Справа № 348/400/17
Суддя: Бучик А.Ю.
Дата ухвалення: 2019-11-28 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

Іменем України

28 листопада 2019 року

Київ

справа №348/400/17

адміністративне провадження №К/9901/35170/18

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

судді-доповідача - Бучик А.Ю.,

суддів: Мороз Л.Л., Рибачука А.І.,

розглянувши в порядку письмового провадження касаційну скаргу Надвірнянського об`єднаного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області на постанову Надвірнянського районного суду Івано-Франківської області від 25.05.2017 (в складі головуючого судді - Міськевич О.Я.) та постанову Львівського апеляційного адміністративного суду від 04.10.2017 (в складі: головуючого судді - Іщук Л.П., суддів: Онишкевича Т.В., Сеника Р.П.) у справі 348/400/17 за позовом ОСОБА_1 до Надвірнянського об`єднаного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області про визнання неправомірними дій та зобов`язання вчинити дії,

УСТАНОВИВ:

В лютому 2017 року позивач звернувся до суду з позовом, уточнивши який, просив:

- визнати неправомірною відмову Надвірнянського об`єднаного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області (далі - Надвірнянське ОУПФУ) у здійсненні перерахунку трудового стажу в пільговому обчисленні; у зарахуванні до заробітної плати, з якої обраховується пенсія, районного коефіцієнту, північної надбавки та відмову у знятті коефіцієнту обмеження 5,6;

- зобов`язати Надвірнянське ОУПФУ здійснити з 14.10.2016 перерахунок трудового стажу в пільговому обчисленні (зарахувавши кожний рік роботи за один рік і шість місяців) за період з 04.02.2011 по 17.09.2012 за стаж роботи в районах Крайньої Півночі;

- зобов`язати відповідача здійснити з 14.10.2016 перерахунок його пенсії із урахуванням розміру заробітної плати із включенням сум районного коефіцієнта 1,7 та північної надбавки 1,5 за період з 01.05.1992 по 30.04.1997;

- зобов`язати Надвірнянське ОУПФУ здійснити з 14.10.2016 перерахунок його пенсії, знявши обмеження коефіцієнту заробітної плати 5,6 за період з 01.05.1992 по 30.04.1997, та виплатити недоотримані суми пенсії з 14.10.2016;

- залишити без розгляду його позовні вимоги з 22.05.2012 по 13.10.2016.

Постановою Надвірнянського районного суду Івано-Франківської області від 25 травня 2017 року позов задоволено.

Постановою Львівського апеляційного адміністративного суду від 04 жовтня 2017 року постанову Надвірнянського районного суду Івано-Франківської області від 25 травня 2017 року в частині зобов`язання Надвірнянського ОУПФУ здійснити з 14.10.2016 перерахунок трудового стажу позивача в пільговому обчисленні (зарахувавши кожний рік роботи за один рік і шість місяців) за період роботи з 04.02.2011 по 17.09.2012 в районах Крайньої Півночі скасовано та прийнято нову постанову про відмову у задоволенні вказаних вимог. В решті постанову суду першої інстанції залишено без змін.

У касаційній скарзі відповідач, посилаючись на порушення судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, просить оскаржувані судові рішення скасувати та ухвалити нове судове рішення про відмову у задоволенні позову.

Касаційна скарга обґрунтована тим, що законами України не передбачено можливість включення в заробітну плату північної надбавки та районного коефіцієнту, а також пільг при обчисленні стажу роботи в районах Крайньої Півночі. Вважає необгрунтованими посилання судів на Угоду про гарантії прав громадян держав-учасниць співдружності незалежних держав в області пенсійного забезпечення, оскільки в даній Угоді регулюється питання зарахування трудового стажу, а не визначення складових заробітної плати для обчислення чи перерахунку пенсії.

Позивач правом на подання відзиву на касаційну скаргу не скористався.

Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 24 жовтня 2017 року відкрито касаційне провадження за вищевказаною скаргою.

Справу передано до Верховного Суду.

Суд касаційної інстанції, переглянувши судові рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги, дійшов висновку, що касаційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Судами встановлено, що позивач є пенсіонером і перебуває на обліку в Надвірнянському ОУПФУ, де отримує пенсію за віком з 22.05.2012.

