Справа № 520/7799/19
Суддя: Макаренко Я.М.
Дата ухвалення: 2019-11-20 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 листопада 2019 р.Справа № 520/7799/19
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді: Макаренко Я.М.,

Суддів: Бегунца А.О. , Мінаєвої О.М. ,

за участю секретаря судового засідання Лисенко К.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Східного регіонального управління Державної прикордонної служби України на рішення Харківського окружного адміністративного суду від 11.09.2019 року, головуючий суддя І інстанції: Мороко А.С., по справі № 520/7799/19

за позовом ОСОБА_1

до Східного регіонального управління Державної прикордонної служби України

про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі позивач) звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Східного регіонального управління Державної прикордонної служби України (далі відповідач) з позовом, в якому просив суд:

- визнати протиправною бездіяльність Східного регіонального управління Державної прикордонної служби України у нездійсненні нарахування та виплати ОСОБА_1 середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні з 01.01.2016 по 12.07.2019;

- зобов`язати Східне регіональне управління Державної прикордонної служби України здійснити нарахування та виплатити ОСОБА_1 середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні з 01.01.2016 по 12.07.2019;

- виконати рішення суду протягом тридцяти днів, з дня набрання судовим рішенням законної сили.

Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 11.09.2019 року адміністративний позов ОСОБА_1 до Східного регіонального управління Державної прикордонної служби України про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії задоволено.

Визнано протиправною бездіяльність Східного регіонального управління Державної прикордонної служби України у нездійсненні нарахування та виплати ОСОБА_1 середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні з 01.01.2016 по 12.07.2019.

Зобов`язано Східне регіональне управління Державної прикордонної служби України здійснити нарахування та виплатити ОСОБА_1 середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні з 01.01.2016 по 12.07.2019.

Відповідач, не погодившись з рішенням суду першої інстанції, подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи, просить скасувати оскаржуване рішення та прийняти нове судове рішення, яким відмовити в задоволенні позову.

Колегія суддів, заслухавши доповідь обставин справи, перевіривши рішення суду першої інстанції, доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, вважає, що вимоги апеляційної скарги не підлягають задоволенню, виходячи з наступного.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 проходив військову службу в Східному регіональному управлінні Державної прикордонній службі України.

Позивач звільнений з військової служби наказом Голови Державної прикордонної служби України від 31.08.2017 №483-ос та виключений із списків особового складу наказом начальника Східного регіонального управління від 15.09.2017 № 483-ос.

09.01.2019 ОСОБА_1 звернувся до Харківського окружного адміністративного суду із позовом, в якому, з урахуванням уточнень просив суд: визнати протиправним та не чинним з дати видання акт індивідуальної дії - наказ Східного регіонального управління Державної прикордонної служби України від 15.09.2017 № 483-ос в частині виключення ОСОБА_1 зі списків особового складу та з усіх видів забезпечення з 15.09.2017 та протиправною бездіяльність Східного регіонального управління Державної прикордонної служби України, яка полягає у не виплаті ОСОБА_1 індексації грошового забезпечення за період з 01.07.2015 по 15.09.2017 та не виплаті ОСОБА_1 компенсації за невчасно виплачену індексацію грошового забезпечення за період з 01.07.2015 по 15.09.2017; зобов`язати Східне регіональне управління Державної прикордонної служби України нарахувати та виплатити ОСОБА_1 індексацію грошового забезпечення за період з 01.07.2015 по 15.09.2017 та компенсацію за невчасно виплачену індексацію грошового забезпечення за період з 01.07.2015 по 15.09.2017, подати протягом п`ятнадцяті днів, з дня набрання судовим рішенням законної сили, звіт про виконання судового рішення що передбачено частиною 1 статті 382 Кодексу адміністративного судочинства України.

