Справа № 520/7281/19
Суддя: Файдюк Віталій Васильович
Дата ухвалення: 2019-11-26 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 520/7281/19 Суддя (судді) першої інстанції: Шейко Т.І.
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 листопада 2019 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

Головуючого судді Файдюка В.В.

суддів: Мєзєнцева Є.І.

Чаку Є.В.

При секретарі: Марчук О.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Міністерства оборони України на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 02 жовтня 2019 року у справі за адміністративним позовом Міністерства оборони України до Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України про визнання протиправною та скасування вимоги, -

В С Т А Н О В И В :

Міністерство оборони України звернулось до Харківського окружного адміністративного суду з позовом до Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України, в якому просило визнати вимогу державного виконавця від 09 липня 2019 року №20.1/57918375/17 незаконною та скасувати.

Ухвалою Харківського окружного адміністративного суду від 30 липня 2019 року справу №520/7281/19 передано на розгляд до Окружного адміністративного суду міста Києва.

Позов обгрунтовано тим, що питання стосовно призначення і виплати одноразової грошової допомоги вирішується Комісією Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум у відповідності з пунктом 13 Порядку, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №975 від 25 грудня 2013 року. Тому зобов`язання оскаржуваною вимогою надати письмові пояснення саме головою Комісії є незаконним з огляду на те, що Комісія є колегіальним органом, рішення в якому приймаються на голосуванні простою більшістю голосів її членів. Такі рішення є індивідуальними актами Міністерства оборони України як органу державної влади.

При цьому, нехтуючи повідомленнями Міністерства оборони України про єдиний можливий, визначений законодавцем механізм виконання судового рішення державний виконавець у вимозі безпідставно дійшов висновку про невиконання рішення суду.

Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 02 жовтня 2019 року в задоволенні даного адміністративного позову відмовлено в повному обсязі.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням, позивач звернувся до суду з апеляційною скаргою, в якій просить його скасувати та ухвалити нове, яким задовольнити позов в повному обсязі.

Доводи апеляційної скарги аналогічні доводам адміністративного позову. Зокрема, на думку позивача, суд, не втручаючись у дискрецію суб`єкта владних повноважень, зобов`язав позивача розглянути заяву та прийняти відповідне рішення, з урахуванням висновків суду.

На виконання рішення Харківського окружного адміністративного суду від 26 червня 2018 року по справі № 820/4301/18, комісією Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням та виплатою одноразової грошової допомоги розглянуто документи ОСОБА_1 та прийнято рішення про відмову у призначенні одноразової грошової допомоги у разі настання інвалідності, що, за твердженнями апелянта, свідчить про фактичне виконання судового рішення.

Під час судового засідання представник позивача підтримав апеляційну скаргу та просив суд її задовольнити з підстав, викладених у ній.

Представник третьої відповідача проти скарги заперечував, наполягав на законності оскаржуваного рішення.

Відповідно до ч.1 статті 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

З матеріалів справи вбачається, що Харківським окружним адміністративним судом 30 жовтня 2018 року виданий виконавчий лист по адміністративній справі №820/4301/18 за позовом ОСОБА_1 до Міністерства оборони України на виконання рішення суду від 26 червня 2018 року, яким зобов`язано Міністерство оборони України прийняти рішення про призначення ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги, передбаченої статтею 16 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» у відповідності з Порядком призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності, або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призначені на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України №975 від 25 грудня 2013 року, у зв`язку із встановленням йому другої групи інвалідності в розмірі 200-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на дату встановлення інвалідності другої групи, та надіслати вказане рішення ІНФОРМАЦІЯ_1 для видання наказу про виплату такої допомоги ОСОБА_1

27 листопада 2018 року стягувач ОСОБА_1 з метою примусового виконання рішення Харківського окружного адміністративного суду від 26 червня 2018 року звернувся до Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України із відповідною заявою, зареєстрованою останнім 05 грудня 2018 року.