Згідно з архівною довідкою № 01/01/02-17/7852 від 18.07.2016, виданою філією «Газпромнафта-Муравленко» позивач працював повний робочий день в Управлінні технологічного транспорту» №6 Нафтогазодобувного управління «Суторминськнафта» Виробничого об`єднання «Ноябрськнафтогаз» на посадах водія, машиніста підйомника в період з 14.12.1991 по 11.05.1998. Заробітна плата нараховувалась з врахуванням районного коефіцієнта 1,7 і північних надбавок. Відрахування в Пенсійний фонд здійснювались згідно встановлених норм.

В період з 04.02.2011 по 17.09.2012 позивач працював водієм автомобіля другого класу у філіалі будівельно - монтажного управління №1 ВАТ в «Інкомнафторемонт» Ямало-Ненецького автономного округу м. Ноябрськ на постійній основі. Зазначене підприємство знаходилося в м. Ноябрськ Ямало-Ненецького автономного округу.

Цей населений пункт відповідно до Указу Президіуму Верховної Ради СРСР від 10.02.1960 № 148 «Про впорядкування пільг для осіб, які працюють в районах Крайньої Півночі в місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі» і відповідно до Переліку районів Крайньої Півночі та місцевостей, прирівняних до районів Крайньої Півночі, затвердженого постановою Ради Міністрів СРСР, як в редакції від 10.11.1967 № 1020, так і в новій редакції від 03.01.1983 № 12, відноситься до районів Крайньої Півночі.

Стаж роботи позивача на вказаному підприємстві підтверджується відповідними записами у трудовій книжці з посиланням на дату та номер наказів про прийняття, переведення, звільнення та записом про місцезнаходження підприємства, де він виконував роботи.

Також судами встановлено, що відповідачем встановлено обмеження коефіцієнтів заробітної плати 5,6 за період роботи позивача з 01.05.1992 по 30.04.1997 при обчисленні його пенсії, що підтверджується розрахунком заробітної плати.

В грудні 2016 року позивач звернувся до Надвірнянського ОУПФУ із заявою про зарахування йому в пільговому обчисленні (рік за півтора) періоду роботи в «Інкомнафторемонт» з 04.02.2011 по 17.09.2012 як трудовий стаж в районах Крайньої Півночі, а також про зарахування районного коефіцієнту, північної надбавки та зняття обмеження заробітної плати коефіцієнтом 5,6 за період його роботи в Управлінні технологічного транспорту №6 Нафтогазодобувного управління на підставі довідки про заробітну плату № 01/01/02-17/7852 від 18.07.2016, виданої Філіалом «Газпромнафта-Муравленко» ВАТ «Газпромнафта-ННГ» за період з 01.05.1992 по 30.04.1997.

Відповідач листом від 23.12.2016 № 394/К-15 повідомив позивача про відсутність підстав для врахуванні до його заробітної плати районних коефіцієнтів та північної надбавки, скасування обмеження коефіцієнту заробітної плати - 5,6 при обчисленні його пенсії та відмовлено у зарахуванні в пільговому обчисленні (рік за півтора) стажу роботи в районах Крайньої Півночі.

Не погоджуючись з бездіяльністю відповідача та вважаючи свої права порушеними, позивач звернувся до суду з вказаним позовом.

Задовольняючи позов в частині пільгового обчислення стажу, суд першої інстанції виходив з того, що пільгове обчислення стажу передбачене законодавством колишнього СРСР, а період роботи позивача в спірний період підтверджується трудовою книжкою та архівною довідкою.

Суд апеляційної інстанції, скасовуючи судове рішення суду першої інстанції в цій частині, виходив з того, що до стажу роботи після 1991 року, чинним законодавством не передбачено врахування цих періодів роботи в пільговому обчисленні. Зокрема, Тимчасовою Угодою між Урядом України і Урядом Російської Федерації про гарантії прав громадян, які працювали в районах Крайньої Півночі та місцевостях, які прирівняні до районів Крайньої Півночі, в галузі пенсійного забезпечення від 15 січня 1993 року встановлені спеціальні правила врахування таких періодів роботи лише при визначенні права на пенсію, а не при обчисленні розміру трудового стажу.

