Справа № 383/1217/19 (2-а/383/22/19)
Суддя: Мельник В.В.
Дата ухвалення: 2019-11-27 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

27 листопада 2019 року м. Дніпросправа № 383/1217/19 (2-а/383/22/19)

Третій апеляційний адміністративний суд

у складі колегії суддів: головуючого - судді Мельника В.В. (доповідач),

суддів: Сафронової С.В., Чепурнова Д.В.,

за участю секретаря судового засідання Царьової Н.П.,

розглянувши у відкритому

судовому засіданні в м. Дніпрі

апеляційну скаргу інспектора роти № 1 батальйону управління патрульної поліції в Кіровоградській області лейтенанта поліції Накопюка Ігоря В`ячеславовича

на рішення Бобринецького районного суду Кіровоградської області від 21 жовтня 2019 року (головуючий суддя - Замша О.В.) в адміністративній справі

за позовом представника позивача ОСОБА_1 - адвоката Репело Олександра Вікторовича

до інспектора роти № 1 батальйону управління патрульної поліції в Кіровоградській області лейтенанта поліції Накопюка Ігоря В`ячеславовича

третя особа Управління патрульної поліції в Кіровоградській області

про визнання протиправною та скасування постанови про накладення адміністративного стягнення, -

ВСТАНОВИВ:

Представник позивача ОСОБА_1 (далі - Позивач) - адвокат Репело Олександра Вікторовича (далі - Представник позивача) звернувся до Бобринецького районного суду Кіровоградської області із позовом до інспектора роти № 1 батальйону управління патрульної поліції в Кіровоградській області лейтенанта поліції Накопюка Ігоря В`ячеславовича (далі - Відповідач), третя особа Управління патрульної поліції в Кіровоградській області, в якому просив суд:

- визнати протиправною та скасувати постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ВР №251597 від 10.09.2018 року, якою ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 122 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 425 грн., а провадження по справі закрити на підставі п. 1 ст. 247 КУпАП.

В обґрунтування заявлених вимог Позивач посилається на те, що вказана постанова винесена з порушенням чинного законодавства, зокрема норм КУпАП, оскільки матеріали справи не містять доказів наявності в діях (бездіяльності) Позивача складу адміністративного правопорушення. З огляду на обставини викладені у позовній заяві просив суд задовольнити позовні вимоги.

Рішенням Бобринецького районного суду Кіровоградської області від 21 жовтня 2019 року по справі №383/1217/19(2-а/383/22/19) адміністративний представника позивача ОСОБА_1 - адвоката Репело Олександра Вікторовича до інспектора роти № 1 батальйону управління патрульної поліції в Кіровоградській області лейтенанта поліції Накопюка Ігоря В`ячеславовича, третя особа Управління патрульної поліції в Кіровоградській області, про визнання протиправною та скасування постанови про накладення адміністративного стягнення - задоволено (а.с. 27-31).

Відповідач, не погодившись з рішенням суду першої інстанції, оскаржив його в апеляційному порядку (а.с. 57-74).

В апеляційній скарзі заявник, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким в задоволенні позовних вимог відмовити у повному обсязі.

Вимоги апеляційної скарги мотивовано тим, що факт скоєння правопорушення Позивачем підтверджується відео-фіксацією подій 10.09.2018 року, яка була направлена до суду першої інстанції разом з відзивом на позовну заяву засобами поштового зв`язку 18.10.2019 року, однак суд першої інстанції при винесенні оскаржуваного рішення 21.10.2019 року вказаний доказ не дослідив та не врахував, що, на думку Відповідача, свідчить про неповне з`ясування судом першої інстанції обставин справи.

Позивач не подав відзив на апеляційну скаргу.

Учасники справи, які були належним чином сповіщені про місце, дату та час розгляду справи в судове засідання своїх представників не направили, про причини їх неявки суд не сповістили.

За таких обставин, колегія суддів ухвалила розглянути справу без участі представників учасників справи та без фіксування судового засідання технічними засобами у відповідності до ч. 4 ст. 229, ч. 2 ст. 313 КАС України.

Проаналізувавши вимоги та підстави апеляційної скарги, вивчивши матеріали справи в їх сукупності, проаналізувавши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, колегія суддів дійшла таких висновків.

Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що 10.09.2018 року відносно Позивача складена постанова про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, серії ВР №251597, якою на останнього було накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в сумі 425 гривень.

В обґрунтування спірної постанови вказано те, що 10.09.2018 року Позивач керуючи транспортним засобом BMW X6M дорожній номерний знак НОМЕР_1 у м. Кропивницькому та повертаючи праворуч з вул. Глинки на вул. Пушкіна не ввімкнув світловий покажчик повороту відповідного напрямку, чим порушив п.9.2 «б» Правил дорожнього руху України і скоїв адміністративне правопорушення, відповідальність за яке передбачена ч. 2 ст.122 КУпАП України (а.с. 8).