За наслідками розгляду заяви стягувача від 27 листопада 2018 року та доданих до неї документів старшим державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Валявським Олександром Анатолійовичем на підставі виконавчого листа №820/4301/18, виданого 30 жовтня 2018 року Харківським окружним адміністративним судом, відкрито виконавче провадження ВП №5791837, про що винесено постанову про відкриття виконавчого провадження від 14 грудня 2018 року.

Пунктом 2 резолютивної частини вказаної постанови зобов`язано боржника виконати рішення суду протягом 10 робочих днів.

Матеріали справи містять Акт державного виконавця від 13 лютого 2019 року, яким встановлено, що станом на 13 лютого 2019 року боржником не повідомлено відділ про вжиті дії щодо виконання рішення суду. У зв`язку з чим державним виконавцем винесено постанову від 13 лютого 2019 року про накладення штрафу на боржника Міністерство оборони України.

За аналогічних обставин 24 квітня 2019 року державним виконавцем складено акт та винесено постанову про накладення на боржника штрафу.

Також матеріали виконавчого провадження містять заяву позивача про закінчення виконавчого провадження за підписом заступника директора юридичного департаменту Міністерства оборони України від 16 квітня 2019 року, адресовану Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України, в якій заявник просив закінчити виконавче провадження №5791837, вказавши, що: «У Департаменті фінансів перебуває на виконанні постанова про відкриття виконавчого провадження, винесена на підставі виконавчого листа Харківського окружного адміністративного суду у справі №820/4301/18 про зобов`язання Міноборони повторно розглянути заяву та документи щодо призначення та виплати одноразової грошової допомоги ОСОБА_1 23.03.2018 Комісією Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум, розглянуто подані документи ОСОБА_1 та прийнято рішення про відмову в призначенні одноразової грошової допомоги (витяг з протоколу від 27.03.2018 №31 додається)…».

До даної заяви додано Витяг з протоколу засідання комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум від 23 березня 2018 року №31.

Заявою юридичного департаменту Міністерства оборони України від 20 червня 2019 року повідомлено відповідача, що 14 червня 2019 року Комісією Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум розглянуто заяву та прийнято рішення про скасування попереднього рішення та відмову в призначенні одноразової грошової допомоги у разі настання інвалідності. При цьому боржник у заяві просив закінчити виконавче провадження №5791837. В якості додатку до заяви боржником додано витяг з протоколу від 14 червня 2019 року 76.

Так, у пункті 19 Витягу з протоколу засідання комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум від 14 червня 2019 року №76, затвердженого Міністром оборони України 16 червня 2019 року, зазначено, що: «На виконання рішення Харківського окружного адміністративного суду від 26.06.2018 за справою №820/4301/18 та постанови Харківського апеляційного адміністративного суду від 01.10.2018: скасувати пункт 3 протоколу засідання комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум від 23.03.2018 №31; відмовити у призначенні одноразової грошової допомоги громадянину ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 ), якого 06.05.1987 звільнено зі строкової військової служби та 26.05.2017 під час первинного огляду органами МСЕК визнано особою з інвалідністю II групи внаслідок поранення, пов`язаного з виконанням обов`язків військової служби при перебуванні в країнах де велися бойові дії (довідка МСЕК серія 12 ААА №682013 від 26.05.2017)».

Розглянувши заяви Міністерства оборони України та додані до них витяги з протоколів засідання комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум, державним виконавцем 09 липня 2019 року виставлено вимогу №20.1/57918375/17, адресовану Голові комісії Міністерства оборони України з розгляду питань пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум, в якій державний виконавець вимагав у голови вказаної комісії в п`ятиденний термін з моменту отримання вимоги надати письмові пояснення щодо невиконання рішення суду. Зокрема, державний виконавець у вимозі наголосив, що «…рішенням суду передбачено не розглянути заяву громадянина і прийняти будь-яке рішення, а чітко визначено «прийняти рішення про призначення одноразової грошової допомоги в розмірі 200-кратного прожиткового мінімуму та надіслати вказане рішення ІНФОРМАЦІЯ_1 для видання наказу про виплату такої допомоги»». Крім того, державний виконавець вказав, що оскільки «…підпорядкованою Вам комісією Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум при виконанні рішень судів приймаються рішення які суперечать прийнятому судом рішенню, державним виконавцем застосовуються заходи впливу визначені статтею 75 Закону України «Про виконавче провадження»…».