Рішенням Харківського окружного адміністративного суду 28.03.2019 по справі № 520/161/19 адміністративний позов ОСОБА_1 до Східного регіонального управління Державної прикордонної служби України про визнання протиправним наказу та зобов`язання вчинити певні дії - задоволено частково. Визнано протиправним та нечинним з дати видання наказ Східного регіонального управління Державної прикордонної служби України від 15.09.2017 № 483-ос в частині виключення ОСОБА_1 зі списків особового складу та з усіх видів забезпечення з 15.09.2017. Визнано протиправною бездіяльність Східного регіонального управління Державної прикордонної служби України, яка полягає у не виплаті ОСОБА_1 індексації грошового забезпечення за період з 01.07.2015 по 15.09.2017 та не виплаті ОСОБА_1 компенсації за невчасно виплачену індексацію грошового забезпечення за період з 01.07.2015 по 15.09.2017. Зобов`язано Східне регіональне управління Державної прикордонної служби України нарахувати та виплатити ОСОБА_1 індексацію грошового забезпечення за період з 01.07.2015 по 15.09.2017 та компенсацію за невчасно виплачену індексацію грошового забезпечення за період з 01.07.2015 по 15.09.2017. У задоволенні іншої частини позову відмовлено.

Постановою Другого апеляційного адміністративного суду від 19.06.2019 по справі № 520/161/19 рішення Харківського окружного адміністративного суду від 28.03.2019 року у справі № 520/161/19 скасовано в частині визнання протиправним та нечинним з дати видання наказу Східного регіонального управління Державної прикордонної служби України від 15.09.2017 № 483-ос в частині виключення ОСОБА_1 зі списків особового складу та з усіх видів забезпечення з 15.09.2017; визнання протиправною бездіяльності Східного регіонального управління Державної прикордонної служби України, яка полягає у не виплаті ОСОБА_1 компенсації за невчасно виплачену індексацію грошового забезпечення за період з 01.07.2015 по 15.09.2017 та зобов`язання Східного регіонального управління Державної прикордонної служби України нарахувати та виплатити ОСОБА_1 компенсацію за невчасно виплачену індексацію грошового забезпечення за період з 01.07.2015 по 15.09.2017. В задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Східного регіонального управління Державної прикордонної служби України в цій частині відмовлено. В іншій частині - рішення Харківського окружного адміністративного суду від 28.03.2019 року у справі № 520/161/19 залишено без змін.

На виконання даного рішення суду Східне регіональне управління Державної прикордонної служби України 12.07.2019 здійснило виплату ОСОБА_1 індексацію грошового забезпечення за період з 01.01.2016 по день виключення позивача зі списків особового складу частини - 15.09.2017.

08.08.2019 позивач звернувся до відповідача із заявою, в якій просив нарахувати та виплатити йому середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні з 01.01.2016 по 12.07.2019 по час повного розрахунку, що підтверджується наявною в матеріалах справи випискою з банку по особовому рахунку ОСОБА_1 .

Однак, на дату звернення до суду з даною позовною заявою, позивач відповіді не отримав.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з наявності у діях відповідача підстав для настання відповідальності роботодавця за ст. 117 КЗпП України.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

З матеріалів справи встановлено, що позивача звільнено зі служби наказом Голови Державної прикордонної служби України від 31.08.2017 №483-ос та виключено із списків особового складу наказом начальника Східного регіонального управління від 15.09.2017 № 483-ос.

Рішенням Харківського окружного адміністративного суду 28.03.2019 по справі № 520/161/19 визнано протиправною бездіяльність Східного регіонального управління Державної прикордонної служби України, яка полягає у не виплаті ОСОБА_1 індексації грошового забезпечення за період з 01.07.2015 по 15.09.2017.

Зобов`язано Східне регіональне управління Державної прикордонної служби України нарахувати та виплатити ОСОБА_1 індексацію грошового забезпечення за період з 01.07.2015 по 15.09.2017.

Постановою Другого апеляційного адміністративного суду від 19.06.2019 по справі № 520/161/19 рішення Харківського окружного адміністративного суду 28.03.2019 в цій частині залишено без змін.

Таким чином, вказаними судовими рішеннями встановлено факт протиправної невиплати звільненому працівникові індексації грошового забезпечення в день звільнення зі служби.

Відповідно до статті 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану нею суму.

Відповідно до статті 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору.

Отже, для встановлення відповідальності роботодавця за ст. 117 КЗпП України, необхідно встановити чи були на час звільнення належні до виплати працівникові суми та чи була наявна вина роботодавця щодо невиплати цих сум у строки зазначені в ст. 116 КЗпП України.

Обов`язок роботодавця провести виплату працівнику всіх належних йому сум при звільненні, передбачений у статті 117 КЗП П України.

