Справа № 560/1368/19
Суддя: Полотнянко Ю.П.
Дата ухвалення: 2019-11-26 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 560/1368/19

Головуючий суддя 1-ої інстанції - Польовий О.Л.

Суддя-доповідач - Полотнянко Ю.П.

26 листопада 2019 року

м. Вінниця

Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Полотнянка Ю.П.

суддів: Ватаманюка Р.В. Драчук Т. О. ,

за участю:

секретаря судового засідання: Аніщенко А.О.,

представника відповідача: Кравчука В.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Головного управління Держгеокадастру у Хмельницькій області на рішення Хмельницького окружного адміністративного суду від 08 жовтня 2019 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Держгеокадастру у Хмельницькій області про визнання протиправною та скасування відмови, зобов`язання вчинити дії,

В С Т А Н О В И В :

в травні 2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Головного управління Держгеокадастру у Хмельницькій області, в якій просив:

- визнати протиправною та скасувати відмову Головного управління Держгеокадастру у Хмельницькій області, викладену у листі №С-16388/0-191/0/95-19 від 08.01.2019, про надання дозволу на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки сільськогосподарського призначення державної власності орієнтовною площею 0,1200 га. з метою подальшої передачі безоплатно у власність для ведення садівництва за межами населених пунктів Зеленокуриловецької сільської ради Новоушицького району Хмельницької області;

- зобов`язати Головне управління Держгеокадастру у Хмельницькій області видати наказ про надання дозволу на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки сільськогосподарського призначення державної власності орієнтовною площею 0,1200 га. з метою подальшої передачі безоплатно у власність для ведення садівництва за межами населених пунктів Зеленокуриловецької сільської ради Новоушицького району Хмельницької області;

- зобов`язати Головне управління Держгеокадасгру у Хмельницькій області подати до суду звіт про виконання рішення суду в місячний термін з дня набрання ним законної сили.

Рішенням Хмельницького окружного адміністративного суду від 18 червня 2019 року позов задоволено частково:

- визнано протиправною та скасовано відмову Головного управління Держгеокадастру у Хмельницькій області про надання дозволу на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки сільськогосподарського призначення державної власності орієнтовною площею 0,1200 га з метою подальшої передачі безоплатно у власність для ведення садівництва за межами населених пунктів Зеленокуриловецької сільської ради Новоушицького району Хмельницької області, яка викладена в листі №С-16388/0-191/0/95-19 від 08.01.2019;

- зобов`язано Головне управління Держгеокадастру у Хмельницькій області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 про надання дозволу на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки сільськогосподарського призначення державної власності орієнтовною площею 0,1200 га з метою подальшої передачі безоплатно у власність для ведення садівництва за межами населених пунктів Зеленокуриловецької сільської ради Новоушицького району Хмельницької області.

- у задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

З рішенням суду першої інстанції не погодився відповідач, подав апеляційну скаргу, в якій з підстав порушення судом першої інстанції норм матеріального та положень процесуального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нове про відмову в задоволенні позовних вимог.

В обгрунтування апеляційної скарги апелянт зазначає, що земельна ділянка, яку бажає отримати позивач у власність не відноситься до земель сільськогосподарського призначення державної власності. Також апелянт зауважує, що відповідно інформації наданої відділом у Новоушицькому районі ГУ Держгеокадастру у Хмельницькій області, земельна ділянка, яку бажав отримати у власність позивач відноситься до земель водного фонду, прибережна смуга річки Дністер, а тому відповідач не наділений повноваженнями розпоряджатися земельними ділянками, які відносяться до категорії земель водного фонду, і відповідно спірна ділянка не може бути передана у власність позивачу, для ведення садівництва.

У судовому засіданні представник відповідача підтримав доводи апеляційної скарги та просив суд її задовольнити.

Позивач, будучи належним чином повідомленим про дату, час та місце апеляційного розгляду справи, в судове засідання не з`явився.