Задовольняючи позов в частині перерахунку пенсії позивача із врахуванням розміру заробітної плати із включенням сум районного коефіцієнту та північної надбавки за період роботи позивача з 01.05.1992 по 30.04.1997, суд першої інстанції, з висновком якого погодився суд апеляційної інстанції, виходив з того, що пенсійним органом не в повній мірі застосовано норми міжнародної угоди, оскільки відповідно до п. 3 статті 6 Угоди про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав в галузі пенсійного забезпечення від 13 березня 1992 року (надалі Угода) обчислення пенсій проводиться з заробітку (доходу) за періоди роботи, які зараховуються до трудового стажу. У разі, якщо в державах - учасницях Угоди запроваджена національна валюта, розмір заробітку (доходу) визначається виходячи з офіційно встановленого курсу на момент призначення пенсії. Отже, в даній угоді немає жодних застережень та заборон включати надбавки до заробітної плати (районні коефіцієнти, північну надбавку).

Щодо позовних вимог про зняття коефіцієнту 5,6 за період з 01.05.1992 по 30.04.1997 при обчисленні пенсії позивача, то задовольняючи вказану вимогу суди виходили з того, що на час отримання позивачем заробітної плати у вказаний період обмежень максимальної величини заробітної плати не існувало, оскільки таке обмеження встановлено лише 13.07.1998 постановою Кабінету Міністрів України №1064.

Дослідивши спірні правовідносини, колегія суддів зазначає таке.

Гарантії конституційного права людини на соціальний захист визначені в положеннях Закону України від 09 липня 2003 року №1058-IV «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (далі - Закон № 1058-IV) та Закону України від 05 листопада 1991 року №1788-XII «Про пенсійне забезпечення» (далі - Закон №1788-XII).

Відповідно до п. 5 розділу ХV «Прикінцеві положення» Закону № 1058-IV період роботи до 01.01.1991 в районах Крайньої Півночі та місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі колишнього Союзу РСР, а також на острові Шпіцберген зараховується до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло до 01.01.1991.

Порядок надання пільг особам, які працювали в районах Крайньої Півночі та місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі, встановлено Указами Президії Верховної Ради СРСР від 10.02.1960 «Про впорядкування пільг для осіб, які працюють в районах Крайньої Півночі та місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі» та від 26.09.1967 «Про розширення пільг для осіб, які працюють в районах Крайньої Півночі та місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі», а також Інструкцією про порядок надання пільг, затвердженою постановою Держкомпраці і Президії ВЦРПС від 16.12.1967 №530/П-28.

Згідно п. 3 постанови Ради Міністрів СРСР від 10.02.1960 №148 «Про порядок застосування Указу Президії Верховної Ради Союзу РСР від 10.02.1960 «Про впорядкування пільг для осіб, які працюють в районах Крайньої Півночі і в місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі» кожний рік роботи в районах Крайньої Півночі і в місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі після 01.03.1960 - за 1 рік і 6 місяців при нарахуванні стажу для отримання пенсії за віком та по інвалідності.

Разом з тим, спірні правовідносини виникли у зв`язку з неврахування відповідачем в пільговому обчисленні періодів роботи позивача з 04.02.2011 по 17.09.2012 у філіалі будівельно - монтажного управління №1 ВАТ в «Інкомнафторемонт» Ямало-Ненецького автономного округу м. Ноябрськ, тобто періодів роботи після 01.01.1991, врахування яких в пільговому обчисленні чинним законодавством не передбачено.

Так, відповідно до ст. 3 Тимчасової угоди між Урядом України та Урядом Російської Федерації про гарантії прав громадян, які працювали в районах Крайньої Півночі та в місцевостях, які прирівняні до даних районів, в галузі пенсійного забезпечення від 19.01.1993 при призначенні пенсії у відповідності із статтею 1 цієї Тимчасової Угоди на території України, компетентні органи Російської Федерації відшкодують витрати на виплату цієї пенсії у тій її частині, яка відповідає тривалості трудового стажу, виробленого в районах Крайньої Півночі або в місцевостях, які прирівняні до районів Крайньої Півночі, починаючи з 1 січня 1991 року. У цьому випадку частина пенсії, яка відповідає тривалості трудового стажу, виробленого в районах Крайньої Півночі або в місцевостях, які прирівнені до районів Крайньої Півночі, обчислюються за нормами законодавства Російської Федерації. Порядок відшкодування витрат на виплату зазначених вище пенсій регулюються спеціальною Угодою між компетентними органами Сторін. Відшкодування витрат у відповідності із пунктом 1 цієї статті здійснюється до виникнення права на пенсійне забезпечення згідно законодавства України (з врахуванням Угоди про гарантії прав громадян держав - учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення від 13.03.1992).

