Справа № 520/5307/19
Суддя: Присяжнюк О.В.
Дата ухвалення: 2019-11-29 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 листопада 2019 р. Справа № 520/5307/19
Другий апеляційний адміністративний суд у складі:

Головуючого судді: Присяжнюк О.В.,

Суддів: Спаскіна О.А. , Жигилія С.П. ,

розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Головного управління ДФС у Харківській області на рішення Харківського окружного адміністративного суду від 05.08.2019 року (ухвалене суддею Чудних С.О., в порядку спрощеного провадження) по справі № 520/5307/19за позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДФС у Харківській області про скасування податкових повідомлень-рішень,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулася до суду з адміністративним позовом до Головного управління ДФС у Харківській області (в подальшому ГУ ДФС у Харківській області), в якому просила: визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення - рішення форми «Р» № від 05.02.2019 р. на загальну суму 9041,14 грн., що включає в себе: 7232,91 грн. - податкове зобов`язання та 1808,23 грн. - штрафні санкції; визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення - рішення форми «Р» № від 05.02.2019 р. на загальну суму 19890,50 грн., що включає в себе: 15912,40 грн. - податкове зобов`язання та 3978,10 грн. - штрафні санкції.

Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 05.08.2019 р. позов задоволено.

Не погодившись із рішенням суду першої інстанції, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просив скасувати рішення Харківського окружного адміністративного суду від 05.08.2019 р. та прийняти рішення, яким відмовити в задоволенні позову.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги, апелянт посилається на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, а саме: вимог Митного кодексу України, Податкового кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та на не відповідність висновків суду обставинам справи, оскільки оскаржувані податкові повідомлення-рішення обґрунтовані та не підлягають скасуванню.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 311 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції розглядає справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Суд, перевіривши підстави для апеляційного перегляду, вважає, що вимоги апеляційної скарги не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 308 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Судовим розглядом встановлено, що за результатами проведеної контролюючим органом документальної позапланової невиїзна перевірка позивачки з питань своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати митних платежів при переміщенні легкового автомобіля, що був у використанні «Renault Megane» через митний кордон України за митною декларацією від 19.02.2018 р. № UA 205090/2018/012232, складено акт перевірки № 84/20-40-13-05-08/ НОМЕР_1 від 11.01.2019 р., висновками якого встановлені наступні порушення: п. 3 ч. 2 ст. 53, ст. 278, п. 1 ч. 1 ст. 279, ч. 1 ст. 293, ч. 1 ст. 295, п.1 ст. 368 Митного кодексу України, у зв`язку з чим занижено податкове зобов`язання з ввізного мита на загальну суму 7232,91 грн.; п. 187.8 ст. 187, п. 190.1 ст. 190 Податкового кодексу України, у зв`язку з чим було занижено податкове зобов`язання ПДВ на суму 15912,40 грн.

На підставі вказаного акту перевірки ГУ ДФС у Харківській області винесені податкові повідомлення рішення форми «Р»: № , яке винесено на підставі пп. 54.3.3, п. 54.3, ст. 54 Податкового кодексу України, п.3 ч. 2 ст. 53, ст. 278, п. 1 ч. 1 ст. 279, ч. 1 ст. 293, ч. 1 ст. 295, п. 1 ст. 368 Митного кодексу України на загальну суму 9041,14 грн. (7232,91 грн. - податкове зобов`язання, 1808,23 грн. - штрафні санкції); № , яке винесено на підставі пп. 54.3.3, п. 54.3. ст. 54 Податкового кодексу України, п. 187.8 ст. 187, п. 190.1 ст. 190 Податкового кодексу України на загальну суму 19890 грн. (15912,40 грн. - податкове зобов`язання, 3978,10 грн. - штрафні санкції).

Не погоджуючись із вищевказаними податковими повідомленнями-рішеннями відповідача, позивачка звернулася до суду з цим позовом.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що оскаржувані податкові повідомлення-рішення необґрунтовані та прийняті з порушенням чинного законодавства.

