Справа № 500/523/19
Суддя: Іщук Лариса Петрівна
Дата ухвалення: 2019-11-27 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 листопада 2019 рокуЛьвів№ 857/10969/19

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді - Іщук Л. П.,

суддів - Обрізка І. М., Онишкевича Т. В.,

за участю секретаря судового засідання - Кітраль Х. І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Тернопільського окружного адміністративного суду від 02 вересня 2019 року (ухвалене головуючим суддею Осташем А. В. о 12:14 год у м. Тернополі) у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області про визнання протиправним та скасування рішення,

В С Т А Н О В И В:

26 лютого 2019 року ОСОБА_1 звернувся в суд із адміністративним позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області, в якому просив визнати протиправним та скасувати рішення Комісії з питань підтвердження стажу роботи на посадах, що дають право на призначення пенсії на пільгових умовах або за вислугу років, при Головному управлінні Пенсійного фонду України в Тернопільській області про результати розгляду заяви від 05 грудня 2016 року № 6.

В обгрунтування позовних вимог зазначив, що оскільки він працював забивачем худоби з 03 квітня 1985 року по 05 квітня 2007 року, стаж його роботи із шкідливими і важкими умовами праці, що дає право на призначення пенсії на пільгових умовах, становить 22 роки, однак відповідачем безпідставно зараховано до пільгового стажу лише період з 03 квітня 1985 року по 10 листопада 1999 року.

Рішенням Тернопільського окружного адміністративного суду від 02 вересня 2019 року в задоволенні позову відмовлено.

Не погодившись із рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій, з покликанням на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить скасувати судове рішення та прийняти нове рішення, яким позов задовольнити.

Вимоги апеляційної скарги обгрунтовує тим, що суд першої інстанції не врахував тієї обставини, що при прийнятті оскаржуваного рішення відповідачем не досліджувався період його роботи з 10 листопада 1999 року, зокрема, період роботи в ТОВ «Доброслав Тернопіль» та ТОВ «Тернопільм`ясо» з 01 серпня 2005 року по 05 квітня 2007 року. Також, покликається на безпідставність зарахування періоду його роботи з 01 січня 1992 року по 10 листопада 1999 року до пільгового стажу не у повному обсязі, а за фактичною тривалістю.

Представник позивача в судовому засіданні підтримав вимоги апеляційної скарги та просив її задовольнити, покликаючись на викладені в ній доводи.

Представник відповідача в судовому засіданні заперечив проти вимог апеляційної скарги, покликаючись на те, що оскаржуване рішення ухвалене з дотриманням норм матеріального та процесуального права, просив відмовити в її задоволенні.

Заслухавши доповідь головуючого судді, представників сторін, дослідивши матеріали справи, проаналізувавши доводи апеляційної скарги, суд вважає, що апеляційну скаргу слід задовольнити частково з таких підстав.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено матеріалами справи, що 03 квітня 1985 року ОСОБА_1 прийнятий на роботу в ДП «Тернопільський м`ясокомбінат» на посаду забійника тварин по 3 розряду; 10 листопада 1999 року звільнений з роботи у зв`язку з переведенням в ТзОВ «ТМК», в якому працював до 01 грудня 2000 року.

З 01 грудня 2000 року по 29 липня 2005 року - період роботи позивача забивачем худоби в ТзОВ «МПЗ «Тернопіль»;

З 01 серпня 2005 року по 12 жовтня 2005 року - період роботи позивача забивачем худоби в ПП «Доброслав Тернопіль».

З 13 жовтня 2005 року по 05 квітня 2007 року - період роботи позивача забивачем худоби в ПП «Тернопіль М`ясо».

30 жовтня 2016 року ОСОБА_1 звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області із заявою про підтвердження стажу роботи на посадах, що дають право на пенсію за віком на пільгових умовах.

05 грудня 2016 року за результатами розгляду вказаної заяви Комісією з питань підтвердження стажу роботи на посадах, що дають право на призначення пенсії на пільгових умовах або за вислугу років при Головному управлінні Пенсійного фонду України в Тернопільській області (далі - Комісія) прийнято рішення про підтвердження ОСОБА_1 періоду роботи з 03 квітня 1985 року по 10 листопада 1999 року до пільгового стажу за Списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників з шкідливими і важкими умовами праці, зайнятість в яких повний робочий день дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 11 березня 1994 року № 162 (далі - Список № 2), в тому числі, період роботи з 03 квітня 1985 року по 31 грудня 1991 року повністю, а після 01 січня 1992 року - за фактичною тривалістю, враховуючи неритмічну роботу товариства.

Протоколом № 75 комісії Тернопільського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Тернопільської області для розгляду питань, пов`язаних з призначенням пенсій, відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 27 грудня 2016 року (далі - протокол № 75 від 27 грудня 2016 року) відмовлено позивачу у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах у зв`язку з тим, що пільговий стаж роботи ОСОБА_1 становить 11 років 5 місяців 19 днів, що є меншим за необхідний.

