Справа № 560/269/19
Суддя: Капустинський М.М.
Дата ухвалення: 2019-11-26 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 560/269/19

Головуючий у 1-й інстанції: Матущак В.В.

Суддя-доповідач: Капустинський М.М.

26 листопада 2019 року

м. Вінниця

Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Капустинського М.М.

суддів: Охрімчук І.Г. Смілянця Е. С.

за участю:

секретаря судового засідання: Довганюк В.В.,

представників сторін, розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційні скарги ОСОБА_1 та Управління Державної міграційної служби України в Хмельницькій області на рішення Хмельницького окружного адміністративного суду від 13 серпня 2019 року (повний текст рішення складено 16.08.2019р. у м.Хмельницькому) у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Управління Державної міграційної служби України в Хмельницькій області про стягнення середнього заробітку, моральної шкоди в частині стягнення витрат, пов"язаних з правничою допомогою адвоката -,

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернувся до суду із позовною заявою до Управління Державної міграційної служби України в Хмельницькій області, в якій просить:

- стягнути з Управління Державної міграційної служби України в Хмельницькій області середній заробіток за весь час вимушеного прогулу, з 29.08.2018 по 27.09.2018 в сумі 42549,00 грн.;

- стягнути з Управління Державної міграційної служби України в Хмельницькій області середній заробіток за весь час затримки розрахунку з ОСОБА_1 з 28.09.2018 по 30.10.2018 в сумі 46803,90 грн.;

- стягнути з Управління Державної міграційної служби України в Хмельницькій області моральну шкоду в розмірі 50000,00 грн.

В обґрунтування позовних вимог зазначав, згідно наказу №99-о/с від 28.08.2018, позивач звільнений з посади першого заступника начальника Управління ДМС України в Хмельницькій області, згідно п.3 ч.1 ст.83 Закону України "Про державну службу" та п.1 ч.1 ст.36 Кодексу законів про працю (далі - КЗпП України) та наказано виплатити ОСОБА_1 грошову компенсацію за 27 календарних днів невикористаної додаткової оплачуваної відпустки за стаж державної служби понад п`ять років та провести відрахування із сум, належних ОСОБА_1 при звільненні, за 7 календарних днів щорічної основної відпустки за період роботи з 21.11.2017 по 20.11.2018, наданих в рахунок невідпрацьованої частини робочого року (з 29.08.2018 по 20.11.2018). Однак, після звільнення відповідач не провів вчасного розрахунку та не видав позивачу трудову книжку. Зокрема, остаточна виплата належних ОСОБА_1 сум проведена лише 30.10.2018, а з наказом №99 о/с від 28.08.2018 позивач ознайомлений лише 27.09.2018, в цей же день позивач отримав трудову книжку.

Рішенням Хмельницького окружного адміністративного суду від 13 серпня 2019 року позов ОСОБА_1 до Управління Державної міграційної служби України в Хмельницькій області задоволено частково.

Стягнуто з Управління Державної міграційної служби України в Хмельницькій області середній заробіток за час вимушеного прогулу, з 29.08.2018 по 27.09.2018 в сумі 8730,00 грн.;

- стягнуто з Управління Державної міграційної служби України в Хмельницькій області середній заробіток за час затримки розрахунку з ОСОБА_1 з 28.09.2018 по 30.10.2018 в сумі 9312,00 грн.

В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Стягнуто на користь ОСОБА_1 витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, в розмірі 8480 (вісім тисяч чотириста вісімдесят) грн. 00 грн. за рахунок бюджетних асигнувань Управління Державної міграційної служби України в Хмельницькій області.

Не погоджуючись з прийнятим судовим рішенням, ОСОБА_1 звернувся з апеляційною скаргою, в якій просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити в повному обсязі.

Крім того, апеляційну скаргу подано і Управлінням Державної міграційної служби України в Хмельницькій області, в якій просять рішення суду першої інстанції скасувати в частині стягнення на користь ОСОБА_1 середнього заробітку за весь час затримки розрахунку з 28.09.2018р. по 30.10.2018р. у сумі 9312,00грн. та змінити рішення суду першої інстанції в частині зменшення витрат, пов`язаних з правничою допомогою адвоката, в розмірі 6480,00грн.

