Справа № 640/13375/19
Суддя: Файдюк Віталій Васильович
Дата ухвалення: 2019-11-26 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 листопада 2019 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

Головуючого судді Файдюка В.В.

суддів: Мєзєнцева Є.І.

Чаку Є.В.

При секретарі: Марчук О.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Київського окружного адміністративного суду від 16 серпня 2019 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Окружного адміністративного суду міста Києва про визнання протиправними дій та бездіяльності, стягнення моральної шкоди і матеріальної шкоди, зобов`язання вчинити дії, постановлення окремої ухвали, -

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 (далі - ОСОБА_1 ) звернувся до Окружного адміністративного суду з позовом до Окружного адміністративного суду міста Києва, в якому просив суд:

- визнати протиправними дії та бездіяльність Окружного адміністративного суду міста Києва та судді Окружного адміністративного суду міста Києва Вєкуа Н.Г. в частині порушення порядку документообігу і формування матеріалів справи № 823/13392/18, виконання обов`язків головуючого у судовому засіданні щодо дотримання такого порядку та нереагування на надану судді заяву від 6 березня 2019 року щодо порушених прав ОСОБА_1 у протиправній відсутності в матеріалах справи наданих суду першої інстанції доданих до апеляційної скарги документів у кількості 306 аркушів;

- стягнути з Окружного адміністративного суду міста Києва на користь ОСОБА_1 : 50000 грн. 00 коп. на відшкодування моральної шкоди і 3831 грн. 12 коп. - на відшкодування матеріальної шкоди;

- зобов`язати Окружний адміністративний суд міста Києва у зв`язку з тривалим порушенням, бездіяльністю - надати суду звіт про виконання рішення суду у триденний строк з дня набрання ним чинності;

- постановити окрему ухвалу про усунення причин та умов, що сприяли порушенню закону і прав ОСОБА_1 посадовими особами Окружного адміністративного суду міста Києва у вигляді втрати доказів, неналежного ведення діловодства, документообігу, введення в оману з приводу особи порушника в апеляційному суді і бездіяльності та про наявність підстав для розгляду питання щодо притягнення до відповідальності цих осіб.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 22 липня 2019 року справу передано до Шостого апеляційного адміністративного суду для визначення підсудності.

Ухвалою Шостого апеляційного адміністративного суду від 2 серпня 2019 року визначено підсудність даної справи Київському окружному адміністративному суду.

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 16 серпня 2019 року у відкритті провадження в даній адміністративній справі - відмовлено у зв`язку з тим, що справа не підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства.

Не погоджуючись з зазначеною ухвалою, позивач звернувся до суду з апеляційною скаргою, в якій просить її скасувати, а справу направити до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Скаргу мотивовано тим, що суд першої інстанції не належно дослідив обставини справи та дійшов помилкового висновку, відносно того, що спір не підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства. Також позивач зазначив, що суд першої інстанції порушив його право на ефективний судовий захист, що є дискримінацією.

Оскільки сторони до суду не з`явилися, справу розглянуто у відкритому судовому засіданні в м. Києві, без фіксації судового процесу, в порядку ч. 4 статті 229 КАС України.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з такого.

Судом встановлено, що 06 березня 2019 року ОСОБА_1 звернувся до судді Окружного адміністративного суду м. Києва Векуа Н.Г. з вимогою усунути порушення, вчинені під час прийняття/оформлення/зберігання матеріалів справи № 823/13392/18, а саме: відсутністю більшої частини документів, наданих суду у зазначеній справі. Зазначив, що 24 листопада 2018 року він звернувся через суд першої інстанції з апеляційною скаргою та додатками до неї на 320 аркушах. Стверджує, що 306 аркушів апеляційної скарги з додатками були відсутні в матеріалах справи та відсутня будь-яка згадка про їхню долю після потрапляння до суду першої інстанції. Зазначає, що додатки до апеляційної скарги містили докази належного виконання обов`язків під час подання позовної заяви, у прийнятті якої суд відмовив ухвалою від 07 листопада 2018 року.