Вказані вище норми, передбачені ст. 116 117 КЗпП України спрямовані на забезпечення належних фінансових умов для звільнених працівників, оскільки гарантують отримання ними, відповідно до законодавства, всіх виплат в день звільнення та, водночас, стимулюють роботодавців не порушувати свої зобов`язання в частині проведення повного розрахунку із працівником.

З огляду на те, що рішенням Харківського окружного адміністративного суду 28.03.2019 та Постановою Другого апеляційного адміністративного суду від 19.06.2019 по справі № 520/161/19 була визнана протиправність бездіяльності відповідача щодо невиплати ОСОБА_1 індексації грошового забезпечення починаючи з 01.07.2015 року та по день звільнення зі служби -15.09.2017 року, то колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що відповідачем протиправно в день звільнення не були проведені всі виплати належних позивачу сум, а отже, колегія суддів відхиляє доводи апеляційної скарги, щодо відсутності підстав для відповідальності відповідача за ст.117 КЗпП України через відсутність вини.

Враховуючи, що спір щодо обов`язку відповідача виплатити індексацію грошового забезпечення на день звільнення зі служби вирішено на користь позивача, то колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про наявність підстав для виплатити ОСОБА_1 середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Крім того, колегія суддів не приймає до уваги доводи відповідача про відсутність підстав застосування норм КЗпП України через не поширення їх дії на військовослужбовців, з огляду на наступне.

Положенням про проходження громадянами України військової служби в Державній прикордонній службі України, затвердженого Указом Президента України від 29.12.2009 № 1115/2009 (далі - Положення № 1115/2009), встановлено умови укладення контрактів з військовослужбовцями, порядок проходження служби та підстави її припинення.

Відповідно до п. 293 Положення № 1115/2009 особа, звільнена з військової служби, на день виключення із списків особового складу органу Держприкордонслужби розраховується за всіма видами належного їй на день звільнення матеріального та грошового забезпечення.

Між тим, спеціальними нормативними актами, які регулюють порядок проходження служби військовослужбовцями та їх звільнення не встановлено порядок здійснення розрахунку зі звільненою особою, зокрема, не встановлено відповідальності роботодавців за невчасне здійснення виплат всіх сум, які підлягають сплаті, що ставить таких осіб у вкрай невигідне становище, оскільки фактично позбавляє їх гарантій на фінансове забезпечення соціально-побутових потреб та створює умови для неналежного виконання роботодавцем своїх обов`язків.

За загальним правилом, норми спеціального законодавства є пріоритетними перед нормами загальними. Тобто, норми Кодексу законів про працю України підлягають застосуванню у разі, коли нормами спеціального законодавства не врегульовано спірні правовідносини.

Закріплені у статтях 116, 117 Кодексу законів про працю України норми спрямовані на забезпечення належних фінансових умов для звільнених працівників, оскільки гарантують отримання ними, відповідно до законодавства, всіх виплат в день звільнення та, водночас, стимулюють роботодавців не порушувати свої зобов`язання в частині проведення повного розрахунку із працівником.

Враховуючи те, що спеціальним законодавством, яке регулює оплату праці військовослужбовців, не встановлено відповідальність роботодавця за невиплату або несвоєчасну виплату працівнику всіх належних сум, з метою забезпечення рівності прав та принципу недискримінації у трудових відносинах, колегія суддів приходить до висновку про можливість застосування норм статті 116 та 117 КЗпП України як таких, що є загальними та поширюються на правовідносини, які складаються під час звільнення із Державної прикордонної служби України .

Наведені висновки відповідають правовій позиції Верховного Суду, наведеної в постановах Верховного Суду від 14.03.2019 року по справі №820/660/17, від 31.05.2018 року по справі № 823/1023/16, від 01.03.2018 року в справі № 806/1899/17.

Відповідно до ч. 5 ст. 242 КАС України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.Начало формы

Конец формы

Колегія суддів не приймає доводи відповідача, що підставою невиплати зазначених виплат було відсутність достатнього об`єму бюджетного асигнування у відповідача, який би дозволив нарахувати індексацію грошового забезпечення, то відсутня вина у його діях і, як наслідок, неможливо притягнути його до відповідальності за ст. 117 КЗпП України, з огляду на наступне.

