Справа № 420/5992/19
Суддя: Завальнюк І. В.
Дата ухвалення: 2019-11-28 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 420/5992/19
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 листопада 2019 року м. Одеса

Одеський окружний адміністративний суд у складі: головуючого судді Завальнюка І.В., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії,

В С Т А Н О В И В :

Позивач звернулася до Одеського окружного адміністративного суду із даним позовом, в якому просить суд визнати протиправним та скасувати рішення відповідача № 1765/Г-11 від 12.08.2019; зобов`язати відповідача виплатити позивачці недоодержану пенсію за дні життя її матері, померлої пенсіонерки ОСОБА_2 , за період 01.08.2014-30.09.2017 в розмірі 21 888,23 грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначила, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла її матір ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , яка мешкала у м. Ровеньки Донецької області. За період життя з серпня 2014 р. по вересень 2017 р. матір позивачки недоотримала пенсію в розмірі 36 062 грн. В червні 2019 р. позивачкою отримано свідоцтво про право на спадщину за законом, відповідно до якого оцінка спадкового майна склала 15 673,81 грн. В липні 2019 р. позивачці було виплачено недоотриману пенсію за дні життя померлого пенсіонера за період з 03.07.2016 по 30.09.2017 в розмірі 14 173,77 грн, отже ПФУ безпідставно утримано 1 500,04 грн. В той же час, на письмове звернення представника позивачки щодо виплати недоотриманої пенсії в неповному розмірі відповідач надав відповідь, якою фактично відмовив у виплаті решти недоотриманої суми, пославшись на ч. 1 ст. 46 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», відповідно до вимог якої недоотримана пенсіонером з власної вини пенсія виплачується за минулий час, але не більше ніж за три роки до звернення за отриманням пенсії. Позивач вважає таку відмову відповідача незаконною, посилаючись на ст.52 Закону України «Про загальнообов`язкове пенсійне страхування», відповідно до якої сума пенсії, що належала пенсіонерові і залишилася недоотриманою у зв`язку з його смертю, виплачується - по місяць смерті включно членам його сім`ї, які проживали разом з пенсіонером на день його смерті, у тому числі непрацездатним членам сім`ї, зазначеним у ч.2 ст.36 цього Закону, які знаходилися на його утриманні, незалежно від того, проживали вони разом з померлим пенсіонером чи не проживали. Члени сім`ї, зазначені в частині першій цієї статті, повинні звернутися за виплатою суми пенсії померлого пенсіонера протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. У разі відсутності членів сім`ї, зазначених у частині першій цієї статті, або у разі не звернення ними за виплатою вказаної суми в установлений частиною другою цієї статті строк сума пенсії, що належала пенсіонерові і залишилася недоотриманою у зв`язку з його смертю, входить до складу спадщини. А також на ст. 1227 Цивільного кодексу України, згідно якої суми заробітної плати, пенсії, стипендії, аліментів, допомоги у зв`язку з тимчасовою непрацездатністю, відшкодувань у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, інших соціальних виплат, які належали спадкодавцеві, але не були ним одержані за життя, передаються членам його сім`ї, а у разі їх відсутності - входять до складу спадщини.

Ухвалою судді від 11.10.2019 позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі; постановлено справу розглядати за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін.