Тобто, вказана Тимчасова угода надає громадянам Сторін цієї угоди право на достроковий вихід на пенсію по старості (за віком) за вказаних у статті 1 угоди умов, а також визначає порядок реалізації цього права.

Проте, ні в зазначеній Тимчасовій угоді від 15.01.1993, ні в Угоді про гарантії прав громадян держав - учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення від 13.03.1992, не передбачено пільг при обчисленні стажу роботи в районах Крайньої Півночі і в місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі.

Виходячи з наведеного колегія суддів вважає, що підстави для зарахування в пільговому обчисленні стажу роботи позивача після 1 січня 1991 року в районах Крайньої Півночі і в прирівняних до них місцевостях відсутні, а тому судові рішення у відповідній частині підлягають скасуванню.

Аналогічна правова позиція щодо застосування норм права висловлена Верховним Судом в постановах від 31.01.2018 (справа №676/7065/14-а) та від 30.05.2019 (справа №348/2974/14-а).

Що стосується позовних вимог в частині зобов`язання відповідача зарахувати при розрахунку пенсії позивача сум районного коефіцієнту та північної надбавки при визначенні розміру заробітної плати за період роботи в районах Крайньої Півночі та місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі з 01.05.1992 по 30.04.1997 та здійснити перерахунок пенсії, колегія суддів зазначає таке.

Згідно зі ст. 41 Закону №1058-ІV (у редакції, чинній на час виникнення спірних відносин) до заробітної плати (доходу) для обчислення пенсії враховуються: 1) суми виплат (доходу), отримуваних застрахованою особою після набрання чинності цим Законом, з яких згідно із цим Законом були фактично обчислені та сплачені страхові внески до Пенсійного фонду в межах встановленої законодавством максимальної величини заробітної плати (доходу), з якої сплачуються страхові внески; 2) суми виплат (доходу), отримуваних застрахованою особою до набрання чинності цим Законом, у межах сум, на які відповідно до законодавства, що діяло раніше, нараховувалися внески на державне соціальне страхування або збір на обов`язкове державне пенсійне страхування, а за періоди до запровадження обмеження максимального розміру заробітної плати (доходу), з якої сплачувалися зазначені внески (збір), - у межах сум, які відповідно до законодавства, що діяло раніше, включалися до заробітної плати, з якої обчислювалася пенсія відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення», і не перевищують 5,6 розміру середньої заробітної плати в Україні на день отримання зазначених сум; 3) суми заробітної плати (доходу), визначені виходячи із здійсненої застрахованою особою доплати, передбаченої ч. 3 ст. 24 цього Закону.

Відповідно до ч. 1 ст. 66 Закону №1788-XII до заробітку для обчислення пенсії включаються всі види оплати праці (виплат, доходу), на які відповідно до Закону України «Про збір на обов`язкове державне пенсійне страхування» нараховується збір на обов`язкове державне пенсійне страхування, в межах максимальної величини фактичних витрат на оплату праці найманих працівників, оподатковуваного доходу (прибутку), сукупного оподатковуваного доходу (граничної суми заробітної плати (доходу), з яких справляються страхові внески (збори) до соціальних фондів, що діяла на день одержання зазначеного заробітку (виплат, доходу).

Частиною 3 ст. 2 Закону України від 24 березня 1995 року № 108/95-ВР «Про оплату праці» (далі - Закон № 108/95-ВР) до структури оплати праці відносять «інші заохочувальні та компенсаційні виплати». До них належать виплати у формі винагород за підсумками роботи за рік, премії за спеціальними системами і положеннями, виплати в рамках грантів, компенсаційні та інші грошові і матеріальні виплати, які не передбачені актами чинного законодавства або які провадяться понад встановлені зазначеними актами норми.

При цьому, визначення поняття «компенсаційні виплати» законодавство України не містить.

Проте, правильне встановлення дійсного змісту цього поняття є визначальним у цьому спорі, оскільки лише за наявності правових підстав віднести північну надбавку до компенсаційних витрат, відповідно, будуть і підстави включити цю надбавку до заробітку для обрахунку пенсії.

Під компенсаційними виплатами розуміють виплати понад заробітну плату з метою відшкодування працівникам понесених матеріальних витрат, пов`язаних з виконанням трудових обов`язків.

