема, апелянт наголошує, що Товариство з обмеженою відповідальністю «Компанія «Енергетика та клімат» має всі необхідні первинні документи, що підтверджують реальність фінансово-господарських операцій з Товариством з обмеженою відповідальністю «Стил Форт».

Заслухавши в судовому засіданні суддю доповідача, пояснення учасників процесу, дослідивши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, Головним управлінням Державної фіскальної служби у місті Києві було проведено документальну позапланову виїзну перевірку товариства з обмеженою відповідальністю «Компанія «Енергетика та клімат» з питань дотримання вимог податкового законодавства при здійсненні фінансово-господарських операцій з контрагентом-постачальником товариством з обмеженою відповідальністю «Стил Форт» за жовтень 2017 року, за результатами якої складено акт від 05.12.2018 №1184/26-15-14-04-04/39262356.

Так, перевіркою встановлено порушення товариством з обмеженою відповідальністю «Компанія «Енергетика та клімат» вимог пункту 44.1 статті 44, пунктів 198.1, 198.3, 198.6 статті 198, пункту 200.1 статті 200 Податкового кодексу України, в результаті чого занижено податок на додану вартість в період, що перевірявся, на загальну суму 2 215 808,00 грн..

На підставі акта перевірки від 05.12.2018 №1184/26-15-14-04-04/39262356 Головним управлінням Державної фіскальної служби у місті Києві складено податкове повідомлення-рішення від 27.12.2018 №, яким позивачеві збільшено суму грошового зобов`язання з податку на додану вартість на суму 2 769 760,00 грн., у тому числі: 2 215 808,00 грн. - основний платіж; 553 952,00 грн. - штрафні (фінансові) санкції.

Вважаючи податкове повідомлення-рішення відповідача протиправним та необґрунтованим, позивач звернувся з даним адміністративним позовом до суду.

Суд першої інстанції у задоволенні адміністративного позову відмовив та зазначив, що з урахуванням фактичних обставин первинні документи, якими оформлені відповідні операції, не можна вважати належно оформленими та підписаними повноважними особами звітними документами, які посвідчують факт придбання товарів, робіт чи послуг.

Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи та висновкам суду першої інстанції, колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.

Відповідно до пп.14.1.181 п.14.1. ст.14 Податкового кодексу України, податковий кредит - сума, на яку платник податку на додану вартість має право зменшити податкове зобов`язання звітного (податкового) періоду, визначена згідно з розділом V цього Кодексу.

Згідно з п. 198.3 ст. 198 Податкового кодексу України, нарахування податкового кредиту здійснюється незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах провадження господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.

Відповідно до п. 198.1 ст. 198 Податкового кодексу України, право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає, зокрема у разі здійснення операцій з придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг.

Згідно з п.198.2 ст.198 Податкового кодекс України, датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше: дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг; дата отримання платником податку товарів/послуг.

Відповідно до п.198.6 ст.198 Податкового кодексу України, не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв`язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними (або підтверджені податковими накладними, оформленими з порушенням вимог статті 201 цього Кодексу) чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.

Згідно з п. 201.10 ст.201 Податкового кодексу України, податкова накладна видається платником податку, який здійснює операції з постачання товарів/послуг, на вимогу покупця та є підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту.

З наведених законодавчих положень слідує, що умовою виникнення у платника права на включення до податкового кредиту сум податку на додану вартість, сплачених в ціні товару (послуги) та зменшення суми оподаткованого доходу на суму понесених витрат є реальне здійснення операцій з придбання товарів (робіт, послуг), а також оформлення зазначених операцій необхідними документами первинного обліку, що містять достовірні відомості про обсяг та зміст господарської операції.

Заперечуючи у акті перевірки факт реального здійснення господарської операції між позивачем та контрагентом, відповідач зазначає про те, що позивачем не надано належних доказів реальності господарських операцій між ним та контрагентом.

Згідно зі статтями 1, 3 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» , первинним документом є документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення.

Підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені на паперових або машинних носіях і повинні мати такі обов`язкові реквізити: назву документа (форми); дату і місце складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції (ч. 1 та ч. 2 ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні»).

За певних обставин подані позивачем документи можуть свідчити про існування господарських операцій, які за формою (зовнішнім вираженням) можуть підпадати під визначення реальних і таких, що зумовлюють зміни в структурі активів, зобов`язань та власного капіталу суб`єкта господарювання. У податкових спорах суди встановлюють чи підтверджують документи і розкривають, внутрішню сторону господарських операцій, їх справжність, економічну вигоду (виправданість, ризик) і ділову мету. Щоб так кваліфікувати природу господарських операцій, необхідно послатися на допустимі та належні докази, якими засвідчується стан (якість) таких операцій. Без цього неможливо перевірити правильність обчислення і сплати сум податкового грошового зобов`язання на підставі таких операцій.

Як вбачається з матеріалів справи, між Товариством з обмеженою відповідальністю «Компанія «Енергетика та клімат» (Замовник) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Стил Форт» (Продавець) укладено договір купівлі-продажу від 03.10.2017 №0310/1, відповідно до якого Продавець зобов`язується за завданням Замовника виконати і у встановлені строки здати Замовнику роботи, послуги, поставити товар, асортимент і вартість яких визначається у відповідності до виставлених рахунків-фактур.

На підтвердження факту виконання умов договору купівлі-продажу від 03.10.2017 №0310/1, проведення фінансово-господарських операцій позивачем надано до суду: копії видаткових накладних, актів надання послуг, платіжних доручення.

В той же час, у всіх наданих копіях документів на підтвердження реальності операцій міститься посилання на договір купівлі-продажу від 03.10.2017 №0310/2, а не на договір №0310/1, який було надано під час перевірки.

Наданий до перевірки договір купівлі-продажу від 03.10.2017 №0310/1 укладений між Товариством з обмеженою відповідальністю «Компанія «Енергетика та клімат», в особі директора Карлова С.Ю. та Товариством з обмеженою відповідальністю «Стил Форт», в особі ОСОБА_2 (т. 1, а.с. 59).

Згідно з поясненнями фінансового директора Товариства з обмеженою відповідальністю «Компанія «Енергетика та клімат» ОСОБА_1 від 03.12.2018 №03/12-1, договір купівлі-продажу від 03.10.2017 №0310/1 є дійсний та єдиний. Договір від 03.10.2017 №0310/2, в рахунках, накладних та актах вказаний з помилковим номером. Також вказано, що окремі товаро-транспортні накладні на транспортування товару, який купуваввся у ТОВ «Стил Форт» не виписувались.

Однак, як вірно визначив суд першої інстанції, станом на дату укладення договору - 03.10.2017 ОСОБА_2 не був директором Товариства з обмеженою відповідальністю «Стил Форт» і не мав право підпису. Так, згідно податкового розрахунку сум доходу, нарахованого (сплаченого) на користь фізичних осіб, і сум утриманого з них податку за 12 місяців 2017 року, поданого товариством з обмеженою відповідальністю «Стил Форт» до органів Державної фіскальної служби від 09.02.2018 №, ОСОБА_2 прийнятий на роботу лише 05.12.2017.

Окрім того, в договорі купівлі-продажу від 03.10.2017 №0310/1 ТОВ «Стил Форт» зазначає свій розрахунковий рахунок № НОМЕР_1 в Приватбанку МФО 304795. Але згідно ІС «Податковий блок» даний розрахунковий рахунок взагалі відсутній в базі ДФС.

Апелянт в свою чергу наголошує, що договір купівлі-продажу від 03.10.2017 № 0310/1 був укладений між Товариством з обмеженою відповідальністю «Компанія «Енергетика та клімат», в особі директора ОСОБА_5 та Товариством з обмеженою відповідальністю «Стил Форт», в особі директора ОСОБА_3, який на момент укладення договору був директором ТОВ «Стил Форт» та надає аналогічний договір від 03.10.2017 № 0310/1 уже за підписом ОСОБА_3 (т. 2, а.с. 12).