Згідно з ч. 2 ст. 313 КАС України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника відповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін, виходячи з наступного.

Як встановлено судом першої інстанції, 06.12.2018 позивач звернувся до Головного управління Держгеокадастру у Хмельницькій області із заявою, в якій просив надати дозвіл на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки сільськогосподарського призначення державної власності орієнтовною площею 0,1200 га. з метою подальшої передачі безоплатно у власність для ведення садівництва за межами населених пунктів Зеленокуриловецької сільської ради Новоушицького району Хмельницької області.

Згідно листа Головного управління Держгеокадастру у Хмельницькій області №С-16388/0-191/0/95-19 від 08.01.2019 відповідач повідомив, що земельна ділянка, з приводу якої звернувся позивач, не відноситься до земель сільськогосподарського призначення державної власності, а тому задовольнити клопотання позивача немає можливості.

Не погодившись із такою відповіддю, позивач звернувся до суду з цим позовом.

Згідно матеріалів справи, доводячи правомірність оскарженої відмови у наданні позивачу дозволу на розроблення проекту землеустрою, відповідач посилається на те, що спірна земельна ділянка, яку бажає отримати у власність позивач відноситься до земель водного фонду (прибережна смуга р. Дністер).

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що відповідач не надав суду жодних доказів на обгрунтування того, що земельна ділянка, яку бажає отримати у власність позивач, відноситься до земель водного фонду (прибережна захисна смуга р. Дністер), а тому відповідач необґрунтовано та протиправно відмовив позивачу у наданні дозволу на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки сільськогосподарського призначення державної власності орієнтовною площею 0,1200 га. з метою подальшої передачі безоплатно у власність для ведення садівництва за межами населених пунктів Зеленокуриловецької сільської ради Новоушицького району Хмельницької області. Крім того, всупереч вимогам ст.60 Земельного кодексу України, відповідач не надав суду проект землеустрою, згідно якого було встановлено прибережну захисну смугу р. Дністер

В частині позовних вимог зобов`язального характеру, суд першої інстанції дійшов висновку про необхідність виходу за межі позовних вимог шляхом зобов`язання Головного управління Держгеокадастру у Хмельницькій області повторно розглянути заяву позивача про надання дозволу на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки сільськогосподарського призначення державної власності орієнтовною площею 0,1200 га з метою подальшої передачі безоплатно у власність для ведення садівництва за межами населених пунктів Зеленокуриловецької сільської ради Новоушицького району Хмельницької області, посилаючись при цьому на дискреційні повноваження відповідача.

Колегія суддів погоджується з позицією суду першої інстанції, зважаючи на таке.

Відповідно до ч.1 ст.308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно з вимог ч.1 ст.2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Відповідно до вимог ч.1 ст.5 Кодексу адміністративного судочинства України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або інтереси.

Згідно з вимогами ч.1 ст.6 КАС України суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.

Відповідно до ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч. 3 ст. 22 Земельного кодексу України, землі сільськогосподарського призначення передаються у власність та надаються у користування громадянам - для ведення особистого селянського господарства, садівництва, городництва, сінокосіння та випасання худоби, ведення товарного сільськогосподарського виробництва, фермерського господарства.

Згідно ч.2 ст. 123 Земельного Кодексу України, особа, зацікавлена в одержанні у користування земельної ділянки із земель державної або комунальної власності за проектом землеустрою щодо її відведення, звертається з клопотанням про надання дозволу на його розробку до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, які відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, передають у власність або користування такі земельні ділянки.

Згідно п. "в" ч. 3 ст. 116 Земельного кодексу України встановлено, що безоплатна передача земельних ділянок у власність громадян провадиться у разі одержання земельних ділянок із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначених цим Кодексом.