Заслухавши суддю-доповідача, обговоривши доводи апеляційних скарг, перевіривши законність та обґрунтованість судового рішення, судова колегія вважає, що апеляційна скарга ОСОБА_1 задоволенню не підлягає, а апеляційна скарга Управління Державної міграційної служби України в Хмельницькій області - частковому задоволенню з огляду на таке.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 з 21.11.2012 працював в Управлінні ДМС України в Хмельницькій області на посадах головного спеціаліста відділу міграційної роботи, заступника начальника Управління - начальника відділу міграційної роботи, першого заступника начальника Управління ДМС України в Хмельницькій області.

Згідно наказу №99-о/с від 28.08.2018 ОСОБА_1 було звільнено з посади першого заступника начальника Управління ДМС України в Хмельницькій області, згідно п.3 ч.1 ст.83 Закону України "Про державну службу" та п.1 ч.1 ст.36 КЗпП України.

Розрахункові кошти для ОСОБА_1 виплачені 30.10.2018 відповідно до платіжного доручення №984 від 29.10.2018.

Вважаючи, що розрахунок при звільненні був проведений відповідачем з порушенням статті 116 КЗпП України, позивач звернувся з даним позовом до суду.

Задовольняючи частково позов, суд першої інстанції виходив з того, що відповідач протиправно не провів вчасного розрахунку з позивачем після звільнення.

Розглядаючи питання про законність та обґрунтованість судового рішення, яким частково позов задоволено, суд апеляційної інстанції враховує наступне.

Правові засади і гарантії здійснення громадянами України права розпоряджатися своїми здібностями до продуктивної і творчої праці визначені Кодексом Законів про працю України (далі - КЗпП України).

Приписами ч.1 ст.47 КЗпП України передбачено, що власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу.

Відповідно до ч.1 ст.116 КЗпП України, при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум.

Відповідно до ч.1 ст.117 КЗпП України, в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Як вбачається з матеріалів справи, 28.08.2018 ОСОБА_1 звільнено з посади першого заступника начальника Управління ДМС України в Хмельницькій області, згідно п.3 ч.1 ст.83 Закону України "Про державну службу" та п.1 ч.1 ст.36 КЗпП України.

При цьому, розрахунок при звільненні позивача проведено 30.10.2018 відповідно до платіжного доручення №984 від 29.10.2018, що не заперечується сторонами.

Крім того, про нараховані суми, що належали позивачу при звільненні, перед їх виплатою, Управлінням ДМС України в Хмельницькій області позивача письмово повідомлено не було. Відповідач не надав таких доказів.

Так, пунктом 21 постанови пленуму Верховного суду України від 24.12.1999 №13 "Про практику застосування судами законодавства про оплату праці", у відповідності до якої при визначенні середньої заробітної плати слід виходити з того, що в усіх випадках, коли за чинним законодавством вона зберігається за працівниками підприємств, установ, організацій, це здійснюється відповідно до Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 №100 (далі - Порядок №100).

Згідно вимог Порядку №100 середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана відповідна виплата. Розмір середньоденної заробітної плати визначається діленням нарахованої заробітної плати за відпрацьовані два місяці на число календарних днів за цей період. А нарахування виплати, що обчислюється із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного заробітку на число календарних днів, які підлягають оплаті за середнім заробітком.

Якщо протягом останніх двох календарних місяців працівник не працював, середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за попередні два місяці роботи. Якщо і протягом цих місяців працівник не відпрацював жодного робочого дня, середня заробітна плата обчислюється відповідно до передостаннього абзацу пункту 4 цього Порядку, а саме: в інших випадках, коли нарахування проводяться виходячи із середньої заробітної плати, працівник не мав заробітку, не з вини працівника, розрахунки проводяться виходячи з установлених йому в трудовому договорі тарифної ставки, посадового (місячного) окладу.

Як встановлено судом першої інстанції, середньоденний заробіток позивача складає 291,00 грн. (8730,00 грн. (посадовий оклад)/30 днів = 291,00 грн. середньоденна заробітна плата).