24.10.2019 до суду від ГУ ПФУ в Одеській області надійшов відзив на позовну заяву, відповідно до якого відповідач позовні вимоги не визнав, в задоволенні позову просив відмовити. Зокрема зазначив, що питання виплати недоотриманої пенсії у зв`язку зі смертю пенсіонера, який знаходився на тимчасово непідконтрольній Українській владі територіях врегульовано лише в тих випадках, коли такий пенсіонер проживав на тимчасово окупованій території, якою згідно ст. З Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» вважається: 1) сухопутна територія Автономної Республіки Крим та міста Севастополя, внутрішні води України цих територій; 2) внутрішні морські води і територіальне море України навколо Кримського півострова, територія виключної (морської) економічної зони України вздовж узбережжя Кримського півострова та прилеглого до узбережжя континентального шельфу України, на які поширюється юрисдикція органів державної влади України відповідно до норм міжнародного права, Конституції та законів України; 3) надра під територіями, зазначеними у пунктах 1 і 2 цієї частини, і повітряний простір над цими територіями. Таким чином, питання виплати недоотриманої у зв`язку зі смертю пенсіонера пенсії, яка входить до складу спадщини регулюється виключно Цивільним кодексом України та Законом України "При загальнообов`язкове державне пенсійне страхування. Згідно ст. 1218 Цивільного кодексу України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Згідно свідоцтва про право на спадщину за законом від 12.06.2019 № 2-5 (спадкова справа № 48д/2), спадкоємцем ОСОБА_2 , 1956 р.н., яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , є ОСОБА_1 . ІНФОРМАЦІЯ_3 яка успадкувала усі права та обов`язки що належали померлому. Частиною 1 ст. 49 Закону № 1058 визначено невичерпний перелік підстав, згідно яких органи Пенсійного фонду України мають право припинити виплату пенсії пенсіонерові. Постановою Верховної Ради України "Про Заяву Верховної Ради України Про відсіч збройної агресії Російської Федерації та подолання її наслідків від 21.04.2015 № 337, яка набрала чинності з дня її підписання, визначено що "Друга фаза збройної агресії Російської федерації проти України розпочалася у квітні 2014 року, коли контрольовані, керовані і фінансовані спецслужбами Російської Федерації озброєні бандитські формування проголосили створення Донецької народної республіки (7 квітня 2014 року) та "Луганської народної республіки (27 квітня 2014 року). Оскільки м. Ровеньки Луганської області юридично з 27.04.2014 р. а фактично ще з більш раннього періоду, у зв`язку з місцезнаходженням на території так званої Луганської народної республіки, непідконтрольне Українській владі, виплату пенсії померлій - ОСОБА_2 , припинено з серпня 2014 р. Згодом, 07.11.2014 Кабінетом Міністрів України прийнято Розпорядження Про затвердження переліку населених пунктів, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють або здійснюють не в повному обсязі свої повноваження № 1085-р (далі - Розпорядження № 1085-р), згідно якого м. Ровеньки - місто обласного значення - віднесено до населених пунктів, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють або здійснюють не в повному обсязі свої повноваження. Разом з тим, з 05.11.2014 вже діяла Постанова Кабінету Міністрів України від 05.11.2014 № 637 Про здійснення соціальних виплат особам, які переміщуються з тимчасово окупованої території України та районів проведення антитерористичної операції, якою визначено порядок призначення та продовження виплати, зокрема, пенсій. З серпня 2014 по 14.09.2017 (дата смерті спадкодавця) прийнято чимало нормативно правових актів, які урегульовували і урегульовують питання щодо призначення пенсії та поновлення виплати пенсійного забезпечення, надають внутрішньо переміщеним особам механізми для реалізації власних, передбачених Конституцією України прав. Оскільки з серпня 2014 по вересень 2017 рр. пройшло понад три роки, можна зробити висновок про те, що спадкодавець за власною ініціативою, усвідомлюючи в повній мірі наслідки своєї бездіяльності, не зверталась із заявою про поновлення виплати пенсії до жодного органу Пенсійного фонду України. Щодо суми виплаченої недоотриманої пенсії спадкодавця спадкоємцеві, то нормами ч. 1 ст. 46 Закону № 1058 передбачено, що нараховані суми пенсії, на виплату яких пенсіонер мав право, але не отримував своєчасно з власної вини виплачується за минулий час, але не більше ніж за три роки до дня звернення за отриманням пенсії. Оскільки спадкоємець звернулась за отриманням недоотриманої за життя спадкодавця пенсії із заявою від 04.07.2019 № 192, керуючись нормами ст. 46 та ст. 52 Закону № 1058, виплаті підлягає пенсія за період з 03.07.2016 по 30.09.2017 рр., тобто за три роки до дня звернення по місяць смерті спадкодавця включно). Також у відзиві викладені заперечення щодо стягнення з відповідача на користь позивача судових витрат, в обґрунтування яких зазначено, що незаконне витрачання коштів управління ПФУ, яке є державним органом, може сприяти невиконанню державою своїх функцію по соціальному забезпеченню громадян.

19.11.2019 до суду від представника позивача надійшла відповідь на відзив.

