Справа № 826/12554/17
Суддя: Кузьмишина Олена Миколаївна
Дата ухвалення: 2019-11-27 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 листопада 2019 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

Головуючого судді: Кузьмишиної О.М.,

суддів: Костюк Л.О., Файдюка В.В.

за участю секретаря судового засідання Білоус А.С.

розглянувши у письмовому провадженні апеляційну скаргу Офісу великих платників податків ДФС на рішення Окружного адміністративного суду м.Києва від 02 липня 2019 року у справі за адміністративним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю з іноземними інвестиціями «АВТ Баварія» до Офісу великих платників податків ДФС про скасування податкових повідомлень-рішень,

В С Т А Н О В И В :

До Окружного адміністративного суду м. Києва звернулось Товариство з обмеженою відповідальністю з іноземними інвестиціями «АВТ Баварія» з позовом до Офіса великих платників податків Державної фіскальної служби, в якому просить визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення Офісу великих платників податків Державної фіскальної служби від 21.09.2017 року № та № .

В обґрунтування заявлених вимог позивач зазначає, що з вказаними податковими повідомленнями-рішеннями не погоджується та вважає їх такими, що не відповідають положенням чинного податкового законодавства та дійсним обставинам справи. Вважає, що позивачем не було порушено п. 57.1 Податкового Кодексу України, а кошти до бюджету не були зараховані внаслідок неправомірної бездіяльності контролюючого органу, тому застосування до позивача штрафних (фінансових) санкцій за несвоєчасну сплату грошових узгоджених зобов`язань є протиправним, внаслідок чого податкові повідомлення-рішення підлягають скасуванню.

Рішенням Окружного адміністративного суду м.Києва від 02.07.2019 р. позов задоволено повністю. Визнано протиправними та скасовано податкові повідомлення-рішення Офісу великих платників податків Державної фіскальної служби від 21.09.2017 року № та № 04.

Не погоджуючись із прийнятим рішенням, відповідачем подано апеляційну скаргу, в якій він просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нове, яким в задоволенні позову відмовити.

Апеляційна скарга мотивована тим, що судом першої інстанції неправильно та неповно досліджено докази та встановлено обставини у справі, що призвело до її неправильного вирішення.

Вважає, що незалежно від того, з яких причин платником податку не було своєчасно погашено узгоджену суму грошового зобов`язання, такий платник податків після фактичного погашення боргу повинен сплатити суму штрафу в розмірі, який залежить від терміну прострочення.

Апелянт вважає, що для застосування штрафу відповідно до п.126.1 ст. 126 ПК України необхідними є наявність таких обставин: узгодження грошових зобов`язань та погашення суми податкового боргу із затримкою (понад строки, визначені для сплати суми грошового зобов`язання).

Позивачем подано відзив на апеляційну скаргу, в якому він просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін. Вважає, що рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим, оскільки платник податків, у якого при сплаті авансових внесків з податку на прибуток утворилася сума, що перевищує суму авансових внесків з податку на прибуток, вправі зменшити сплату авансових внесків з цього податку на суму перевищення у наступних звітних місяцях до повного її погашення.

Справу розглянуто в порядку письмового провадження відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 311 Кодексу адміністративного судочинства України.

У відповідності до ст. 308 Кодексу адміністративного судочинства України справа переглядається колегією суддів в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши доводи апеляційної скарги та, перевіривши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга є необґрунтованою та не підлягає задоволенню, а рішення суду першої інстанції слід залишити без змін, з наступних підстав.

Як встановлено судом першої інстанції, Офісом великих платників податків Державної фіскальної служби проведено камеральну перевірку Товариства з обмеженою відповідальністю з іноземними інвестиціями «АВТ Баварія» з питань своєчасності сплати авансових внесків з податку на прибуток у листопаді, грудні 2014 року, січні 2015 року. За результатами перевірки складено акт № 2948/28-10-42-04/23730020 від 28.08.2017 року.