Розрахунки визначення середнього заробітку наступні:

1) за час вимушеного прогулу, з 29.08.2018 по 27.09.2018 (день отримання трудової книжки) - 8730,00 грн., з яких: 291,00 грн.*3 дні (за період з 29.08.2018 по 31.08.2018) = 873,00 грн.; 291,00 грн.*27 днів (за період з 01.09.2018 по 27.09.2018) = 7857,00 грн. (873,00 грн. + 7857,00 грн. = 873,00 грн.)

2) за час затримки розрахунку із звільненим працівником, з 28.09.2018 по 30.10.2018 по день фактичного розрахунку) - 9312,00 грн., з яких: 8730,00 грн. (посадовий оклад)/30 днів = 291,00 грн. середньоденна заробітна плата, 291,00 грн.*3 дні (за період з 28.09.2018 по 30.09.2018) = 873,00 грн., 291,00 грн.*29 днів (за період з 01.10.2018 по 30.10.2018) = 8439,00 грн.; (873,00 грн. + 8439,00 грн. = 9312,00 грн.).

Суд першої інстанції зробив висновок, що позовні вимоги в частині стягнення середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу, з 29.08.2018 по 27.09.2018 в сумі 42549,00 грн. та стягнення середнього заробітку за весь час затримки розрахунку з ОСОБА_1 з 28.09.2018 по 30.10.2018 в сумі 46803,90 грн. підлягає частковому задоволенню, а саме: що стосується стягнення середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу, з 29.08.2018 по 27.09.2018, то суд вважає, що така сума складає - 8730,00 грн. Щодо суми середнього заробітку за весь час затримки розрахунку з ОСОБА_1 з 28.09.2018 по 30.10.2018, така сума визначена судом в розмірі 9312,00 грн.

Колегія суддів погоджується з наведеним розрахунком суду першої інстанції.

Щодо позовної вимоги щодо стягнення з Управління Державної міграційної служби України в Хмельницькій області моральної шкоди в розмірі 50000,00 грн., колегія суддів враховує таке.

Приписами статті 56 Конституції України гарантовано право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної чи моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Згідно частини 1 статті 23 Цивільного кодексу України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її права.

Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювана, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювана та вини останнього в її заподіянні.

Разом з тим, суд оцінює, чим саме підтверджується факт моральної шкоди (заподіяння моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, у чому саме полягає вина заподіювача та інші обставини, що мають значення для вирішення спору в цій частині).

Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди визначаеться залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Отже, для відшкодування шкоди обов`язково необхідна наявність шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинно-наслідкового зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні.

Аналогічний висновок висловлений Верховним Судом у постановах від 30.01.2018 в справі № 804/2252/14, від 20.02.2018 у справі №818/1394/17.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції стосовно того, що відсутні підстави для відшкодування моральної шкоди позивачу, так як останній не надав суду жодних доказів на підтвердження факту заподіяння такої.

Щодо вимоги Управління Державної міграційної служби України в Хмельницькій області про зміну рішення в частині відшкодування витрат на правничу допомогу в розмірі 6480,00грн., то колегія суддів зазначає таке.

Згідно до положень ст.134 КАС України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.

Відповідно до ч.3 ст.134 КАС України для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Відповідно до частин 4, 5 статті 134 КАС України для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Частинами 6, 7 статті 134 КАС України визначено, що у разі недотримання вимоги частини п`ятої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення не співмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

За правилами ч.1 статті 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Частиною 7 статті 139 КАС України передбачено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

За відсутності відповідної заяви або неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

Згідно ч.9 статті 139 КАС України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору (у випадках, коли відповідно до закону досудове вирішення спору є обов`язковим) та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.

Аналіз наведених правових норм дає підстави вважати, що лише належним чином документально підтверджені судові витрати підлягають компенсації стороні, яка не є суб`єктом владних повноважень та на користь якої ухвалене рішення, за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень. При цьому, склад та розміри витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги, документи, що свідчать про оплату обґрунтованого гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку.