26.11.2019 до суду від представника відповідача надійшли заперечення на відповідь на відзив.

Розгляд справи здійснюється без проведення судового засідання та по суті розпочатий через тридцять днів з дня відкриття провадження у справі відповідно до ч. 2 ст. 262 КАС України.

Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку про часткову обґрунтованість адміністративного позову та наявність підстав для його часткового задоволення.

Судом встановлено, що ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , про 29.08.2018 складено відповідний актовий запис № 8962 згідно свідоцтва про смерть від 29.08.2019 серії НОМЕР_1 .

12.06.2019 ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , яка є дочкою ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , отримала свідоцтво про право на спадщину за законом (спадкова справа № 48д/2018; зареєстровано в реєстрі за № 2-506) на спадщину: недоотримана пенсія з нарахованими відсотками, індексаціями та компенсаціями, що зберігаються у Центральному об`єднаному управління ПФУ в м. Одесі, становить 15 673,81 грн, належних спадкодавцю на підставі довідки № 1992/06, виданої Центральним ОУПФУ в м. Одесі від 20.05.2019.

На заяву позивачки з вимогою видати їй як спадкоємцю недоотриману пенсію матері відповідачем було виплачено недоотриману пенсію спадкодавця в меншому розмірі ніж зазначено в свідоцтві про право на спадщину за законом, а саме 14 173,77 грн.

В той же час, згідно листа ГУ ПФУ в Одеській області від 12.08.2019 № 1765/Г-11, за інформацією відділу з питань виплати пенсій № 16 управління з питань виплати пенсії ГУ ПФУ в Одеській області загальна сума недоотриманої пенсії ОСОБА_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , за період з 01.08.2014 по 30.09.2019 склала 36 062 грн. Згідно заяви ОСОБА_1 від 04.07.2019 № 192 їй відповідно до ч. 1 ст. 46 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» виплачена сума недоотриманої пенсії у розмірі 14 173,77 грн за період з 03.07.2016 по 30.09.2017.

Оцінивши належність, допустимість, достовірність наданих сторонами доказів, а також достатність та взаємний зв`язок у їх сукупності, суд вважає зазначену відповідь необґрунтованою, а позовні вимоги підлягаючими частковому задоволенню у зв`язку з наступним.

Згідно з ст. 46 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» нараховані суми пенсії, на виплату яких пенсіонер мав право, але не отримав своєчасно з власної вини, виплачуються за минулий час, але не більше ніж за три роки до дня звернення за отриманням пенсії. У цьому разі частина суми неотриманої пенсії, але не більш як за 12 місяців, виплачується одночасно, а решта суми виплачується щомісяця рівними частинами, що не перевищують місячного розміру пенсії. Нараховані суми пенсії, не отримані з вини органу, що призначає і виплачує пенсію, виплачуються за минулий час без обмеження будь-яким строком з нарахуванням компенсації втрати частини доходів. Компенсація втрати частини пенсії у зв`язку з порушенням строків її виплати пенсіонерам здійснюється згідно із законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 47 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», пенсія виплачується щомісяця, у строк не пізніше 25 числа місяця, за який виплачується пенсія, виключно в грошовій формі за зазначеним у заяві місцем фактичного проживання пенсіонера в межах України організаціями, що здійснюють виплату і доставку пенсій, або через установи банків у порядку, передбаченому Кабінетом Міністрів України.

Пунктом 3 ч. 1 ст. 49 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» передбачено, що виплата пенсії за рішенням територіальних органів Пенсійного фонду або за рішенням суду припиняється у разі смерті пенсіонера.

Відповідно до ст. 1216 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті (стаття 1218 ЦК України).

Статтею 1219 ЦК України передбачені права та обов`язки особи, які не входять до складу спадщини, що нерозривно пов`язані з особою спадкодавця, зокрема: особисті немайнові права; право на участь у товариствах та право членства в об`єднаннях громадян, якщо інше не встановлено законом або їх установчими документами; право на відшкодування шкоди, завданої каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; права на аліменти, пенсію, допомогу або інші виплати, встановлені законом; права та обов`язки особи як кредитора або боржника, передбачені статтею 608 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 1227 ЦК України суми заробітної плати, пенсії, стипендії, аліментів, допомог у зв`язку з тимчасовою непрацездатністю, відшкодувань у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, інших соціальних виплат, які належали спадкодавцеві, але не були ним одержані за життя, передаються членам його сім`ї, а у разі їх відсутності - входять до складу спадщини.