Зі змісту акту перевірки вбачається, що в порушення п. 57.1. ст. 57 Податкового Кодексу України позивач несвоєчасно сплатив авансовий внесок з податку на прибуток за листопад 2014 року в сумі 360966 грн, кількість днів затримки - 89, за грудень 2014 року в сумі 652224 грн, кількість днів затримки - 59, за січень 2015 року в сумі 652224 грн, кількість днів затримки - 28. Суми недоплат були сплачені патинком податків платіжним дорученням від 27.02.2015 року № 4903, тобто має місце затримка в сплаті авансових внесків з податку на прибуток, що є підставою для притягнення позивача до відповідальності у вигляді штрафу на підставі п. 126.1 ст. 126 Податкового Кодексу України.

На підставі висновків, викладених в акті перевірки, відповідачем 21.09.2017 року прийнято податкові повідомлення-рішення: № 4, яким визначено суму штрафу у розмірі 65 222,40 грн та № 4, яким визначено суму штрафу у розмірі 190 696 грн.

Не погоджуючись із винесеними податковими повідомленнями-рішеннями, позивач звернувся до суду за захистом своїх порушених прав.

Приймаючи рішення про задоволення позовних вимог, суд першої інстанції виходив із того, що позивач, у якого при сплаті авансових внесків з податку на прибуток при виплаті дивідендів утворилась сума, що перевищує суму авансових внесків з податку на прибуток, був вправі зменшити сплату внесків з цього податку на суму перевищення у наступних звітних місяцях до повного її погашення.

Колегія суддів погоджується із висновками суду першої інстанції, виходячи із наступного.

Згідно приписів пп. 17.1.10 п. 17.1 ст. 17 Податкового кодексу України платник податків має право на залік чи повернення надміру сплачених, а також надміру стягнутих сум податків та зборів, пені, штрафів у порядку, встановленому цим Кодексом.

Відповідно до п. 87.1 ст. 87 Податкового кодексу України джерелами самостійної сплати грошових зобов`язань або погашення податкового боргу платника податків є будь-які власні кошти, у тому числі ті, що отримані від продажу товарів (робіт, послуг), майна, випуску цінних паперів, зокрема корпоративних прав, отримані як позика (кредит), та з інших джерел, з урахуванням особливостей, визначених цією статтею, а також суми надміру сплачених платежів до відповідних бюджетів. Сплата грошових зобов`язань або погашення податкового боргу платника податків з відповідного платежу може бути здійснена також за рахунок надміру сплачених сум такого платежу (без заяви платника) або за рахунок помилково та/або надміру сплачених сум з інших платежів (на підставі відповідної заяви платника) до відповідних бюджетів.

Тобто вищенаведені положення передбачають виконання грошових зобов`язань, як за рахунок грошових коштів платника податку, так і за рахунок наявних у платника податків переплат з платежів по податкам.

В свою чергу, авансовий внесок з податку на прибуток є грошовим зобов`язанням у розумінні положень пп. 14.1.39 та пп.14.1.156 ст. 14 Податкового Кодексу України.

При цьому зарахування наявних у платника податків переплат відбувається в автоматичному режимі (без подавання заяви), а зарахування переплат за рахунок інших податкових платежів відбувається на підставі подання платником податків відповідної заяви.

Міністерство доходів і зборів України в Листі № 4420/6/15-14-15-13 від 01.04.2013 року, а також в роз`ясненні «Практика застосування норм Податкового Кодексу України: останні зміни» від 01.07.2013 року підтвердило право платників податків спрямувати надмірно сплачені суми зобов`язань з податку на прибуток на сплату щомісячних авансових внесків з цього податку, але на підставі поданої заяви платника податків.

Відповідно до пп. 16.1.3 п. 16.1 ст. 16 Податкового кодексу України (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) платник податків зобов`язаний, у тому числі, подавати до контролюючих органів у порядку, встановленому податковим та митним законодавством, декларації, звітність та інші документи, пов`язані з обчисленням і сплатою податків та зборів.

