Справа № 320/5781/18
Суддя: Степанюк Анатолій Германович
Дата ухвалення: 2019-11-27 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 320/5781/18 Суддя першої інстанції: Головенко О.Д.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 листопада 2019 року м. Київ

Колегія суддів Шостого апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого судді - Степанюка А.Г.,

суддів - Епель О.В., Кобаля М.І.,

при секретарі - Ліневській В.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на прийняте у порядку письмового провадження Київського окружного адміністративного суду від 26 грудня 2018 року у справі за адміністративним позовом Головного управління ДФС у Київській області до ОСОБА_1 про стягнення податкового боргу, -

В С Т А Н О В И Л А:

У жовтні 2018 року Головне управління ДФС у Київській області (далі - Позивач, ГУ ДФС у Київській області) звернулося до Київського окружного адміністративного суду з позовом до ОСОБА_1 (далі - Відповідач, ОСОБА_1 ) про стягнення податкового боргу на суму 37 500,00 грн.

Рішенням Київського окружного адміністративного суду від 26.12.2018 року позов задоволено повністю. При цьому суд першої інстанції виходив з того, що податкові повідомлення-рішення, які були підставою для нарахування податкових зобов`язань, були отримані Відповідачем та не оскаржувалися. Тому, з огляду на несплату даної податкової заборгованості та дотримання Позивачем передумов звернення до суду із вказаним позовом останній є обґрунтованим.

Не погоджуючись із вказаним рішенням суду першої інстанції, Відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати його та прийняти нове, яким у задоволенні позову відмовити. Свою позицію обґрунтовує тим, що, по-перше, Київським окружним адміністративним судом, попри відповідь від органів ГУ ДМС у м. Києві, направлялися повістки та процесуальні документи на адресу, за якою ОСОБА_1 ніколи не проживала, а тому остання взагалі не знала про існування даної справи, по-друге, автомобіль, на який було нараховано транспортний податок, був 09.10.2015 року викрадений, що, в силу приписів пп. 267.6.8 п. 267.6 ст. 267 ПК України, є підставою для несплати податку з місяця, наступного за місяцем незаконного заволодіння транспортним засобом.

Після усунення визначених в ухвалі від 30.09.2019 року про залишення апеляційної скарги без руху недоліків ухвалами Шостого апеляційного адміністративного суду від 06.11.2019 року відкрито апеляційне провадження у справі, встановлено строк для подачі відзиву на апеляційну скаргу та призначено справу до розгляду у відкритому судовому засіданні на 27.11.2019 року.

У відзиві на апеляційну скаргу ГУ ДФС у Київській області просить залишити її без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін. Свою позицію обґрунтовує тим, що податкові зобов`язання є узгодженими з огляду на те, що податкові повідомлення-рішення були отримані Відповідачем особисто та не оскаржувалися в установленому порядку. Крім того, наголошує на наявності підстав для звернення до суду із даним позовом, оскільки вимога від 15.03.2018 року №26736-50/46 була отримана ОСОБА_1 особисто та не скасована або відкликана в установленому законом порядку. Окремо звертає увагу, що згідно усталеної практики Верховного Суду правомірність нарахування контролюючим органом податкових зобов`язань не охоплюється предметом спору у справі про стягнення податкового боргу.

Крім того, Позивачем заявлено клопотання про заміну його правонаступником - Головним управлінням ДПС у Київській області.

У судовому засіданні представник Відповідача доводи апеляційної скарги підтримав та просив суд її вимоги задовольнити повністю.

Представник Позивача наполягав на залишенні апеляційної скарги без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, заслухавши пояснення представників учасників справи, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу необхідно задовольнити, а рішення суду першої інстанції - скасувати, виходячи з такого.

При ухваленні оскаржуваного рішення, суд першої інстанції виходив з того, що на момент звернення до суду у Відповідача існувала несплачена податкова заборгованість зі сплати транспортного податку з фізичних осіб на суму 37 500,00 грн., яка виникла на підставі податкових повідомлень-рішень від 01.03.2016 року № 22-17 на суму - 12 500,00 грн. та від 30.06.2017 року № 672-08 на суму - 25 000,00 грн.

Крім того, судом першої інстанції встановлено, що ГУ ДФС у Київській області було направлено на адресу ОСОБА_1 податкову вимогу форми «Ф» від 15.03.2018 року № 26736-50/46.