Тобто, компенсаційними є лише ті витрати, що спрямовані на відшкодування саме понесених матеріальних витрат, здійснених у зв`язку з виконанням трудових обов`язків.

Поряд з цим, особливе призначення компенсацій, як правило, виключає періодичність їх виплат. Невизначеність у строках одержання компенсації пояснюється необхідністю виплатити їх на відшкодування вже понесених матеріальних витрат працівника або коштом майбутніх, також неминучих матеріальних витрат (ці строки залежать від юридичних фактів, за наявності яких у працівника виникає право на одержання компенсаційних коштів).

Отже, характерною рисою компенсації є мета та зміст її виплати - відшкодування працівникові здійснених ним матеріальних витрат, того, що витрачено (має бути витрачено) в процесі виконання трудових обов`язків.

Вказане дає підстави для висновку, що північна надбавка за своєю правовою природою не може бути віднесена до компенсаційних витрат, оскільки вона не є відшкодуванням працівникові понесених ним матеріальних витрат, того, що витрачено (має бути витрачено) в процесі виконання трудових обов`язків. Натомість, північна надбавка виплачувалась регулярно, тобто їй притаманна періодичність, та у фіксованому розмірі незалежно від здійснення працівником матеріальних витрат. Тобто, її виплата не пов`язувалась з юридичним фактом понесення працівником матеріальних витрат.

Таким чином, колегія суддів звертає увагу, що північна надбавка не наділена ознаками, характерними для компенсаційних витрат, а тому не може бути віднесена до цієї категорії.

Така правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 20 грудня 2018 року у справі № 345/4049/16-а.

Крім того, Касаційний адміністративний суд вважає за необхідне звернути увагу, що за змістом ст. 2 Закону № 108/95-ВР додаткова заробітна плата - це винагорода за працю понад установлені норми, за трудові успіхи та винахідливість і за особливі умови праці. Вона включає доплати, надбавки, гарантійні і компенсаційні виплати, передбачені чинним законодавством; премії, пов`язані з виконанням виробничих завдань і функцій.

Поряд з цим, північна надбавка чинним законодавством України не передбачена, а тому не може вважатись додатковою заробітною платою.

З урахуванням зазначеного убачається, що викладеними вище нормами законодавства не передбачено право осіб на врахування до заробітку, з якого обчислюється пенсія, північної надбавки, яку отримували особи під час роботи в районах Крайньої Півночі. При цьому, факт сплати роботодавцем позивача страхових внесків з вказаних сум виплаченої надбавки в даному випадку жодного значення для вирішення спору не має.

Така правова позиція викладена у постанові Верховного Суду у складі Судової палати з розгляду справ щодо захисту соціальних прав Касаційного адміністративного суду від 09 жовтня 2019 року у справі №489/5283/16-а.

Виходячи з наведеного колегія суддів дійшла висновку, що дії відповідача щодо невключення до заробітної плати позивача, з якої обчислюється пенсія, районних коефіцієнтів та надбавок за період його роботи з 01.05.1992 по 30.04.1997 на Крайній Півночі є правомірними та такими, що відповідають вимогам діючого законодавства, а тому підстави для задоволення позову - відсутні.

Необґрунтованими є посилання судів на норми Угоди про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності незалежних Держав в області пенсійного забезпечення, оскільки в даній Угоді регулюється питання зарахування трудового стажу, а не визначення розміру заробітної плати для обчислення, перерахунку пенсії.

Що стосується позовної вимоги про зняття коефіцієнту заробітної плати 5,6 за період з 01.05.1992 по 30.04.1997 при обчисленні пенсії позивача, то колегія суддів зазначає таке.

Згідно з ч. 1 ст. 40 Закону №1058-ІV для обчислення пенсії враховується заробітна плата (дохід) за весь період страхового стажу, починаючи з 1 липня 2000 року. За бажанням пенсіонера та за умови підтвердження довідки про заробітну плату первинними документами у період до 1 січня 2016 року або в разі, якщо страховий стаж, починаючи з 1 липня 2000 року становить менше 60 місяців, для обчислення пенсії також враховується заробітна плата (дохід) за будь-які 60 календарних місяців страхового стажу підряд до 1 липня 2000 року незалежно від перерв.