Приписами п. 49.2 ст. 49 Податкового кодексу України встановлено, що платник податків зобов`язаний за кожний встановлений цим Кодексом звітний період подавати податкові декларації щодо кожного окремого податку, платником якого він є, відповідно до цього Кодексу незалежно від того, чи провадив такий платник податків господарську діяльність у звітному періоді.

Відповідно до п. 57.1 ст. 57 Податкового кодексу України платник податків зобов`язаний самостійно сплатити суму податкового зобов`язання, зазначену у поданій ним податковій декларації, протягом 10 календарних днів, що настають за останнім днем відповідного граничного строку, передбаченого цим Кодексом для подання податкової декларації, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Абзацом 4 п. 57.1 ст. 57 Податкового кодексу України встановлено, що платники податку на прибуток (крім новостворених, виробників сільськогосподарської продукції, інститутів спільного інвестування, неприбуткових установ (організацій) та платників податків, у яких доходи, що враховуються при визначенні об`єкта оподаткування, за останній річний звітний податковий період не перевищують двадцяти мільйонів гривень) щомісяця, протягом дванадцятимісячного періоду, сплачують авансовий внесок з податку на прибуток у порядку і в строки, які встановлені для місячного податкового періоду. Сума щомісячних авансових внесків обчислюється у розмірі не менше 1/12 нарахованої суми податку на прибуток підприємств за попередній звітний (податковий) рік, зменшеної на суму сплачених авансових внесків з цього податку при виплаті дивідендів, яка залишилась не зарахованою у зменшення податкового зобов`язання з цього податку, без подання податкової декларації.

За змістом абз. 9 п. 57.1 ст. 57 Податкового кодексу України передбачено, що у разі якщо платник податку, який сплачує авансовий внесок, за підсумками першого кварталу звітного (податкового) року не отримав прибуток або отримав збиток, він має право подати податкову декларацію та фінансову звітність за перший квартал. Такий платник податку авансових внесків у другому - четвертому кварталах звітного (податкового) року не здійснює, а податкові зобов`язання визначає на підставі податкової декларації за підсумками першого півріччя, трьох кварталів та за рік, яка подається до контролюючого органу в порядку, передбаченому цим Кодексом.

Платник податку, який за підсумками минулого звітного (податкового) року не отримав прибутку або отримав збиток, податкові зобов`язання не нараховував і не мав базового показника для визначення авансових внесків у наступному році, а за підсумками першого кварталу отримує прибуток, має подати податкову декларацію за перше півріччя, три квартали звітного (податкового) року та за звітний (податковий) рік для нарахування та сплати податкових зобов`язань (абзац 10 пункту 57.1 статті 57 Податкового кодексу України).

Згідно з пп. 153.3.4 п. 153.3 ст. 153 Податкового Кодексу України передбачено, що у разі, якщо сума авансового внеску, попередньо сплаченого протягом звітного періоду, перевищує суму податкових зобов`язань підприємства-емітента корпоративних прав за податком на прибуток такого звітного періоду, сума такого перевищення переноситься у зменшення податкових зобов`язань наступного податкового періоду.

Зі змісту вказаного суд приходить до висновку, що платник податку, у якого при сплаті авансових внесків з податку на прибуток при виплаті дивідендів утворилась сума, що перевищує суму авансових внесків з податку на прибуток, вправі зменшити сплату внесків з цього податку на суму перевищення у наступних звітних місяцях до повного її погашення.

Платник податків має право очікувати від контролюючих органів дії щодо зарахування суми перевищення у рахунок зменшення авансових внесків з податку на прибуток у визначених законом наступних звітних місячних періодах.

Суд зазначає, що податковий орган, як суб`єкт владних повноважень, безпосереднім обов`язком якого є контроль за правильністю нарахування та сплати податків і зборів суб`єктами господарювання, неправомірно відмовив зарахувати зазначену переплату в рахунок щомісячних авансових внесків з податку на прибуток.