Відповідно до ч. 1 ст. 91 Закону України «Про пенсійне забезпечення» суми пенсії, що належали пенсіонерові і залишилися недоодержаними у зв`язку з його смертю, передаються членам його сім`ї, а в разі їх відсутності - входять до складу спадщини.

Згідно ст. 52 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» сума пенсії, що належала пенсіонерові і залишилася недоотриманою у зв`язку з його смертю, виплачується - по місяць смерті включно членам його сім`ї, які проживали разом з пенсіонером на день його смерті, у тому числі непрацездатним членам сім`ї, зазначеним у частині другій статті 36 цього Закону, які знаходилися на його утриманні, незалежно від того, проживали вони разом з померлим пенсіонером чи не проживали. Члени сім`ї, зазначені в частині першій цієї статті, повинні звернутися за виплатою суми пенсії померлого пенсіонера протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. У разі звернення кількох членів сім`ї, які мають право на отримання суми пенсії, зазначеної у частині першій цієї статті, належна їм відповідно до цієї статті сума пенсії ділиться між ними порівну. У разі відсутності членів сім`ї, зазначених у частині першій цієї статті, або у разі незвернення ними за виплатою вказаної суми в установлений частиною другою цієї статті строк сума пенсії, що належала пенсіонерові і залишилася недоотриманою у зв`язку з його смертю, входить до складу спадщини.

ЦК України не визначає строк, протягом якого члени сім`ї спадкодавця мають право на одержання соціальних платежів. Положення ч. 2, 3 ст. 52 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» теж не обмежують право на отримання сум пенсії, що належала пенсіонерові і не була ним отримана у зв`язку з його смертю, тільки визначають подію, умови, час, коло осіб і їх правове становище, предмет правовідносин, із настанням яких можлива виплата недоотриманої пенсії померлого пенсіонера. Приміром, недоотримана пенсія померлого пенсіонера виплачується як пенсія членам його сім`ї за умови, якщо саме ці суб`єкти правовідносин звернулися за її виплатою упродовж шести місяців з дня відкриття спадщини, а якщо у цей проміжок часу не звернулися, сума недоотриманої пенсії набирає іншої правової якості - переходить у спадщину, яку члени сім`ї та/або інші особи, але вже як спадкоємці, можуть отримати її як спадщину.

З огляду на матеріали справи, матір позивачки недоотримала пенсійні виплати не з власної вини, а внаслідок того, що проживала в районі проведення антитерористичної операції в місті Ровеньки Луганської області.

Місто Ровеньки внесено до переліку населених пунктів, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження, додаток 1 до розпорядження Кабінету Міністрів України від 07.11.2014 № 1085.

Згідно з статтею 1 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» тимчасово окупована територія України (далі - тимчасово окупована територія) є невід`ємною частиною території України, на яку поширюється дія Конституції та законів України.

Відповідно до частин 1 та 2 статті 5 Закону №1207, Україна вживає всіх необхідних заходів щодо гарантування прав і свобод людини і громадянина, передбачених Конституцією та законами України, міжнародними договорами, усім громадянам України, які проживають на тимчасово окупованій території. Україна зобов`язується підтримувати і забезпечувати економічні, фінансові, політичні, соціальні, інформаційні, культурні та інші зв`язки з громадянами України, які проживають на тимчасово окупованій території.

Керуючись наведеним вище суд вважає, що оскільки пенсія матері позивачки нарахована в розмірі та у відповідності до приписів пенсійного законодавства, проте не виплачена з незалежних ні від органу пенсійного фонду, ні від пенсіонера причин, то слід застосовувати приписи ч. 2 ст. 46 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» в частині виплати пенсії за минулий час без обмеження будь-яким строком.