Відсутність коштів у відповідача для повного розрахунку при звільненні не може бути підставою для відмови у задоволенні позовних вимог.

Європейський суд з прав людини у рішенні від 08 листопада 2005 року у справі "Кечко проти України" (заява №63134/00) зауважив, що в межах свободи дій держави визначати, які надбавки виплачувати своїм працівникам з державного бюджету. Держава може вводити, призупиняти чи закінчити виплату таких надбавок, вносячи відповідні зміни до законодавства. Однак, якщо чинне правове положення передбачає виплату певних надбавок і дотримано всі вимоги, необхідні для цього, органи державної влади не можуть свідомо відмовляти у цих виплатах, доки відповідні положення є чинними (пункт 23 рішення). Також Суд не прийняв аргумент Уряду України щодо відсутності бюджетних асигнувань, оскільки органи державної влади не можуть посилатися на відсутність коштів як на причину невиконання своїх зобов`язань.

Отже, реалізація особою права, що пов`язане з отриманням бюджетних коштів, яке базується на спеціальних, чинних на час виникнення спірних правовідносин, нормативно-правових актах національного законодавства, не може бути поставлена у залежність від бюджетних асигнувань.

Вказана правова позиція викладена в рішеннях Верховного Суду від 18.12.2018 по справі № 820/4619/16 та від 14.03.2019 по справі № 820/660/17.

Вищенаведене підтверджує висновки суду першої інстанції про наявність обов`язку відповідача виплатити позивачу середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Оскільки розрахунок із позивачем не здійснений в день його виключення із списків особового складу, вказане свідчить про те, що відповідно до статті 117 КЗпП України позивач має право на виплату середнього заробітку за весь період затримки такого розрахунку.

Колегія суддів не приймає доводи відповідача щодо відсутності підстав для відповідальності за ст. 117 КЗпП України, через те, що Східне регіональне управління Державної прикордонної служби України не є власником підприємства, установи або організації, де працював позивач, оскільки у розумінні ст. 117 КЗпП України власником підприємства, установи, організації є роботодавець звільненої особи, до якої відноситься відповідач.

Колегія суддів вважає безпідставними посилання позивача на практику Європейського Суду з прав людини, викладену у справі «Меньшакова проти України» через те, що у п. 58 Європейський Суд з прав людини акцентував увагу на тому, що він не є апеляційним судом для оскарження рішень національних судів та, як правило, саме національні суди повинні тлумачити національне законодавство та надавати оцінку наданим їм доказам (див., наприклад, рішення у справі «Вайт та Кенеді проти Німеччини» (Waite and Kennedy v. Germany), заява № 26083/94, п. 54, ЕСПЛ 1999-I).

Таким чином, колегія суддів вказує, що питання застосування за ч. 2 ст. 117 КЗпП України однозначно врегульоване висновками Верховного Суду, за змістом яких у роботодавця наявний обов`язок виплатити робітнику середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку у разі, коли спір про розмір сум, належних працівникові при звільненні, вирішено на користь працівника.

Крім того, колегія суддів відхиляє доводи апеляційної скарги щодо зазначення судом першої інстанції норм, що передбачають отримання компенсації за неотримане речове майно, яка не була предметом розгляду справи, з огляду на те, що в мотивувальній частині рішення суду першої інстанції допущено описку, між тим, вказана описка жодним чином не впливає на правильність вирішення справи по суті та не змінює результат розгляду справи.

Отже, переглянувши рішення суду першої інстанції, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов правильних висновків щодо встановлення обставин справи і правильно застосував норми матеріального та процесуального права.

Доводи апеляційної скарги, з наведених підстав, висновків суду не спростовують.

Відповідно до ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Доводи апеляційної скарги, з наведених підстав, висновків суду не спростовують.

Керуючись ст.ст. 243, 250, 310, 316, 321, 322, 325, 326 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Східного регіонального управління Державної прикордонної служби України залишити без задоволення.

Рішення Харківського окружного адміністративного суду від 11.09.2019 року по справі № 520/7799/19 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий суддя (підпис)Я.М. Макаренко
Судді(підпис) (підпис) А.О. Бегунц О.М. Мінаєва
Повний текст постанови складено 29.11.2019 року