Відповідно до ч. 6 ст. 118 Земельного кодексу України громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення фермерського господарства, ведення особистого селянського господарства, ведення садівництва, будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибної ділянки), індивідуального дачного будівництва, будівництва індивідуальних гаражів у межах норм безоплатної приватизації, подають клопотання до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу. У клопотанні зазначаються цільове призначення земельної ділянки та її орієнтовні розміри. До клопотання додаються графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки, погодження землекористувача (у разі вилучення земельної ділянки, що перебуває у користуванні інших осіб) та документи, що підтверджують досвід роботи у сільському господарстві або наявність освіти, здобутої в аграрному навчальному закладі (у разі надання земельної ділянки для ведення фермерського господарства). У разі якщо земельна ділянка державної власності розташована за межами населених пунктів і не входить до складу певного району, заява подається до Ради міністрів Автономної Республіки Крим. Верховній Раді Автономної Республіки Крим, Раді міністрів Автономної Республіки Крим, органам виконавчої влади або органам місцевого самоврядування, які передають земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, забороняється вимагати додаткові матеріали та документи, не передбачені цією статтею.

Згідно з ч. 7 ст. 118 Земельного кодексу України відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, розглядає клопотання у місячний строк і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні. Підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування об`єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.

У разі якщо у місячний строк з дня реєстрації клопотання Верховна Рада Автономної Республіки Крим, Рада міністрів Автономної Республіки Крим, відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, не надав дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або мотивовану відмову у його наданні, то особа, зацікавлена в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності, у місячний строк з дня закінчення зазначеного строку має право замовити розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки без надання такого дозволу, про що письмово повідомляє Верховну Раду Автономної Республіки Крим, Раду міністрів Автономної Республіки Крим, відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування. До письмового повідомлення додається договір на виконання робіт із землеустрою щодо відведення земельної ділянки.

Відповідно до ч. 1 ст. 121 Земельного кодексу України громадяни України мають право на безоплатну передачу земельних ділянок із земель державної або комунальної власності для ведення садівництва - не більше 0,12 гектара.

Підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування об`єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.

Вказана норма кореспондується з ч. 3 ст. 123 ЗК України, згідно з якою відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування в межах їх повноважень у місячний строк розглядає клопотання і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні. Підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування земельної ділянки вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, а також генеральних планів населених пунктів, іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування території населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.

Тобто, Земельним кодексом України передбачено вичерпні підстави для відмови у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність. Відмова у наданні дозволу з інших підстав не допускається.

Таким чином, обов`язковим є прийняття відповідним органом виконавчої влади або органом місцевого самоврядування за наслідками розгляду поданого клопотання про надання дозволу на розробку проекту землеустрою вмотивованого рішення про надання дозволу або відмову у його наданні із наведенням усіх підстав такої відмови. При цьому, чинним законодавством не передбачено право суб`єкта владних повноважень відступати від положень статті 118 ЗК України.

Судом встановлено, що результатами розгляду заяви позивача, Головним управлінням Держгеокадастру у Хмельницькій відмовлено ОСОБА_1 у наданні дозволу на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки із посиланням на статті 118, 122 ЗК України та зазначено, що земельна ділянка, яку бажає отримати у власність позивач не відноситься до земель сільськогосподарського призначення державної власності.

Так, в обгрунтування апеляційної скарги апелянт зазначає, що земельна ділянка, яку бажає отримати позивач у власність не відноситься до земель сільськогосподарського призначення державної власності. Також апелянт зазначає, що відповідно інформації наданої відділом у Новоушицькому районі ГУ Держгеокадастру у Хмельницькій області, земельна ділянка, яку бажав отримати у власність позивач відноситься до земель водного фонду, прибережна смуга річки Дністер, а тому відповідач не наділений повноваженнями розпоряджатися земельними ділянками, які відносяться до категорії земель водного фонду, і відповідно спірна ділянка не може бути передана у власність позивачу, для ведення садівництва.