Відтак, на переконання Київського окружного адміністративного суду, з огляду на те, що податкові повідомлення-рішення були отримані ОСОБА_1 та в установленому законом порядку не оскаржені, перевірка правомірності таких акті перебуває поза межами предмету дослідження позову про стягнення боргу, а процедура звернення до суду із позовом про стягнення податкової заборгованості була дотримана, наявні правові підстави для задоволення позовних вимог.

Разом з тим, на переконання судової колегії, такі висновки суду першої інстанції є помилковими, з огляду на таке.

Відповідно до пп. 14.1.175 п. 14.1 ст. 14 Податкового кодексу України податковий борг - сума узгодженого грошового зобов`язання, не сплаченого платником податків у встановлений цим Кодексом строк, та непогашеної пені, нарахованої у порядку, визначеному цим Кодексом.

Згідно п. п. 95.1 - 95.2 ст. 95 ПК України контролюючий орган здійснює за платника податків і на користь держави заходи щодо погашення податкового боргу такого платника податків шляхом стягнення коштів, які перебувають у його власності, а в разі їх недостатності - шляхом продажу майна такого платника податків, яке перебуває у податковій заставі.

Стягнення коштів та продаж майна платника податків провадяться не раніше ніж через 60 календарних днів з дня надіслання (вручення) такому платнику податкової вимоги.

Приписи абз. 1 п. 59.1 ст. 59 Податкового кодексу України визначають, що у разі коли у платника податків виник податковий борг, контролюючий орган надсилає (вручає) йому податкову вимогу в порядку, визначеному для надсилання (вручення) податкового повідомлення-рішення.

Пунктом 59.3 статті 59 ПК України передбачено, що податкова вимога надсилається не раніше першого робочого дня після закінчення граничного строку сплати суми грошового зобов`язання.

Податкова вимога повинна містити відомості про факт виникнення грошового зобов`язання та права податкової застави, розмір податкового боргу, який забезпечується податковою заставою, обов`язок погасити податковий борг та можливі наслідки його непогашення в установлений строк, попередження про опис активів, які відповідно до законодавства можуть бути предметом податкової застави, а також про можливі дату та час проведення публічних торгів з їх продажу.

Відповідно до абзаців 2-4 п. 58.3 ст. 58 ПК України податкове повідомлення-рішення вважається надісланим (врученим) фізичній особі, якщо його вручено їй особисто чи її представникові, надіслано на адресу за місцем проживання або останнього відомого місцезнаходження фізичної особи з повідомленням про вручення або у порядку, визначеному пунктом 42.4 статті 42 цього Кодексу. У такому самому порядку надсилаються податкові вимоги та рішення про результати розгляду скарг.

У разі коли пошта не може вручити платнику податків податкове повідомлення-рішення або податкові вимоги, або рішення про результати розгляду скарги через відсутність за місцезнаходженням посадових осіб, їх відмову прийняти податкове повідомлення-рішення або податкову вимогу, або рішення про результати розгляду скарги, незнаходження фактичного місця розташування (місцезнаходження) платника податків або з інших причин, податкове повідомлення-рішення або податкова вимога, або рішення про результати розгляду скарги вважаються врученими платнику податків у день, зазначений поштовою службою в повідомленні про вручення із зазначенням причин невручення.

У разі якщо вручити податкове повідомлення - рішення неможливо через помилку, допущену контролюючим органом, податкове повідомлення - рішення вважається таким, що не вручено платнику податків.

Крім того, згідно абз. 3 п. 7 Порядку направлення контролюючими органами податкових вимог платникам податків, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 30.06.2017 року № 610, податкова вимога вважається надісланою (врученою) фізичній особі, якщо її вручено їй особисто чи її представникові, надіслано на адресу за місцем проживання або останнього відомого місцезнаходження фізичної особи з повідомленням про вручення або у порядку, визначеному абзацом третім пункту 6 цього розділу.

Водночас, судом першої інстанції не було враховано, що податкові повідомлення-рішення від 01.03.2016 року № 22-17 на суму - 12 500,00 грн. (а.с. 11) та від 30.06.2017 року № 672-08 на суму - 25 000,00 грн. (а.с. 10) були направлено на адреси: АДРЕСА_1 АДРЕСА_2 відповідно.