Суд апеляційної інстанції не погоджується з таким висновком суду першої інстанції з наступних підстав.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно із п.41.1 ст.41 Податкового кодексу України, контролюючими органами є органи доходів і зборів - центральний орган виконавчої влади, що забезпечує формування єдиної державної податкової, державної митної політики в частині адміністрування податків і зборів, митних платежів та реалізує державну податкову, державну митну політику, забезпечує формування та реалізацію державної політики з адміністрування єдиного внеску, забезпечує формування та реалізацію державної політики у сфері боротьби з правопорушеннями при застосуванні податкового та митного законодавства, а також законодавства з питань сплати єдиного внеску (далі - центральний орган виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику), його територіальні органи.

Відповідно до п. 15.1 ст. 15 Податкового кодексу України, платниками податків визнаються фізичні особи (резиденти і нерезиденти України), юридичні особи (резиденти і нерезиденти України) та їх відокремлені підрозділи, які мають, одержують (передають) об`єкти оподаткування або провадять діяльність (операції), що є об`єктом оподаткування згідно з цим Кодексом або податковими законами, і на яких покладено обов`язок із сплати податків та зборів згідно з цим Кодексом.

Згідно із ч. 1 та п.п. 4, 5 ч. 5 ст. 54 Митного кодексу України, контроль правильності визначення митної вартості товарів здійснюється органом доходів і зборів під час проведення митного контролю і митного оформлення шляхом перевірки числового значення заявленої митної вартості.

Орган доходів і зборів з метою здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів має право проводити в порядку, визначеному статтями 345 - 354 цього Кодексу, перевірки правильності визначення митної вартості товарів після їх випуску; звертатися до органів доходів і зборів інших країн із запитами щодо надання відомостей, необхідних для підтвердження достовірності заявленої митної вартості.

Відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 352 Митного кодексу України, посадовими особами органів доходів і зборів під час проведення перевірок можуть бути використані отримані від уповноважених органів іноземних держав документально підтверджені відомості щодо вартісних, кількісних або якісних характеристик, країни походження, складу та інших характеристик, які мають значення для оподаткування товарів, їх ввезення (пересилання) на митну територію України або на територію вільної митної зони чи вивезення (пересилання) за межі митної території України або території вільної митної зони, які відрізняються від задекларованих під час митного оформлення.

Згідно із ст. 49 Митного кодексу України, митною вартістю товарів, які переміщуються через митний кордон України, є вартість товарів, що використовується для митних цілей, яка базується на ціні, що фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

Відповідно до ч. 1 ст. 51 Митного кодексу України, митна вартість товарів, що переміщуються через митний кордон України, визначається декларантом відповідно до норм цього Кодексу.

Згідно із п. 2 ч. 2 ст. 52 Митного кодексу України, декларант зобов`язаний подавати органу доходів і зборів достовірні відомості про визначення митної вартості, які повинні базуватися на об`єктивних, документально підтверджених даних, що піддаються обчисленню.

Відповідно до ч. 8 ст. 264 Митного кодексу України, з моменту прийняття органом доходів і зборів митної декларації вона є документом, що засвідчує факти, які мають юридичне значення, а декларант або уповноважена ним особа несе відповідальність за подання недостовірних відомостей, наведених у цій декларації.

Згідно із п. 180.1 ст.180 Податкового кодексу України, для цілей оподаткування платником податку на додану вартість є, зокрема, будь-яка особа, що ввозить товари на митну територію України в обсягах, які підлягають оподаткуванню, та на яку покладається відповідальність за сплату податків у разі переміщення товарів через митний кордон України відповідно до Митного кодексу України.

Пунктом 190.1 ст. 190 Податкового кодексу України встановлено, що базою оподаткування для товарів, що ввозяться на митну територію України, є договірна (контрактна) вартість, але не нижче митної вартості цих товарів, визначеної відповідно до розділу ІІІ Митного кодексу України, з урахуванням мита та акцизного податку, що підлягають сплаті і включаються до ціни товарів. При визначенні бази оподаткування для товарів, що ввозяться на митну територію України, перерахунок іноземної валюти у валюту України здійснюється за курсом валюти, визначеним відповідно до статті 39-1 цього Кодексу.

Відповідно до п. 206.1 ст. 206 Податкового кодексу України, під час ввезення товарів на митну територію України суми податку підлягають сплаті до державного бюджету платниками податку до/або на день подання митної декларації безпосередньо на єдиний казначейський рахунок, крім операцій, за якими надається звільнення (умовне звільнення) від оподаткування.