Відповідно до ст. 41 Закону №1058-ІV до заробітної плати (доходу) для обчислення пенсії враховуються:

1) суми виплат (доходу), отримуваних застрахованою особою після набрання чинності цим Законом, з яких згідно з цим Законом були фактично нараховані (обчислені) та сплачені страхові внески в межах встановленої законодавством максимальної величини заробітної плати (доходу), з якої сплачуються страхові внески, а після набрання чинності Законом України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування" - максимальної величини бази нарахування єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, визначеної відповідно до закону;

2) суми виплат (доходу), отримуваних застрахованою особою до набрання чинності цим Законом, у межах сум, на які відповідно до законодавства, що діяло раніше, нараховувалися внески на державне соціальне страхування або збір на обов`язкове державне пенсійне страхування, а за періоди до запровадження обмеження максимального розміру заробітної плати (доходу), з якої сплачувалися зазначені внески (збір), - у межах сум, які відповідно до законодавства, що діяло раніше, включалися до заробітної плати, з якої обчислювалася пенсія відповідно до Закону України "Про пенсійне забезпечення", і не перевищують 5,6 розміру середньої заробітної плати в Україні на день отримання зазначених сум.

Для осіб, які у період до запровадження обмеження максимального розміру заробітної плати (доходу), з якої сплачувалися внески на державне соціальне страхування або збір на обов`язкове державне пенсійне страхування, отримували заробітну плату (дохід) за результатами роботи, термін виконання якої перевищував календарний місяць, до заробітної плати (доходу) для обчислення пенсії враховуються суми виплат (доходу), які відповідно до законодавства, що діяло раніше, включалися і до заробітної плати, з якої обчислювалася пенсія відповідно до Закону України "Про пенсійне забезпечення", і не перевищують 5,6 розміру середньої заробітної плати в Україні, у розрахунку на кожний місяць виконання роботи. Перелік таких осіб, а також порядок визначення для них заробітної плати (доходу) для обчислення пенсії встановлюється Кабінетом Міністрів України;

3) суми заробітної плати (доходу), визначені виходячи із здійсненої застрахованою особою доплати, передбаченої частиною третьою статті 24 цього Закону.

Задовольняючи позов в цій частині, суди виходили з того, що на час отримання позивачем заробітної плати у період з 01.05.1992 по 30.04.1997 обмежень максимальної величини заробітної плати не існувало, оскільки таке обмеження встановлено лише 13.07.1998 постановою Кабінету Міністрів України №1064 "Про встановлення максимальної величини фактичних витрат суб`єктів господарювання на оплату праці працівників, суми оподатковуваного доходу (прибутку), сукупного оподатковуваного доходу, з яких справляються збори (внески) до соціальних фондів".

Проте вказаний висновок судів та прокликання позивача в позові на зазначену постанову Кабінету Міністрів України є помилковими, оскільки обмеження сум, які відповідно до законодавства, що діяло раніше, включалися до заробітної плати, з якої обчислювалася пенсія відповідно до Закону України "Про пенсійне забезпечення" показником 5,6 застосовується саме до заробітних плат, які отримувались до встановлення такого обмеження (до 01.07.1998), тобто в даному випадку до виплат, які отримував позивач в період з 01.05.1992 по 30.04.1997.

За встановлених обставин суди першої та апеляційної інстанцій дійшли помилкового висновку про задоволення позову.

Відповідно до ч. 1 ст. 351 КАС України підставами для скасування судових рішень повністю або частково і ухвалення нового рішення або зміни рішення у відповідній частині є неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Частиною 3 вказаної статті передбачено, що неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню.

За таких обставин, коли суди повно і правильно встановили обставини справи, проте неправильно тлумачили закон, який підлягав застосування, судові рішення підлягають скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні позовних вимог.

Керуючись статтями 345, 349, 351, 355, 356 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу Надвірнянського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Івано-Франківської області задовольнити.

Постанову Надвірнянського районного суду Івано-Франківської області від 25 травня 2017 року та ухвалу Львівського апеляційного адміністративного суду від 04 жовтня 2017 року скасувати.

Ухвалити нове рішення.

У задоволенні позову ОСОБА_1 до Надвірнянського об`єднаного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області про визнання неправомірними дій та зобов`язання вчинити дії відмовити.

Постанова є остаточною та оскарженню не підлягає.

Головуючий А. Ю. Бучик

Судді: Л. Л. Мороз

А. І. Рибачук