Таким чином, ОСОБА_1 вважає, що Окружний адміністративний суд м. Києва не лише вважає зникнення важливих матеріалів справи нормальним, але й після виявленого порушення та бездіяльності, надав ОСОБА_1 інформацію, яка не усуває зазначеного порушення стану справи наявної у суді, а пропонує звернутися до Шостого апеляційного адміністративного суду.

Вважаючи дії судді ОСОБА_1 протиправними, а свої права порушеними, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Відмовляючи у відкритті провадження по справі, суд першої інстанції виходив з того, що з огляду на предмет позову ця справа не є публічно-правовим спором і не підпадає під визначення адміністративної справи, яке наведене у статті 4 Кодексу адміністративного судочинства України, тому юрисдикція адміністративних судів, встановлена статтею 19 КАС України, на цей спір не поширюється.

Колегія суддів повністю погоджується з даним висновком суду з огляду на таке.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року (далі - Конвенція) кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Європейський суд з прав людини у пункті 24 рішення від 20 липня 2006 року в справі «Сокуренко і Стригун проти України» зазначив, що фраза «встановлений законом» поширюється не лише на правову основу самого існування «суду», але й на дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність. Термін «судом, встановленим законом» у п. 1 статті 6 Конвенції передбачає усю організаційну структуру судів, включно з питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів.

Отже, поняття «суду, встановленого законом» зводиться не лише до правової основи самого існування «суду», але й дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність, тобто охоплює всю організаційну структуру судів, включно з питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів.

Відповідно до статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України) завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Відповідно до п.1,2,7 ч.1 статті4 КАС України адміністративна справа - переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір; публічно-правовий спір - спір, у якому: хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції, в тому числі на виконання делегованих повноважень, і спір виник у зв`язку із виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій; або хоча б одна сторона надає адміністративні послуги на підставі законодавства, яке уповноважує або зобов`язує надавати такі послуги виключно суб`єкта владних повноважень, і спір виник у зв`язку із наданням або ненаданням такою стороною зазначених послуг; або хоча б одна сторона є суб`єктом виборчого процесу або процесу референдуму і спір виник у зв`язку із порушенням її прав у такому процесі з боку суб`єкта владних повноважень або іншої особи; суб`єкт владних повноважень - орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їх посадова чи службова особа, інший суб`єкт при здійсненні ними публічно-владних управлінських функцій на підставі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, або наданні адміністративних послуг.

За правилами п.1 ч.1 статті 19 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема, спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження.

Таким чином, справою адміністративної юрисдикції є переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір, який виник між двома (кількома) конкретними суб`єктами стосовно їхніх прав та обов`язків у конкретних правовідносинах, в яких хоча б один суб`єкт, законодавчо уповноважений владно керувати поведінкою іншого (інших) суб`єктів, а ці суб`єкти, відповідно, зобов`язані виконувати вимоги та приписи такого владного суб`єкта.

При цьому, обов`язковою ознакою такого суб`єкта владних повноважень є здійснення ним владних управлінських функцій у тих правовідносинах, в яких виник спір. Якщо ж суб`єкт (у тому числі орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їхня посадова чи службова особа) у спірних правовідносинах не здійснює вказані владні управлінські функції щодо іншого суб`єкта, який є учасником спору, то такий спір не має встановлених нормами Кодексу адміністративного судочинства України ознак справи адміністративної юрисдикції і, відповідно, не повинен розглядатися та вирішуватися адміністративним судом.

В той же час, в силу приписів статей 124, 126, 129 Конституції України, правосуддя в Україні здійснюють виключно суди. Незалежність і недоторканність судді гарантуються Конституцією і законами України. Вплив на суддю у будь-який спосіб забороняється.