Вважаючи вказану вимогу державного виконавця протиправною, а свої права порушеними, позивач звернувся з даним позовом до суду.

Приймаючи рішення про відмову у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що оскаржувана вимога про надання письмових пояснень є законною та обґрунтованою, оскільки на виконання своїх повноважень виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право вимагати від матеріально відповідальних і посадових осіб боржників - юридичних осіб або боржників - фізичних осіб надання пояснень за фактами невиконання рішень або законних вимог виконавця чи іншого порушення вимог законодавства про виконавче провадження.

Колегія суддів погоджується з рішенням суду першої інстанції та вважає доводи апелянта необґрунтованими, враховуючи наступне.

Примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку покладено на державну виконавчу службу.

Умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку визначено в Законі України «Про виконавче провадження» від 02 червня 2016 року N 1404-VIII (далі Закон № 1404-VIII).

Відповідно до статті 1 Закону № 1404-VIII виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Пунктом 1, 2 ч.1 статті 3 Закону визначено, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню рішення на підставі виконавчих листів та наказів, що видаються судами у передбачених законом випадках на підставі судових рішень, рішень третейського суду, рішень міжнародного комерційного арбітражу, рішень іноземних судів та на інших підставах, визначених законом або міжнародним договором України.

Відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню рішення на підставі таких виконавчих документів: ухвал, постанов судів у цивільних, господарських, адміністративних справах, справах про адміністративні правопорушення, кримінальних провадженнях у випадках, передбачених законом;

У відповідності до п.1 ч.1 статті 26 Закону України від 02 червня 2016 року №1404-VIII виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зазначеного у статті 3 цього Закону за заявою стягувача про примусове виконання рішення.

Абзацом 1 ч.6 статті 26 Закону передбачено, що за рішенням немайнового характеру виконавець у постанові про відкриття виконавчого провадження зазначає про необхідність виконання боржником рішення протягом 10 робочих днів (крім рішень, що підлягають негайному виконанню, рішень про встановлення побачення з дитиною).

Відповідно до п.9 ч.1 статті 39 Закону виконавче провадження підлягає закінченню у разі фактичного виконання в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом.

Як зазначалося вище, виконавчим листом по адміністративній справі №820/4301/18 зобов`язано Міністерство оборони України прийняти рішення про призначення ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги, передбаченої статтею 16 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» у відповідності з Порядком призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності, або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призначені на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України №975 від 25 грудня 2013 року, у зв`язку із встановленням йому другої групи інвалідності в розмірі 200-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на дату встановлення інвалідності другої групи, та надіслати вказане рішення ІНФОРМАЦІЯ_1 для видання наказу про виплату такої допомоги ОСОБА_1 .

Тобто, в даному випадку під фактичним виконанням рішення Харківського окружного адміністративного суду від 26 червня 2018 року у справі № 820/4301/18 є прийняття рішення Міністерством оборони України про призначення ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги, з урахуванням висновків саме цього рішення суду.

На підставі викладеного, колегія суддів зазначає, що вказаним рішенням суду позивача було зобов`язано не розглянути заяву громадянина і прийняти будь-яке рішення, а чітко визначено «прийняти рішення про призначення одноразової грошової допомоги в розмірі 200-кратного прожиткового мінімуму та надіслати вказане рішення ІНФОРМАЦІЯ_1 для видання наказу про виплату такої допомоги».

Відповідно до ч. 1 статті 13 Закону № 1404-VIII під час здійснення виконавчого провадження виконавець вчиняє виконавчі дії та приймає рішення шляхом винесення постанов, попереджень, внесення подань, складення актів та протоколів, надання доручень, розпоряджень, вимог, подання запитів, заяв, повідомлень або інших процесуальних документів у випадках, передбачених цим Законом та іншими нормативно-правовими актами.