Крім того, матеріали справи свідчать, що податкову вимогу форми «Ф» від 15.03.2018 року №26736-50/46 направлено ГУ ДФС у Київській області на адресу - АДРЕСА_1

При цьому, згідно даних Відділу обліку та моніторингу інформації про реєстрацію місця проживання ГУ ДМС України в м. Києві від 06.11.2018 року (а.с. 17) ОСОБА_1 з 20.07.2017 року зареєстрована за адресою: АДРЕСА_5 .

Відтак, податкові повідомлення-рішення від 30.06.2017 року №672-08 в силу приписів п. 58.3 ст. 58 ПК України вважається таким, що не вручено платнику податків через помилку, допущену контролюючим органом.

Крім того, виходячи зі змісту п. 59.3 ст. 59 ПК України, а також з огляду на встановлені вище обставини у Позивача не виникло правових підстав для направлення на адресу Відповідача податкової вимоги форми «Ф» від 15.03.2018 року №26736-50/46 на суму 37 500,00 грн. (а.с. 9), оскільки у зв`язку з неврученням через помилку контролюючого органу податкового повідомлення-рішення граничний термін сплати податкового зобов`язання з транспортного податку за 2017 рік станом на 15.03.2018 року не настав.

Також, податкова вимога в силу приписів п. 58.3 ст. 58 ПК України вважається такою, що не вручена платнику податків через помилку, допущену контролюючим органом. Отже, у ГУ ДФС у Київській області не виникло права на звернення до суду із позовом про стягнення податкового боргу, оскільки не дотримано обов`язкової передбаченої п. 95.2 ст. 95 ПК України передумови стягнення податкового боргу як вчинення відповідних дій не раніше ніж через 60 календарних днів з дня надіслання (вручення) такому платнику податкової вимоги. При цьому, як вже було підкреслено вище, матеріалами справи не підтверджується наявність у ОСОБА_1 податкового боргу саме на суму 37 500,00 грн. з огляду на неотримання останньою податкового повідомлення-рішення від 30.06.2017 року №672-08 через помилку контролюючого органу.

Неврахування судом першої інстанції передчасності звернення ГУ ДФС у Київській області із вказаним позовом з підстав недотримання Позивачем вимог ст. ст. 58, 59 ПК України зумовило ухвалення помилкового рішення про обґрунтованість позовних вимог.

Крім іншого, Апелянтом було вірно підкреслено, що останній не був обізнаний про факт розгляду даної справи взагалі, оскільки матеріали справи свідчать, що копія позовної заяви контролюючим органом, а також ухвали від 12.11.2018 року у про відкриття провадження у справі і повістка про призначення справи до розгляду у відкритому судовому засіданні на 27.11.2018 року судом першої інстанції направлялися на адресу: АДРЕСА_6 (а.с. 21). При цьому, відповідне направлення процесуальних документів судом першої інстанції здійснювалося попри те, що на запит останнього Відділом обліку та моніторингу інформації про реєстрацію місця проживання ГУ ДМС України в м. Києві листом від 06.11.2018 року повідомлено, що ОСОБА_1 зареєстрована за адресою: АДРЕСА_5 .

Відповідно до абз. 1 ч. 3 ст. 126 КАС України повістка повинна бути вручена не пізніше ніж за п`ять днів до судового засідання, крім випадку, коли повістка вручається безпосередньо в суді.

За правилами п. 3 ч. 3 ст. 317 КАС України порушення норм процесуального права є обов`язковою підставою для скасування судового рішення та ухвалення нового рішення суду, якщо справу розглянуто адміністративним судом за відсутності будь-якого учасника справи, не повідомленого належним чином про дату, час і місце судового засідання, якщо такий учасник справи обґрунтовує свою апеляційну скаргу такою підставою.

Отже, встановлені вище обставини незабезпечення судом першої інстанції належного повідомлення ОСОБА_1 про дату, час та місце судового розгляду справи шляхом направлення ухвали про відкриття провадження та повістки про виклик на іншу, ніж наведену у листі уповноваженого органу, адресу, свідчать про необхідність скасування такого рішення в силу прямої вказівки п. 3 ч. 3 ст. 317 КАС України.