Оскарження правомірності винесеного суб`єктом владних повноважень рішення у формі постанови від 10.09.2018 року є предметом судового розгляду в даній справі.

Спірні правовідносини, що виникли між сторонами по справі врегульовано нормами Кодексу України про адміністративні правопорушення від 07.12.1984 року №80731-X; Закону України "Про дорожній рух" від 30.06.1993 року № 3353-XII; Закону України "Про Національну поліцію" від 02.07.2015 року № 580-VIII; Постанови Кабінету Міністрів України "Про Правила дорожнього руху" від 10.10.2001 року №1306.

Приймаючи рішення про задоволення позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що, з урахуванням не подання Відповідачем відзиву на позов без поважних причин, факт вчинення позивачем правопорушення належними та допустимими доказами Відповідачем не підтверджено.

Колегія суддів не погоджується з висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.

Відповідно до вимог ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно п.п.9.2 (б) Правил дорожнього руху України водій повинен подавати сигнали світловими покажчиками повороту відповідного напрямку перед перестроюванням, поворотом або розворотом.

Частиною 2 статті 122 КУпАП передбачено адміністративну відповідальність зокрема за порушення правил користування зовнішніми освітлювальними приладами або попереджувальними сигналами при початку руху чи зміні його напрямку.

Статтею 245 КУпАП визначено, що завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Згідно з п. 1 ст. 247 КУпАП, обов`язковою умовою притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність події адміністративного правопорушення. Наявність події правопорушення доводиться шляхом надання доказів.

Статтею 251 КУпАП передбачено, що доказами у справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішенні справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функцію фото- і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Частиною другою ст. 77 КАС України передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Зі змісту спірної постанови випливає те, що підставою для притягнення особи до відповідальності слугувало те, що Позивач повертаючи праворуч з вул . Глинки на вул. Пушкіна у м . Кропивницькому не ввімкнув світловий покажчик повороту відповідного напрямку.

На підтвердження вказаних обставин Відповідач 18.10.2019 року направив засобами поштового зв`язку на адресу Бобринецького районного суду Кіровоградської області відзив на позов з доданим до нього диском, на якому міститься відео-фіксація подій 10.09.2018 року (а.с. 37).

Разом з тим, з огляду на надходження відзиву на позов до суду лише 22.10.2019 року, суд першої інстанції при прийнятті 21.10.2019 року оскаржуваного рішення вказаний відзив з додатками не досліджував, у зв`язку з чим дійшов передчасного висновку щодо не подання Відповідачем відзиву на позов без поважних причин, що за висновком суду є фактично визнанням Відповідачем позову, та щодо відсутності належних та допустимих доказів вчинення Позивачем адміністративного правопорушення.

При цьому, з направленого Відповідачем до суду першої інстанції відеозапису подій 10.09.2018 року, є можливим достовірно встановити, що Позивачем дійсно було вчинено адміністративне правопорушення, відповідальність за яке передбачена ч. 1 ст. 122 КУпАП, оскільки з часової позначки вказаного відеозапису 00:01 видно як автомобіль BMW X6M дорожній номерний знак НОМЕР_1 здійснює поворот праворуч не подаючи при цьому сигнали світловими покажчиками повороту відповідного напрямку перед поворотом.

Підсумовуючи вищевикладене, та з урахуванням того, що Відповідачем надано належні докази на підтвердження вчинення Позивачем адміністративного правопорушення, колегія суддів дійшла висновку про доведеність належними та допустимими доказами вчинення Позивачем інкримінованого адміністративного правопорушення та, як наслідок, правомірність притягнення Позивача до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 122 КУпАП.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (PRONINA v. UKRAINE, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Суд враховує й те, що згідно п. 41 висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Відповідно до ч. 1 ст. 317 КАС України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: 1) неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

За даних обставин колегія суддів вважає, що суд першої інстанції під час розгляду даної справи не повно дослідив обставини, які мають суттєве значення для вирішення справи, застосував до правовідносин, які виникли між сторонами у справі, норми права які регулюють саме ці правовідносини, однак зроблені судом першої інстанції висновки не відповідають фактичним обставинам справи, і тому рішення суду першої інстанції у даній адміністративній справі від 21 жовтня 2019 року підлягає скасуванню.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 243, 310, 317, 321, 322, 325 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу інспектора роти № 1 батальйону управління патрульної поліції в Кіровоградській області лейтенанта поліції Накопюка Ігоря В`ячеславовича - задовольнити.

Рішення Бобринецького районного суду Кіровоградської області від 21 жовтня 2019 року по справі №383/1217/19(2-а/383/22/19) - скасувати.

В задоволенні адміністративного позову - відмовити.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та, відповідно до ч. 3 ст. 272 Кодексу адміністративного судочинства України, касаційному оскарженню не підлягає.

Головуючий - суддя В.В. Мельник

суддя С.В. Сафронова

суддя Д.В. Чепурнов