Наведена позиція узгоджується із висновками Верховного Суду, викладеними в постановах від 20.02.2018 р. у справі № 805/5262/14 та від 09.04.2019 р. у справі № 815/6625/14.

Судом першої інстанції встановлено, що за результатами 2013 року, згідно даних податкової декларації з податку на прибуток ТОВ ІІ «АВТ Баварія» мало переплату з податку на прибуток на загальну суму 16 444 328 грн, яка складалась: із сум переплати по авансовим внескам за податку на прибуток за 2013 рік в розмірі 13 673 572 грн та сум сплаченого авансового внеску, у зв`язку із виплатою дивідендів в розмірі 2 770 756 грн.

При цьому позивачем, на виконання п. 57.1 ст. 57 та п. 2 підрозділу 4 ХХ розділу Податкового Кодексу України в податковій декларації з податку на прибуток підприємств за 2013 рік розраховано щомісячний платіж за авансовим внеском з податку на прибуток приватних підприємств, що підлягатиме сплаті в березні 2014 - лютому 2015 року в розмірі 652 224 грн.

Оскільки у позивача була переплата по податку на прибуток, в березні 2014 року ТОВ ІІ «АВТ Баварія» звернулось до Міжрегіонального ГУ Міндоходів - Центральний офіс з обслуговування великих платників податків із заявою від 25.03.2014 року вих № 145, яким просило спрямувати частину переплати в розмірі 8 116 860 грн в рахунок сплати щомісячних авансових внесків з податку на прибуток за березень 2014 - лютий 2015 року.

16.04.2014 р. відповідачем була надана відповідь № 7984/10/28-10-20-3-20, в якій зазначалось, що кожна декларація, відповідно до ст. 76 Податкового Кодексу України підлягає камеральній перевірці на достовірність та повноту задекларованих показників. За результатами проведених перевірок контролюючий орган може розглянути питання щодо наявності або відсутності сум переплат.

Суд першої інстанції вірно не взяв до уваги доводи відповідача стосовно того, що зарахування сум надмірно сплачених авансових внесків можливо лише після проведення камеральної перевірки, оскільки такі висновки контролюючого органу не підтверджені законодавчими нормами та суперечать вищевказаним нормам Податкового Кодексу України.

Крім того, відповідач зазначив, що після проведення камеральної перевірки, ним може бути розглянуте питання щодо віднесення цих сум до переплати. Однак, як встановлено матеріалами справи, протягом трьох років відповідач цього не зробив.

За таких підстав, незарахування відповідачем переплати з податку на прибуток в рахунок погашення податкового зобов`язання щодо погашення самостійно визначених платником податків грошових зобов`язань за рахунок надміру сплачених сум податку на прибуток суд першої інстанції вірно визнав протиправною бездіяльністю відповідача, що є підставою для скасування оскаржуваних податкових повідомлень-рішень.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Враховуючи вищенаведене, доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують.

Таким чином, колегія суддів вирішила згідно ст. 316 Кодексу адміністративного судочинства України залишити апеляційну скаргу без задоволення, з урахуванням того, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Відповідно до ч. 1 ст. 257 КАС України за правилами спрощеного позовного провадження розглядаються справи незначної складності.

Так, згідно ч. 1 ст. 260 КАС України питання про розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження суд вирішує в ухвалі про відкриття провадження у справі.

Згідно з п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у справах незначної складності.

Відповідно до ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України судові витрати відшкодуванню не підлягають.

Керуючись ст.ст. 242, 243, 244, 250, 257, 308, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Офісу великих платників податків ДФС залишити без задоволення.

Рішення Окружного адміністративного суду м.Києва від 02 липня 2019 року залишити без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її підписання, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя: О.М. Кузьмишина

Судді: Л.О.Костюк

В.В.Файдюк