Суд також враховує висновки ЄСПЛ у рішенні «Суханов та Ільченко проти України», в якому зазначено, що зменшення розміру або припинення виплати належним чином встановленої соціальної допомоги може становити втручання у право власності (параграф 52). Суд зазначив, що стаття 1 Першого протоколу включає в себе три окремих норми: «перша норма, викладена у першому реченні першого абзацу, має загальний характер і проголошує принцип мирного володіння майном; друга норма, що міститься в другому реченні першого абзацу, стосується позбавлення власності і підпорядковує його певним умовам; третя норма, закріплена в другому абзаці, передбачає право Договірних держав, зокрема, контролювати користування власністю відповідно до загальних інтересів. Проте ці норми не є абсолютно непов`язаними між собою. Друга і третя норми стосуються конкретних випадків втручання у право на мирне володіння майном, а тому повинні тлумачитися у світлі загального принципу, закріпленого першою нормою» (параграф 30).

Стаття 1 Першого протоколу не встановлює жодних обмежень свободи Договірних держав вирішувати, мати чи ні будь-яку форму системи соціального забезпечення та обирати вид або розмір виплат за такою системою. Проте якщо Договірна держава має чинне законодавство, яке передбачає виплату як право на отримання соціальної допомоги (обумовлене попередньою сплатою внесків чи ні), таке законодавство має вважатися таким, що передбачає майнове право, що підпадає під дію статті 1 Першого протоколу щодо осіб, які відповідають її вимогам (параграф 31).

У Рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Щокін проти України» (Заяви № 23759/03 та № 37943/06) від 14 жовтня 2010 року зазначено, що перша та найважливіша вимога статті 1 Першого протоколу до Конвенції полягає в тому, що будь-яке втручання публічних органів у мирне володіння майном повинно бути законним. Так, друге речення першого пункту передбачає, що позбавлення власності можливе тільки «на умовах, передбачених законом», а другий пункт визнає, що держави мають право здійснювати контроль за використанням майна шляхом введення «законів». Більш того, верховенство права, один із основоположних принципів демократичного суспільства, притаманний усім статтям Конвенції. Таким чином, питання, чи було дотримано справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав окремої особи, виникає лише тоді, коли встановлено, що оскаржуване втручання відповідало вимозі законності і не було свавільним (параграф 50).

На державні органи покладено обов`язок запровадити внутрішні процедури, які посилять прозорість і ясність їхніх дій, мінімізують ризик помилок ("Лелас проти Хорватії", заява N 55555/08, п. 74, від 20 травня 2010 року, і "Тошкуце та інші проти Румунії", заява N 36900/03, п. 37, від 25 листопада 2008 року) і сприятимуть юридичній визначеності у правовідносинах ("Онер`їлдіз проти Туреччини", п. 128, та "Беєлер проти Італії", п. 119).

Державні органи, які не впроваджують або не дотримуються своїх власних процедур, не повинні мати можливість отримувати вигоду від своїх протиправних дій або уникати виконання своїх обов`язків ("Лелас проти Хорватії", п. 74).

Згідно з ч.2 ст.77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Вирішуючи спір, суд також враховує, що орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень (див. рішення у справі Суомінен проти Фінляндії (Suominen v. Finland), № 37801/97, п. 36, від 1 липня 2003 року).

Рішення про зобов`язання відповідача вчинити певні суд приймає у справах, де відповідач допустив неправомірну бездіяльність за умови обов`язку вчинити певну дію. В цьому випадку суд повинен зазначити, яку саме дію повинен вчинити відповідач, але не може втручатися в його компетенцію.

Таким чином, позивачка, як спадкоємець всіх прав та обов`язків померлої матері, має право на отримання недовиплаченої спадкодавцю за життя суми пенсії за період з 01.08.2014 по 30.09.2019, розмір якої за даними ПФУ складає 36 062 грн, однак відповідачем розмір вказаної суми неправомірно зменшено шляхом обмеження строку, за який виплачено недоотриману пенсію спадкодавцеві.

Разом із тим, лист ГУ ПФУ в Одеській області № 1765/Г-11 від 12.08.2019 не є рішенням суб`єкта владних повноважень, оскільки безпосередньо не впливає на обсяг прав та обов`язків позивача, так як містить інформаційний характер про дії суб`єкта владних повноважень, якими, як встановлено судом, й були порушені інтереси позивача. Отже належним захистом порушених прав та інтересів є визнання протиправними дій відповідача, у зв`язку із чим позовні вимоги підлягають частковому задоволенню.