Суддю не може бути притягнуто до відповідальності за ухвалене ним судове рішення, за винятком вчинення злочину або дисциплінарного проступку.

Суддя, здійснюючи правосуддя, є незалежним та керується верховенством права.

Відповідно до ч.1-3 статті 6 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" здійснюючи правосуддя, суди є незалежними від будь-якого незаконного впливу. Суди здійснюють правосуддя на основі Конституції і законів України та на засадах верховенства права.

Звернення до суду громадян, організацій чи посадових осіб, які відповідно до закону не є учасниками судового процесу, щодо розгляду конкретних справ судом не розглядаються, якщо інше не передбачено законом.

Втручання у здійснення правосуддя, вплив на суд або суддів у будь-який спосіб, неповага до суду чи суддів, збирання, зберігання, використання і поширення інформації усно, письмово або в інший спосіб з метою дискредитації суду або впливу на безсторонність суду, заклики до невиконання судових рішень забороняються і мають наслідком відповідальність, установлену законом.

При цьому, в силу положень діючого процесуального законодавства, у тому числі Кодексу адміністративного судочинства України, учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

Також, відповідно до ч.1 статті 108 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" дисциплінарне провадження щодо судді здійснюють дисциплінарні палати Вищої ради правосуддя у порядку, визначеному Законом України "Про Вищу раду правосуддя", з урахуванням вимог цього Закону.

Відтак, з аналізу наведених норм вбачається, що чинне законодавство надає можливість громадянину повною мірою реалізувати своє право на оскарження судового рішення та дій суддів під час здійснення правосуддя.

Відповідно до ч.1 статті 18, ч.1,2 статті 22 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" суди спеціалізуються на розгляді цивільних, кримінальних, господарських, адміністративних справ, а також справ про адміністративні правопорушення.

Місцевий суд є судом першої інстанції і здійснює правосуддя у порядку, встановленому процесуальним законом.

Місцеві загальні суди розглядають цивільні, кримінальні, адміністративні справи, а також справи про адміністративні правопорушення у випадках та порядку, визначених процесуальним законом.

Тож, під правосуддям слід розуміти самостійний вид державної діяльності, яку здійснюють органи судової влади - суди - шляхом розгляду і вирішення в особливій, встановленій процесуальним законом, процесуальній формі цивільних, кримінальних, адміністративних справ та справ про адміністративні правопорушення.

Проте, на законодавчому рівні відсутнє визначення поняття "управлінська діяльність суду", тому таке поняття є оціночним через призму процесуального закону.

На думку колегії суддів, управлінські процеси, які відбуваються в суді та відносяться до сфери управлінської діяльності суду, означають цілеспрямовану практичну діяльність осіб, які займають адміністративні посади в певному суді, що передбачає керування конкретним, окремим елементом судової системи (судом), і полягає в технологічному процесі підготовки, прийняття і виконання управлінських рішень, спрямованих на забезпечення належного функціонування суду з метою забезпечення ефективного здійснення правосуддя.

Отже, дії суду (працівників суду, судді), вчинені при виконанні ним своїх обов`язків щодо здійснення правосуддя, наприклад, підготовка справи до розгляду, розгляд та вирішення адміністративних справ, прийняття судових рішень, є не управлінськими, а процесуальними, і оскаржуються виключно у порядку, визначеному процесуальними законами

Також у пункті 22 постанови Пленуму Вищого адміністративного суду від 20 травня 2013 року № 8 "Про окремі питання юрисдикції адміністративних судів" вказано, що дії суду (судді), вчинені при виконанні ним своїх обов`язків щодо здійснення правосуддя (самостійного виду державної діяльності, яка здійснюється шляхом розгляду і вирішення у судових засіданнях в особливій, встановленій законом, процесуальній формі адміністративних, цивільних, кримінальних та інших справ), є не управлінськими, а процесуальними, і оскаржуються у порядку, визначеному процесуальними законами. У порядку адміністративного судочинства можуть бути оскаржені акти, дії або бездіяльність посадових і службових осіб судів, що належать до сфери управлінської діяльності.