Так, відповідно до додаткової угоди до договору про надання правової допомоги №12/11-18 від 12.11.2018, гонорар адвоката становить: 20000,00 грн. за юридичні консультації з приводу питань, що виникають у клієнта; збирання доказової бази, в т.ч. через адвокатські запити; написання позову про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, за час затримки виплат усіх належних ОСОБА_1 сум, а також моральної шкоди; участь у судовому розгляді цивільної справи не залежно від їх кількості; написання відповіді на відзив на позовну заяву.

В матеріалах справи містяться такі підтверджуючі документи про надання правової допомоги: ордер серії ХМ №015808 від 12.11.2018, свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю №164 від 11.07.2018, договір про надання правової допомоги від 12.11.2018 №12/11-18, додаток №1 до договору, акт виконаних робіт від 13.08.2019, квитанція до прибуткового касового ордеру №12/11 від 12.11.2018 на суму 20000,00 грн.

Згідно статті 1 Закону України "Про адвокатську діяльність" договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Відповідно до статті 30 Закону України "Про адвокатську діяльність" гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту.

Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги.

При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

Як вбачається із доданих письмових доказів, позивач сплатив на рахунок адвоката Підлісного Олега Васильовича 20000,00 грн. на оплату правової допомоги згідно акта виконаних робіт.

Із доданих представником позивача до заяви акту надання послуг від 13.08.2019 виконаних адвокатом у справі №560/269/19 вбачається, що представником позивача за підготовку та участь судових засіданнях (6 засідань) Хмельницького окружного адміністративного суду по справі №560/269/19, отримано 6000,00 грн.; надання двох юридичних консультацій - 2000,00 грн.; підготовка та направлення адвокатського запиту - 500,00 грн.; написання позовної заяви - 10000,00 грн. Разом сума складає 18500,00 грн.

Водночас, згідно протоколів судового засідання від 13.03.2019, від 03.04.2019, від 27.05.2019 та від 13.08.2019 на участь в судовому засіданні витрачено 4,56 години часу.

Задоволняючи частково та стягуючи 8480,00 грн., як частину суми витрат на правову допомогу, суд першої інстанції виходив з критеріїв, визначених частинами 3,5,6 ст.134, ч.9 ст.139 КАС України та зазначив, що до зазначеної суми включено вартість послуг із складання позовної заяви (6000,00 грн.), відповіді на відзив (2000,00 грн.) та участь в судових засіданнях (480,00 грн.).

Проте, відповідно до наданого акту виконаних робіт, відповідь на відзив не була підготовлена та представником позивача до суду не подавалася.

Крім того, колегія суддів наголошує на тому, що в матеріалах справи відсутній детальний опис робіт (наданих послуг) виконаних адвокатом, та, здійснених ним витрат необхідних для надання правничої допомоги. За таких підстав, представником позивача не доведено належними доказами понесені в конкретних сумах витрати як на правову допомогу, а звідси відсутні підстави в цілому для стягнення їх на користь позивача.

Підсумовуючи викладене, апеляційний суд вважає, що вказані документи є такими, що не доводять факт понесення позивачем витрат на правничу допомогу в даній справі.

Відповідно до ч. 1-3 ст. 242 КАС України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

У силу п.2 ч.1 ст.315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення.

Згідно зі ст.317 КАС України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 310, 315, 317, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В:

апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Апеляційну скаргу Управління Державної міграційної служби України в Хмельницькій області задовольнити частково.

Рішення Хмельницького окружного адміністративного суду від 13 серпня 2019 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Управління Державної міграційної служби України в Хмельницькій області про стягнення середнього заробітку, моральної шкоди в частині стягнення витрат, пов"язаних з правничою допомогою адвоката - скасувати.

Прийняти в цій частині нову постанову про відмову в задоволенні зазначеної вимоги.

В решті рішення залишити без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку згідно зі ст.ст.328, 329 КАС України.

Постанова суду складена в повному обсязі 27 листопада 2019 року.

Головуючий Капустинський М.М.

Судді Охрімчук І.Г. Смілянець Е. С.