Відповідно до частини першої статті 72 Кодексу адміністративного судочинства України, доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Згідно з частиною першої статті 73, 75 Кодексу адміністративного судочинства України Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Частиною першої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції щодо неможливості врахування наданого позивачем договору купівлі-продажу від 03.10.2017 № 0310/1 за підписом ОСОБА_3 від ТОВ «Стил Форт», оскільки на момент перевірки податковому органу було надано саме договір купівлі-продажу від 03.10.2017 № 0310/1 за підписом ОСОБА_2, і відповідно до пояснень фінансового директора Товариства з обмеженою відповідальністю «Компанія «Енергетика та клімат» ОСОБА_6 він є дійсний та єдиний.

До того ж, в матеріалах справи наявний вирок Солом`янського районного суду міста Києва від 20.09.2018 у справі №760/17429/18, відповідно до якого ОСОБА_2 - особу. Яка підписала договір від контрагента позивача, визнано винним у вчиненні злочину передбаченого частиною першою статті 205-1 Кримінального кодексу України та призначено йому покарання у вигляді штрафу в розмірі 500 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 8 500,00 грн.(т. 2, а.с. 86).

Щодо технічної можливість контрагента надати спірні послуги з урахуванням його фактичних господарських ресурсів, то ТОВ «Стил Форт» (код 939003983) перебуває на обліку у 2653 ДПІ у Дніпровському районі ГУ ДФС у м.Києві. Основний вид діяльності за КВЕД - 46.90 Неспеціалізована оптова торгівля. Зареєстровано платником податку на додану вартість з 01.04.2014.

Так, згідно фінансового звіту суб`єкта малого підприємництва за 2017 рік від 01.03.2018 № встановлено відсутність у товариства основних засобів, що унеможливлює ведення господарської діяльності ТОВ «Стил Форт» в таких обсягах, що вказані в податкових накладних. Актом перевірки від 15.12.2018 №1184/26-15-14-04-04/39262356 встановлено відсутність у ТОВ «Стил Форт» транспортних засобів для надання транспортних послуг. що вказані в податкових накладних, виписаних на адресу ТОВ «Компанія «Енергетика та клімат»; основних засобів для виконання робіт з монтажу обладнання, електромонтажних робіт, робіт з монтажу металевої конструкції, вантажно-розвантажувальних робіт, робіт з комплектування обладнання, що вказані в податкових накладних, виписаних на адресу «Компанія «Енергетика та клімат»; достатньої кількості трудових ресурсів для виконання робіт; складських приміщень.

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду у постанові від 20 лютого 2019 року у справі №820/4729/16 зазначив, що правові наслідки у вигляді виникнення у покупця права на формування відповідних сум податкових вигод (валових витрат та податкового кредиту) виникають за наявності сукупності таких обставин та підстав, зокрема: фактичного (реального) здійснення оподатковуваних операцій; документального підтвердження реального здійснення господарських операцій сукупністю юридично значимих (дійсних) первинних та інших документів, які зазвичай супроводжують операції певного виду; наявності у сторін спеціальної податкової правосуб`єктності; наявності у покупця належним чином складеної податкової накладної;наявності ділової мети, розумних економічних причин для здійснення господарської операції.

Так, суд апеляційної інстанції зазначає, що акти приймання-передачі наданих послуг, які містяться в матеріалах справи, не містять усіх обов`язкових реквізитів, зокрема, в таких не розшифровано зміст та обсяг отриманих послуг (де, коли, в який період, на яких об`єктах, об`ємах отримано послуги, їх економічне обґрунтування та доцільність, чим обґрунтована вартість таких послуг).

Такі документи не містять вичерпної, детальної інформації щодо змісту господарських операцій - не зазначено конкретних видів послуг та що вони собою являють, внаслідок чого неможливо достовірно визначити перелік наданих послуг, їх об`єм, вартість та зв`язок з господарською діяльністю як позивача, так і контрагентів.

