Справа № 440/2123/19
Суддя: Макаренко Я.М.
Дата ухвалення: 2019-11-20 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 листопада 2019 р.Справа № 440/2123/19
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді: Макаренко Я.М.,

Суддів: Бегунца А.О. , Мінаєвої О.М. ,

за участю секретаря судового засідання Лисенко К.В.

позивача ОСОБА_1

представника відповідача Порада О.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 19.07.2019 року, головуючий суддя І інстанції: Н.І. Слободянюк, м. Полтава, по справі № 440/2123/19

за позовом ОСОБА_1

до Управління поліції охорони в Полтавській області

про визнання неправомірними та скасування наказів, поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі позивач) звернувся до суду з позовом до Управління поліції охорони в Полтавській області (далі відповідач), в якому просив:

- визнати неправомірним та скасувати наказ Управління поліції охорони в Полтавській області №1477 від 14 травня 2019 року в частині притягнення ОСОБА_1 до дисциплінарної відповідальності у вигляді звільнення зі служби в органах Національної поліції України;

- визнати неправомірним та скасувати наказ Управління поліції охорони в Полтавській області №136ос від 14 травня 2019 року в частині звільнення ОСОБА_1 зі служби в органах Національної поліції України (у зв`язку з реалізацією дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби, накладеного відповідно до Дисциплінарного статуту Національної поліції України);

- поновити капрала поліції ОСОБА_1 на посаді поліцейського-водія взводу №1 роти охорони об`єктів та публічної безпеки Кременчуцького міжрайонного відділу Управління поліції охорони в Полтавської області з 14 травня 2019 року;

- стягнути з Управління поліції охорони в Полтавської області середнього заробітку (грошового забезпечення) за час вимушеного прогулу за період з 14 травня 2019 року по 17 липня 2019 року включно у сумі 22156,16 грн.

Рішенням Полтавського окружного адміністративного суду від 19.07.2019 позов залишено без задоволення.

Позивач, не погодившись із рішенням суду першої інстанції, подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на незаконність оскаржуваного рішення, неправильне застосування норм матеріального права, що призвело до неправильного вирішення справи, просить суд апеляційної інстанції оскаржуване рішення скасувати та прийняти постанову, якою позов задовольнити. В обгрунтування вимог апеляційної скарги позивач зазначає доводи щодо неправомірності накладення на нього дисциплінарного стягнення, у зв`язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення, що підтверджено постановою Октябрського районного суду м. Полтави від 27.05.2019. Також зазначає про незаконність висновків атестаційної комісії щодо його невідповідності займаній посаді та, як наслідок, звільнення зі служби.

Відповідачем надано відзив на апеляційну скаргу, в якому, посилаючись на безпідставність вимог апеляційної скарги, просить рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Розглянувши матеріали справи, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм чинного законодавства, колегія суддів, переглядаючи судове рішення, в межах доводів апеляційної скарги, дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено у суді апеляційної інстанції, що позивач з 24 вересня 2018 року проходив службу в Управлінні поліції охорони в Полтавській області.

На підставі наказу Управління поліції охорони в Полтавській області «Про призначення та проведення службового розслідування» №32 від 02 травня 2019 року відносно позивача було призначено службове розслідування з метою з`ясування обставин, що мали місце 01 травня 2019 року, а саме у зв`язку з тим, що 01 травня 2019 року відносно позивача було складено адміністративний протокол ДПР18 № 317432, відповідно до якого 01.05.2019 ОСОБА_1 , керуючи автомобілем «ВАЗ 111930» д.н.з. НОМЕР_1 , який рухався по просп. Першотравневий, 14 в м. Полтава, перебував у стані з ознаками алкогольного сп`яніння. Між тим, від проходження огляду на стан сп`яніння у встановленому законом порядку позивач відмовився в присутності двох свідків.

Проведеним службовим розслідуванням було встановлено порушення позивачем вимог статті 12, пунктів 1,2,3 статті 18 Закону України «Про Національну поліцію», статті 1 Закону України «Про Дисциплінарний статут Національної поліції України», статті 14 Закону України «Про дорожній рух», Правил етичної поведінки поліцейських, затверджених наказом МВС України №1179 від 09 листопада 2016 року.

У зв`язку з чим Управлінням поліції охорони в Полтавській області 14 травня 2019 року прийнято наказ № 1477 про притягнення ОСОБА_1 до дисциплінарної відповідальності у вигляді звільнення зі служби в органах Національної поліції України.