Згідно ч.1,2 статті 18 Закону № 1404-VIII, виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Виконавець зобов`язаний: 1) здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом; 2) надавати сторонам виконавчого провадження, їхнім представникам та прокурору як учаснику виконавчого провадження можливість ознайомитися з матеріалами виконавчого провадження; 3) розглядати в установлені законом строки заяви сторін, інших учасників виконавчого провадження та їхні клопотання; 4) заявляти в установленому порядку про самовідвід за наявності обставин, передбачених цим Законом; 5) роз`яснювати сторонам та іншим учасникам виконавчого провадження їхні права та обов`язки.

Відповідно до п.18 ч.3 цієї статті виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право вимагати від матеріально відповідальних і посадових осіб боржників - юридичних осіб або боржників - фізичних осіб надання пояснень за фактами невиконання рішень або законних вимог виконавця чи іншого порушення вимог законодавства про виконавче провадження.

Частиною 4 вказаної статті встановлено, що вимоги виконавця щодо виконання рішень є обов`язковими на всій території України. Невиконання законних вимог виконавця тягне за собою відповідальність, передбачену законом.

Отже, виконавець зобов`язаний вживати передбачених Законом N 1404-VIII заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії, а також зобов`язаний здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом.

При цьому, судом першої інстанції вірно зазначено, що з системного аналізу вищенаведених норм Закону України «Про виконавче провадження» вбачається, що саме цей Закон наділяє державного виконавця правом вимагати від, зокрема, матеріально відповідальних і посадових осіб боржників - юридичних осіб надання пояснень за фактами невиконання рішень.

Відтак, твердження позивача про те, що вимога державного виконавця від 09 липня 2019 року №20.1/57918375/17 незаконна, є безпідставним та необґрунтованим.

Щодо обов`язку надати письмові пояснення державному виконавцю саме Головою комісії, то слід звернути увагу на таке.

Згідно п.2 Положення про Комісію Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум, затвердженого наказом Міністерства оборони України від 26 жовтня 2016 року №564, Комісія утворюється в апараті Міністерства оборони України з метою виконання пункту 13 Порядку призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2013 року № 975 (далі - Порядок), та Положення про порядок виплати компенсаційних сум військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, які стали інвалідами, членам сімей військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу, які загинули під час виконання обов`язків військової служби чи служби в органах внутрішніх справ у складі національного контингенту чи національного персоналу, а також в інших окремих випадках, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 05 травня 1994 року № 290.

Склад Комісії за посадами визначається наказом Міністерства оборони України.

Комісія складається з голови, заступника голови, секретаря та членів Комісії із числа керівників (заступників керівників) структурних підрозділів кадрового, медичного, юридичного, фінансового, гуманітарного забезпечення, представника Генерального штабу Збройних Сил України (пункт 3 Положення).

Таким чином, з огляду наведені вище норми законодавства звернення державного виконавця з вимогою до Голови комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум, як до посадової особи боржника, щодо надання пояснень жодним чином не суперечить чинному законодавству.

З урахуванням наведеного колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що спірна вимога державного виконавця відповідає критеріям правомірності, визначеним ч.2 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, та прийнята відповідачем на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та Законом України «Про виконавче провадження».

Підсумовуючи наведене, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що доводи, викладені в апеляційній скарзі не знайшли свого підтвердження, оскаржуване рішення прийнято відповідно до норм матеріального та процесуального права, враховано всі обставини справи, тому підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування рішення суду першої інстанції немає.

Відтак, обґрунтованим є висновок суду першої інстанції про відмову в задоволенні даного адміністративного позову.

Отже, при ухваленні оскаржуваної постанови судом першої інстанції було дотримано всіх вимог законодавства, а тому відсутні підстави для її скасування.

За правилами статті 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 243, 246, 308, 315, 316, 321, 325, 329, 331 КАС України суд,

ПОСТАНОВИВ :

Апеляційну скаргу Міністерства оборони України - залишити без задоволення.

Рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 02 жовтня 2019 року - залишити без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає, за виключенням випадків передбачених п. 2 ч. 5 статті 328 КАС України.

Головуючий суддя: В.В. Файдюк

Судді: Є.І. Мєзєнцев

Є.В. Чаку