Відповідно до ст. 58 Земельного кодексу України та ст. 4 Водного кодексу України до земель водного фонду належать землі, зайняті морями, річками, озерами, водосховищами, іншими водними об`єктами, болотами, а також островами, не зайнятими лісами; прибережними захисними смугами вздовж морів, річок та навколо водойм, крім земель, зайнятих лісами; гідротехнічними, іншими водогосподарськими спорудами та каналами, а також землі, виділені під смуги відведення для них; береговими смугами водних шляхів.

Прибережна захисна смуга - частина водоохоронної зони відповідної ширини вздовж річки, моря, навколо водойм, на якій встановлено більш суворий режим господарської діяльності, ніж на решті території водоохоронної зони (ст. 1 ВК України).

Згідно із ст. 60 Земельного кодексу України вздовж річок, морів і навколо озер, водосховищ та інших водойм з метою охорони поверхневих водних об`єктів від забруднення і засмічення та збереження їх водності встановлюються прибережні захисні смуги.

Прибережні захисні смуги встановлюються по берегах річок та навколо водойм уздовж урізу води (у меженний період) шириною: а) для малих річок, струмків і потічків, а також ставків площею менш як 3 гектари - 25 метрів; б) для середніх річок, водосховищ на них, водойм, а також ставків площею понад 3 гектари - 50 метрів; в) для великих річок, водосховищ на них та озер 100 метрів.

При крутизні схилів більше трьох градусів мінімальна ширина прибережної захисної смуги подвоюється.

Прибережні захисні смуги встановлюються за окремими проектами землеустрою. Межі встановлених прибережних захисних смуг і пляжних зон зазначаються в документації з землеустрою, кадастрових планах земельних ділянок, а також у містобудівній документації.

Прибережні захисні смуги встановлюються на земельних ділянках усіх категорій земель, крім земель морського транспорту.

Статтею 61 Земельного кодексу України встановлено, що прибережні захисні смуги є природоохоронною територією з режимом обмеженої господарської діяльності.

У прибережних захисних смугах уздовж річок, навколо водойм та на островах забороняється: а) розорювання земель (крім підготовки ґрунту для залуження і залісення), а також садівництво та городництво; б) зберігання та застосування пестицидів і добрив; в) влаштування літніх таборів для худоби; г) будівництво будь-яких споруд (крім гідротехнічних, навігаційного призначення, гідрометричних та лінійних), у тому числі баз відпочинку, дач, гаражів та стоянок автомобілів; ґ) влаштування звалищ сміття, гноєсховищ, накопичувачів рідких і твердих відходів виробництва, кладовищ, скотомогильників, полів фільтрації тощо; д) миття та обслуговування транспортних засобів і техніки.

Об`єкти, що знаходяться у прибережній захисній смузі, можуть експлуатуватися, якщо при цьому не порушується її режим. Не придатні для експлуатації споруди, а також ті, що не відповідають встановленим режимам господарювання, підлягають винесенню з прибережних захисних смуг. Режим господарської діяльності на земельних ділянках прибережних захисних смуг.

Згідно зі ст.85 Водного кодексу України у користування на умовах оренди земельні ділянки прибережних захисних смуг, смуг відведення та берегових смуг водних шляхів можуть надаватися, зокрема, громадянам України, для сінокосіння, рибогосподарських потреб, культурно-оздоровчих, рекреаційних, спортивних і туристичних цілей, а також для проведення науково-дослідних робіт.

Зі змісту зазначених вище законодавчих норм убачається, що дотримання встановлених заборон є необхідною умовою використання земельної ділянки, на яку поширюється режим прибережної захисної смуги, з тією метою, щоб навіть потенційне їх порушення не могло зашкодити охороні навколишнього природного середовища, як в цілому, так і конкретному водному об`єкту.

Так, судом апеляційної інстанції було оглянуто в судовому засіданні наданий представником відповідача проект землеустрою, згідно якого було встановлено прибережну смугу р.Дністер.