Недоведеність фактичного здійснення господарської операції (нездійснення операції) позбавляє первинні документи юридичної значимості для цілей формування податкової вигоди навіть за наявності правильно оформлених за зовнішніми ознаками та формою, але недостовірних та у зв`язку з цим юридично дефектних первинних документів, якщо рух коштів не забезпечений зв`язком з господарською діяльністю учасників цих операцій. При цьому відсутність ділової мети також є підставою для відмови у наданні податкової вигоди.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 22.03.2018 року у справі №815/3666/16.

Відповідно до ч. 1 ст. 72, ч. 2 ст. 76 Кодексу адміністративного судочинства України, доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Частинами 1, 2 ст.77 КАС України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Отже, позивач повинен довести обставини, якими він обґрунтовує позовні вимоги, тобто підставу позову.

Відповідно, під час розгляду зазначеної справи кожна із сторін повинна довести у суді правомірність і обґрунтованість своїх вимог, або заперечень.

Колегія суддів зазначає, що однією із головних умов для врахування у складі податкових витрат господарських операцій є їх документальне підтвердження, однак первинні документи, які стали підставою для формування витрат позивача по господарських операцій з ТОВ «Стил Форт», не підтверджують реальність здійснення таких.

Сама лише наявність у платника податку видаткових накладних, актів надання послуг та платіжних доручення не є достатньою підставою для формування витрат позивача.

А тому, Головним управлінням Державної фіскальної служби у місті Києві правомірно визначено позивачу податкове зобов`язання з податку на додану вартість на суму 2 769 760,00 грн., у тому числі: 2 215 808,00 грн. - основний платіж; 553 952,00 грн. - штрафні (фінансові) санкції.

Відтак, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що податкове повідомлення-рішення від 27.12.2018 № відповідачем.

Відповідно до п. 30. Рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Hirvisaari v. Finland» від 27 вересня 2001 р., рішення судів повинні достатнім чином містити мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані, та для того, щоб забезпечити нагляд громадськості за здійсненням правосуддя.

Згідно пункту 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.

Доводи апеляційної скарги жодним чином не спростовують висновків суду першої інстанції і не дають підстав для висновку, що судом першої інстанції при розгляді справи неповно з`ясовано обставини, що мають значення для справи, неправильно застосовано норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, чи порушено норми процесуального права, а відтак не є підставою для скасування рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 16 вересня 2019 року.

Відповідно до частини першої ст. 308 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Враховуючи викладене, з`ясувавши та перевіривши всі фактичні обставини справи, об`єктивно оцінивши докази, що мають юридичне значення, враховуючи основні засади адміністративного судочинства, вимоги законодавства України та судову практику, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про відсутність правових підстав для задоволення позовних вимог Товариства з обмеженою відповідальністю «Компанія «Енергетика та клімат» до Головного управління Державної фіскальної служби у місті Києві, про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення.

Згідно з положеннями ст. 242 Кодексу адміністративного судочинства України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Відповідно до вимог ст. 316 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Суд апеляційної інстанції зазначає, що рішення суду першої інстанції постановлене з додержанням норм матеріального і процесуального права, обставини справи встановлено повно та досліджено всебічно.

Заслухавши у судовому засіданні доповідь головуючого судді, пояснення представників сторін, перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Керуючись ст. 243, 315, 316, 322 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційний суд

П О С Т АН О В И В:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Компанія «Енергетика та клімат» на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 16 вересня 2019 року - залишити без задоволення.

Рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 16 вересня 2019 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту прийняття та може бути оскаржена протягом 30 днів, з урахуванням положень ст. 329 Кодексу адміністративного судочинства України, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Повний текст виготовлено 27.11.2019.

Головуючий суддя Л.В.Бєлова

Судді А.Ю. Кучма,

В.О. Аліменко