Разом з тим, посилання Апелянта на відсутність підстав для сплати останньою транспортного податку з огляду на приписи пп. 267.6.8 п. 267.6 ст. 267 ПК України, оскільки придбаний 24.07.2015 року автомобіль було викрадено невідомими особами 09.10.2015 року, судовою колегією оцінюється критично, адже згідно правової позиції Верховного Суду, викладеної у постанові від 31.08.2018 року у справі № 826/14195/16, питання правомірності нарахованих контролюючим органом грошових зобов`язань не охоплюється предметом позову про стягнення податкового боргу, оскільки податкові повідомлення-рішення суб`єкта владних повноважень, згідно з якими відповідні зобов`язання визначено, не є предметом дослідження у відповідній справі, а отже суд не має процесуальних повноважень у межах розгляду даної справи здійснювати їх правовий аналіз.

При цьому судом апеляційної інстанції враховується, що згідно п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Таким чином, зважаючи на встановлену вище передчасність звернення ГУ ДФС у Київській області до суду із вказаним позовом, судова колегія приходить до висновку про помилковість твердження Київського окружного адміністративного про обґрунтованість позовних вимог, а тому вважає за необхідне рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення.

Приписи п. п. 1, 4 ч. 1, п. 3 ч. 3 ст. 317 КАС України визначають, що підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права. Порушення норм процесуального права є обов`язковою підставою для скасування судового рішення та ухвалення нового рішення суду, якщо справу розглянуто адміністративним судом за відсутності будь-якого учасника справи, не повідомленого належним чином про дату, час і місце судового засідання, якщо такий учасник справи обґрунтовує свою апеляційну скаргу такою підставою.

За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку, що судом першої інстанції при прийнятті рішення неповно з`ясовано обставини, які мають значення для справи, а також порушено норми матеріального та процесуального права, що стали підставою для неправильного вирішення справи. У зв`язку з цим колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу задовольнити, а рішення суду - скасувати.

Крім того, відповідно до ч. 6 ст. 139 КАС України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не повертаючи адміністративної справи на новий розгляд, змінить судове рішення або ухвалить нове, він відповідно змінює розподіл судових витрат.

Згідно ч. 1 ст. 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Таким чином, понесені Відповідачем витрати за подання апеляційної скарги, пов`язані зі сплатою судового збору, у розмірі 2 643,00 грн., підлягають присудженню останньому за рахунок бюджетних асигнувань Позивача.

Крім того, відповідно до ст. 52 КАС України у разі вибуття або заміни сторони чи третьої особи у відносинах, щодо яких виник спір, суд допускає на будь-якій стадії судового процесу заміну відповідної сторони чи третьої особи її правонаступником. Усі дії, вчинені в адміністративному процесі до вступу правонаступника, обов`язкові для нього в такій самій мірі, у якій вони були б обов`язкові для особи, яку він замінив.

Зі змісту постанови Кабінету Міністрів України від 19.06.2019 року №537 «Про утворення територіальних органів Державної податкової служби» випливає, що територіальні органи Державної податкової служби є правонаступниками майна, прав та обов`язків територіальних органів Державної фіскальної служби, що реорганізуються згідно з пунктом 2 цієї постанови, у відповідних сферах діяльності.

Згідно додатку 2 до вказаної постанови Головне управління ДФС у Київської області реорганізується шляхом приєднання до Головного управління ДПС у Київської області. При цьому, згідно даних Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, запис про створення Головного управління ДПС у Київській області здійснено 30.07.2019 року.

З урахуванням наведеного судова колегія вважає за можливе задовольнити заяву Позивача та допустити заміну Головного управління ДФС у Київській області () його правонаступником - Головним управлінням ДПС у Київській області ().

Керуючись ст. ст. 52, 139, 242-244, 250, 308, 310, 315, 317, 321, 322, 325 КАС України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Допустити заміну Головного управління ДФС у Київській області його правонаступником - Головним управлінням ДПС у Київській області.

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити повністю.

Рішення Київського окружного адміністративного суду від 26 грудня 2018 року - скасувати.

Прийняти нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити повністю.

Стягнути з Головного управління ДПС у Київській області (03680, м. Київ, вул.. Народного Ополчення, 5а, ) за рахунок бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_7 , РНОКПП НОМЕР_1 ) витрати, пов`язані зі сплатою судового збору, в сумі 2 643 (дві тисячі шістсот сорок три) гривні 00 копійок.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття.

Касаційна скарга на рішення суду апеляційної інстанції подається безпосередньо до Верховного Суду у порядку та строки, визначені ст.ст. 328-331 КАС України.

Головуючий суддя А.Г. Степанюк

Судді О.В. Епель

М.І. Кобаль

Повний текст постанови складено « 27» листопада 2019 року.