Однак, колегія суддів зазначає, що із вказаного проекту землеустрою не можливо встановити належність спірної земельної ділянки, яку бажає отримати позивач, до земель водного фонду та її розташування в прибережній смузі р.Дністер.

Із апеляційної скарги також вбачається, що відповідач посилається на роз`яснення Відділу у Новоушицькому районі Головного управління Держгеокадастру у Хмельницькій області, де зазначались категорії земель, які відносяться до водного фонду і надання додатків, а саме витягу з електронно-обмінного файлу, де зазначена схема розташування земельних ділянок для ведення садівництва на території Березівської сільської ради відносно рівня води р.Дністер, з якої вбачається, що спірна земельна ділянка, яку бажає отримати у власність позивач відноситься до земель водного фонду (прибережна смуга р. Дністер).

Проте, колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції, що витяг з електронно-обмінного файлу - це електронний документ для обміну інформацією, тобто є лише носієм інформації, а тому не є належним та достовірним доказом належності запитуваної земельної ділянки до земель водного фонду.

При цьому, суд зазначає, що згідно листа Регіонального офісу водних ресурсів у Хмельницькій області № 104 від 30.01.2019, земельна ділянка, яку бажає отримати у власність позивач, знаходиться за межами населеного пункту на території Зеленокуриловецької сільської ради Новоушицького району Хмельницької області та розташована на лівому березі Дністровського водосховища (басейн р. Дністер). Встановити належність зазначеної земельної ділянки до земель водного фонду та її розташування в прибережній захисній смузі можливо після винесення на місцевості нормального підпірного рівня водосховища та земельної ділянки.

Отже, колегія суддів дійшла висновку, що відповідачем не надано належних та допустимих доказів на підтвердження того, що земельна ділянка, з приводу якої звертався позивач, не відноситься до земель сільськогосподарського призначення державної власності, а відноситься до земель водного фонду.

Таким чином, враховуючи вищенаведене, судом першої інстанції обґрунтовано визнано протиправною та скасовано відмову Головного управління Держгеокадастру у Хмельницькій області про надання дозволу на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки сільськогосподарського призначення державної власності орієнтовною площею 0,1200 га з метою подальшої передачі безоплатно у власність для ведення садівництва за межами населених пунктів Зеленокуриловецької сільської ради Новоушицького району Хмельницької області, яка викладена в листі №С-16388/0-191/0/95-19 від 08.01.2019 і доводи апеляційної скарги жодним чином не підтверджують правомірності вказаної відмови.

Разом з тим, в призмі ч.1 ст.308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. В свою чергу, апелянт не зазначає, що суд зобов`язавши повторно розглянути заяву позивача діяв неправомірно, а отже в цій частині колегія суддів не переглядає рішення суду першої інстанції.

Тому, в частині застосування механізму захисту права та його ефективного відновлення, порушеного суб`єктом владних повноважень, щодо зазначення судом першої інстанції, що належним способом захисту порушеного права позивача буде зобов`язання повторно переглянути його заяву, суд апеляційної інстанції залишає рішення без змін, з вище вказаних підстав.

А тому враховуючи, що в силу ст.308 КАС України суд апеляційної інстанції перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, оскільки доводи апеляційної скарги не ґрунтуються на вимогах законодавства та не спростовують висновків суду першої інстанції, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи, та ухвалив судове рішення з дотриманням норм матеріального та процесуального права, а тому підстави для його скасування або зміни відсутні.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.315, 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В :

апеляційну скаргу Головного управління Держгеокадастру у Хмельницькій області залишити без задоволення, а рішення Хмельницького окружного адміністративного суду від 08 жовтня 2019 року - без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку згідно зі ст.ст.328, 329 КАС України.

Постанова суду складена в повному обсязі 28 листопада 2019 року.

Головуючий Полотнянко Ю.П.

Судді Ватаманюк Р.В. Драчук Т. О.