Розглядаючи справу по суті заявлених вимог та вирішуючи питання про поважність причин пропуску строку звернення до суду, суд першої інстанції виходив з того, що причини пропуску строку звернення до суду є поважними, а строк таким, що підлягає поновленню, оскільки про зміст оскаржуваного рішення Комісії від 05 грудня 2016 року позивачу стало відомо під час розгляду справи про оскарження рішення про відмову у призначенні йому пенсії за віком на пільгових умовах.

Апеляційний суд не погоджується з таким висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.

Відповідно до частини першої статті 122 Кодексу адміністративного судочинства України позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Згідно з частиною другою статті 122 Кодексу адміністративного судочинства України для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до частини третьої статті 122 Кодексу адміністративного судочинства України для захисту прав, свобод та інтересів особи цим Кодексом та іншими законами можуть встановлюватися інші строки для звернення до адміністративного суду, які, якщо не встановлено інше, обчислюються з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Отже, чинним законодавством встановлено строк звернення до суду з позовною заявою, перебіг якого починається з дня, коли особа дізналась або повинна була дізнатися про порушення права та/або законного інтересу, що обумовлено метою досягнення юридичної визначеності у публічно-правових відносинах та дисциплінуванням учасників адміністративного судочинства щодо своєчасної реалізації їх права на захист.

Для вирішення питання про наявність або відсутність пропуску строку звернення до суду за захистом прав, свобод та інтересів особи необхідно з`ясувати, яким саме рішенням, дією чи бездіяльністю порушені права цієї особи, а також коли розпочався перебіг цього строку.

Як вбачається з матеріалів справи, підставою для звернення до суду із даним позовом, слугувала незгода позивача із рішенням Комісії про результати розгляду його заяви від 05 грудня 2016 року № 6.

Як встановлено апеляційним судом, на підставі вказаного рішення протоколом № 75 від 27 грудня 2016 року відмовлено позивачу у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах.

Апеляційним судом витребовано у відповідача матеріали пенсійної справи ОСОБА_1 та досліджено вищевказаний протокол.

Як встановлено судом та визнається сторонами, протокол № 75 від 27 грудня 2016 року про відмову позивачу у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах був предметом оскарження позивачем ОСОБА_1 у справі № 819/689/18, за результатами розгляду якої рішенням Тернопільського окружного адміністративного суду від 09 жовтня 2018 року, зміненим в частині мотивів постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 29 січня 2019 року, в задоволенні позову було відмовлено.

Зі змісту протоколу № 75 від 27 грудня 2016 року апеляційним судом встановлено, що у ньому підставою для відмови зазначено рішення Комісії від 05 грудня 2016 року, а також зазначено, які періоди роботи враховано Комісією до пільгового стажу.

Таким чином, станом на день подання позову щодо оскарження протоколу № 75 від 27 грудня 2016 року, а саме 17 квітня 2018 року, позивачу було відомо про відмову йому у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах з огляду на наявність рішення Комісії про результати розгляду його заяви від 05 грудня 2016 року № 6.

До суду з даним позовом позивач звернувся лише 26 лютого 2019 року, тобто після спливу шестимісячного строку з дня, коли він дізнався про порушення своїх прав оскаржуваним рішенням.

Тому, апеляційний суд не бере до уваги твердження позивача, що строк звернення до суду ним не пропущено, оскільки про порушення його прав оскаржуваним рішенням він дізнався лише 25 серпня 2018 року, отримавши відзив відповідача на позовну заяву в справі № 819/689/18.

Згідно з частиною третьою статті 123 Кодексу адміністративного судочинства України якщо факт пропуску позивачем строку звернення до адміністративного суду буде виявлено судом після відкриття провадження в адміністративній справі і позивач не заявить про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані ним у заяві, будуть визнані судом неповажними, суд залишає позовну заяву без розгляду.

Отже, встановивши, що позовна заява подана позивачем до суду після спливу шестимісячного строку звернення до суду, встановленого частиною другою статті 122 Кодексу адміністративного судочинства України та без викладу обставин, які б свідчили про поважність причин його пропуску, суд першої інстанції повинен був залишити позов без розгляду, а не розглядати його по суті заявлених вимог.

З огляду на викладене, відповідно до статті 319 Кодексу адміністративного судочинства України слід скасувати оскаржуване рішення суду першої інстанції та залишити адміністративний позов без розгляду.

Керуючись статтями 123, 240, 310, 315, 319, 321, 322, 328 Кодексу адміністративного судочинства України,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Тернопільського окружного адміністративного суду від 02 вересня 2019 року у справі № 500/523/19 - скасувати.

Позов ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області про визнання протиправним та скасування рішення залишити без розгляду.

Постанова набирає законної сили з моменту проголошення та не може бути оскаржена, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини п`ятої статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя Л. П. Іщук
судді І. М. Обрізко
Т. В. Онишкевич
Повне судове рішення складено 29 листопада 2019 року.