Судовим розглядом встановлено, що відповідно до митної декларації № ІМ40ДЕ № UA205090/2018/012232 від 19.02.2018 р. на митну територію України ввезено транспортний засіб «Renault Megane», 2011 року випуску, номер кузову НОМЕР_2 , тип двигуна дизельний, колір сірий. У рядку 42 вказаної митної декларації зазначено митну вартість товару у розмірі 1300 євро.

До вказаної декларації подано договір купівлі-продажу вищевказаного договору, укладений між представником позивача та компанією «Toyota Service», згідно якого вартість транспортного засобу становить 1300 евро.

Як вбачається з матеріалів справи, вищевказана перевірка проведена контролюючим органом на підставі інформації від Волинської митниці ДФС та звернення митних органів Литовської Республіки, з доданими до них документами, згідно копії наданого рахунку фактури від 15.02.2018 р. ціна транспортного засобу «Renault Megane», 2011 року випуску, номер кузову НОМЕР_2 складає 3800 євро.

Таким чином, у документах поданих для митного оформлення ввезення до України відповідного товару, вказано вартість 1300 евро, а у документах, отриманих від Литовської Республіки, така вартість складає 3800 євро.

Із врахуванням вищевикладеного, суд апеляційної інстанції вважає, що отриманий від уповноважених органів Литовської Республіки рахунок-фактура підтверджує відомості щодо вартісних характеристик, які мають значення для оподаткування товару та відрізняються від задекларованих позивачем під час митного оформлення, у зв`язку з чим, відповідно до ст. 52 Митного кодексу України, правомірно використані відповідачем під час проведення перевірки.

Доводи позивача, що контролюючим органом до неї протиправно застосовані штрафні санкції, оскільки рішенням Любомльського районного суду Волинської області по справі № 163/1846/19 від 23.04.2019 р., яке залишено без змін постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 05.06.2019 р., скасовано постанову, якою ОСОБА_2 визнано винною у вчиненні порушення митних правил № 3956/20500/18 від 08.08.2018 р. та встановлено, що оскільки в декларації ІМ40ДЕ № UA205090/2018/012232 від 19.08.2018 р. ОСОБА_1 не зазначена ні як декларант, ні як одержувач, то відсутні докази вчинення ОСОБА_1 порушення митних правил, суд апеляційної інстанції вважає необґрунтованими з наступних підстав.

Згідно із свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу власницею транспортного засобу «Renault Megane», 2011 року випуску, номер кузову НОМЕР_2 є ОСОБА_3 .

Як вбачається з митної декларації № ІМ40ДЕ № UA205090/2018/012232 від 19.02.2018 р. одержувачем транспортного засобу «Renault Megane», 2011 року випуску, номер кузову НОМЕР_2 вказаний ОСОБА_4 , який діяв на підставі довіреності, від 14.02.2018 р., якою ОСОБА_3 уповноважила ОСОБА_4 купити за кордоном на її ім`я автомобіль та представляти її інтереси у регіональні митниці.

Крім того, у графі 9 вищевказаної декларації особою, яка відповідальна за фінансове врегулювання зазначена ОСОБА_3 .

Таким чином, суд апеляційної інстанції вважає, що контролюючим органом правомірно застосовано до ОСОБА_3 штрафні санкції за заниження податкового зобов`язання з ввізного мита та з податку на додану вартість, оскільки вона є власником транспортного засобу та дії щодо його декларування вчиненні від її імені.

Відповідно до ч. 1 ст. 9 Кодексу адміністративного судочинства України, розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно із п. 2 ч. 1 ст. 315, п. 4 ч. 1 ст. 317 Кодексу адміністративного судочинства України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення, у разі неправильного застосування норм матеріального права.

Із врахування вищевикладеного, суд апеляційної інстанції вважає необхідним скасувати рішення Харківського окружного адміністративного суду від 05.08.2019 р. та прийняти постанову, якою у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовити.

Керуючись ст. ст. 9, 243, 308, 311, 315, 317, 322, 325, 326, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління ДФС у Харківській області - задовольнити.

Рішення Харківського окружного адміністративного суду від 05.08.2019 по справі № 520/5307/19 - скасувати

Прийняти постанову, якою відмовити в задоволенні позову ОСОБА_1 .

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду.

Головуючий суддя О.В. Присяжнюк
Судді О.А. Спаскін С.П. Жигилій