Відповідно до п.10 постанови Пленуму Верховного Суду України від 13 червні 2007 року №8 "Про незалежність судової влади" виключне право перевірки законності та обґрунтованості судових рішень має відповідний суд згідно з процесуальним. законодавством. Оскарження у будь-який спосіб судових рішень, діяльності судів і суддів щодо розгляду та вирішення справи поза передбаченим процесуальним законом порядком у справі не допускається, і суди повинні відмовляти у прийнятті позовів та заяв з таким предметом.

Органи, які вирішують питання про дисциплінарну відповідальність та відповідальність за порушення присяги судді, не наділені законом повноваженнями оцінювати законність судового рішення.

Крім того, у постанові Пленуму Верховного Суду України від 12 червня 2009 року № 6 "Про деякі питання, що виникають у судовій практиці при прийнятті до провадження адміністративних судів та розгляді ними адміністративних позовів до судів і суддів" закріплено, що у розумінні положень частини першої статті 2, пунктів 1, 7 і 9 статті 3, статті 17, частини третьої статті 50 Кодексу адміністративного судочинства України суди та судді при розгляді ними цивільних, господарських, кримінальних, адміністративних справ та справ про адміністративні правопорушення не є суб`єктами владних повноважень, які здійснюють владні управлінські функції, і не можуть бути відповідачами у справах про оскарження їх рішень, дій чи бездіяльності, вчинених у зв`язку з розглядом судових справ.

Зазначене є відтворенням положень статей 126 і 129 Конституції України.

Таким чином, вищенаведеними законодавчими положеннями визначено, що рішення суду і відповідно до цього дії або бездіяльність судів у питаннях здійснення правосуддя, пов`язаних з підготовкою, розглядом справ у судових інстанціях тощо, можуть оскаржуватись виключно у порядку, передбаченому процесуальними законами, а не шляхом оскарження їх дій та рішень до іншого суду, оскільки це порушуватиме принцип незалежності судів і заборону втручання у вирішення справи належним судом.

Отже, порядок здійснення правосуддя регламентується відповідним процесуальним законодавством України. Процесуальні акти і дії суддів, які стосуються вирішення питань підвідомчості судам спорів, порушення і відкриття справ, підготовки їх до розгляду, судовий розгляд справ у першій інстанції, в апеляційному і касаційному порядку та прийняття по них судових рішень, належать до сфери правосуддя, і можуть бути оскаржені лише в судовому порядку відповідно до процесуального законодавства України.

Пред`явлення позову до іншого суду першої інстанції з питань оскарження актів і дій суддів або судів, які стосуються правосуддя, не передбачено законом.

Разом з тим, учасники адміністративного процесу не позбавлені можливості скаржитися на дії суддів та працівників апарату суду у порядку, визначеному Законами України "Про державну службу" та "Про судоустрій і статус суддів".

Отже, спір у цій справі не є публічно-правовим і не підлягає вирішенню в порядку адміністративного судочинства.

Згідно п.1 ч.1 статті 170 Кодексу адміністративного судочинства України, суддя відмовляє у відкритті провадження в адміністративній справі, якщо позов не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства.

З огляду на зазначені вище обставини, колегія суддів приходить до висновку, що судове рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим.

Доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують і апеляційним судом відхиляються, оскільки є помилковими.

Враховуючи наведене, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, а оскаржувану ухвалу суду першої інстанції необхідно залишити без змін.

Згідно ч. 1 статті 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 312, 315, 316, 321, 322, 325, 328 КАС України суд,

ПОСТАНОВИВ :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Ухвалу Київського окружного адміністративного суду від 16 серпня 2019 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Суддя-доповідач: В.В. Файдюк

Судді: Є.І. Мєзєнцев

Є.В. Чаку