З урахуванням встановленого судом факту сплати органом ПФУ на користь позивачки суми недоотриманої за життя пенсії її матері за період з 03.07.2016 по 30.09.2017, до задоволення підлягають позовні вимоги в частині зобов`язання відповідача виплатити на користь ОСОБА_1 частину недоодержаної пенсії за дні життя її матері, померлої пенсіонерки ОСОБА_2 , за період з 01.08.2014 по 02.07.2016 без обмеження застосованого відповідачем ст. 46 Закону № 1058 строку.

При цьому визначення розміру недоотриманої пенсії за вказаний строк є виключною компетенцію органу ПФУ, а тому суд не повинен та не уповноважений втручатися у дискреційні повноваження щодо виконання управлінням ПФУ обов`язку з визначення суми пенсійних виплат, за умови, що спір з цього безпосередньо цього приводу відсутній.

Зважаючи на встановлені у справі обставини та з огляду на приписи норм чинного законодавства, які регулюють спірні правовідносини, суд дійшов висновку про часткову обґрунтованість заявлених позовних вимог.

Відповідно до ч. 1 ст. 139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Згідно пунктів 1 частини 3 ст. 132 КАС України, до витрат, пов`язаних з розглядом справи, в тому числі належать витрати на професійну правничу допомогу.

Відповідно до ст. 134 КАС України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.

Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

На підтвердження розрахунку вартості послуг адвоката в розмірі 5 000 грн в кошторисі витрат на оплату витрат гонорару адвокату договору про надання правової допомоги № б/н від 16.07.2019 зазначено наступне: зустріч та усна консультація з клієнтом тривалістю 1 год. 500 грн; складання та відправлення скарги тривалістю 1 год. 500 грн; написання позову тривалістю 6 год. 3 000 грн; участь адвоката у судовому засіданні в ООАС тривалістю 1 год. 1 000 грн (авансовано).

Однак, такі послуги, що вказані в кошторисі, як зустріч та усна консультація з клієнтом та подання скарги, що передували зверненню до суду, жодним чином не пов`язані із представництвом інтересів клієнта в суді та не є судовими витратами.

Більш того, ухвалою суду від 11.10.2019 справу постановлено розглядати за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін згідно з ст. 262 КАС України, у зв`язку із чим заявлені до відшкодування авансовані витрати на послуги адвоката щодо представництва клієнта в судових засіданнях, є очевидно безпідставним, оскільки судові засідання з викликом сторін по справі не призначалися.

Разом з тим, дослідивши матеріали справи та проаналізувавши доводи представників сторін, суд вважає заявлений представником позивача розмір витрат на правову допомогу неспівмірним зі складністю справи; часом, витраченим адвокатом; обсягом наданих послуг, ціною позову і значенням справи для сторони, та, з урахуванням задоволення позову, вважає достатнім і співмірним розмір витрат правничої допомоги в сумі 1 000 грн.

Також, беручи до уваги сплачений позивачем судовий збір в сумі 768,40 грн, позивачу у відповідності до ч. 1 ст. 139 КАС України належить присудити за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень ГУ ПФУ в Одеській області судові витрати в загальному розмірі 1 768,40 грн.

Керуючись ст.ст. 139, 242-246, 262 КАС України, суд

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області (65012, м. Одеса, вул. Канатна, 83) про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії задовольнити частково.

Визнати протиправним дії Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області щодо відмови ОСОБА_1 листом № 1765/Г-11 від 12.08.2019 у виплаті на її користь недоодержаної пенсії за дні життя її матері, померлої пенсіонерки ОСОБА_2 , за період 01.08.2014-02.07.2016.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області виплатити на користь ОСОБА_1 частину недоодержаної пенсії за дні життя її матері, померлої пенсіонерки ОСОБА_2 , за період 01.08.2014-02.07.2016.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Стягнути з бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області на користь ОСОБА_1 судові витрати в сумі 1 768,40 грн (одну тисячу сімсот шістдесят вісім грн 40 коп.).

Рішення суду набирає законної сили в порядку, передбаченому ст. 255 КАС України.

Рішення може бути оскаржене до П`ятого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги через суд першої інстанції протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Суддя І.В. Завальнюк