14.05.2019 Управлінням поліції охорони в Полтавській області на засіданні атестаційної комісії прийнято наказ №136ос про звільнення ОСОБА_1 зі служби в органах Національної поліції України.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з правомірності накладення на позивача дисциплінарного стягнення та звільнення зі служби з підстав підтвердження порушення позивачем службової дисципліни.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції, з наступних підстав.

Відповідно до ч. 2 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України, з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано, обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії), безсторонньо (неупереджено), добросовісно, розсудливо, з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації, пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будьякими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія), з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення, своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Отже, під час розгляду спорів щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень, суд зобов`язаний перевіряти оскаржувані рішення, дії та бездіяльність на їх відповідність усім зазначеним вимогам.

Відповідно до ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

З матеріалів справи встановлено, що наказ про звільнення позивача зі служби в поліції прийнято з метою реалізації наказу від 14.05.2019 № 1477 про притягнення позивача до дисциплінарної відповідальності у вигляді звільнення зі служби в поліції, який в свою чергу прийнято на підставі Висновку службового розслідування від 14.05.2019.

Відповідно до зазначеного Висновку, під час службового розслідування встановлено порушення позивачем службової дисципліни, що виразилось в порушенні в вимог статті 12, пунктів 1,2,3 ч. 1 статті 18 Закону України «Про Національну поліцію», ст. 1 Закону України Про Дисциплінарний статут Національної поліції України, статті 14 Закону України «Про дорожній рух», Правил етичної поведінки поліцейських, затверджених наказом МВС України №1179 від 09 листопада 2016 року.

Так, статтею 12 Закону України Про Національну поліцію України встановлено, що поліція забезпечує безперервне та цілодобове виконання своїх завдань. Кожен має право в будь-який час звернутися за допомогою до поліції або поліцейського. Поліція не має права відмовити в розгляді або відкласти розгляд звернень стосовно забезпечення прав і свобод людини, юридичних осіб, інтересів суспільства та держави від протиправних посягань з посиланням на вихідний, святковий чи неробочий день або закінчення робочого дня.

Згідно п. 1, 2, 3 ч. 1 ст. 18 Закону України Про Національну поліцію України поліцейський зобов`язаний, зокрема, неухильно дотримуватися положень Конституції України, законів України та інших нормативно-правових актів, що регламентують діяльність поліції, та Присяги поліцейського, професійно виконувати свої службові обов`язки відповідно до вимог нормативно-правових актів, посадових (функціональних) обов`язків, наказів керівництва, поважати і не порушувати прав і свобод людини.

Відповідно до ст. 1 Закону України Про Дисциплінарний статут Національної поліції України службова дисципліна - дотримання поліцейським Конституції і законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, актів Президента України і Кабінету Міністрів України, наказів Національної поліції України, нормативно-правових актів Міністерства внутрішніх справ України, Присяги поліцейського, наказів керівників.

Статтею 14 Закону України Про дорожній рух учасники дорожнього руху зобов`язані: знати і неухильно дотримувати вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху; створювати безпечні умови для дорожнього руху, не завдавати своїми діями або бездіяльністю шкоди підприємствам, установам, організаціям і громадянам; виконувати розпорядження органів державного нагляду та контролю щодо дотримання законодавства про дорожній рух.

Правила етичної поведінки поліцейських, затверджених наказом МВС України №1179 від 09 листопада 2016 року є узагальненим зібранням професійно-етичних вимог щодо правил поведінки поліцейських та спрямовані на забезпечення служіння поліції суспільству шляхом забезпечення охорони прав і свобод людини, протидії злочинності, підтримання публічної безпеки і порядку на засадах етики та загальнолюдських цінностей. Ці Правила поширюються на всіх поліцейських, які проходять службу в Національній поліції України. Дотримання вимог цих Правил є обов`язком для кожного поліцейського незалежно від займаної посади, спеціального звання та місцеперебування.

У відповідності до п. 3 розділу IV вказаних Правил етичної поведінки поліцейських за будь-яких обставин і відносно будь-якої людини як у робочий, так і в неробочий час поліцейський зобов`язаний дотримуватися норм професійної етики. При зверненні до особи поліцейському заборонено бути зверхнім, погрожувати, іронізувати, використовувати ненормативну лексику.

Висновки про порушення позивачем приписів вищевказаних норм грунтуються на встановлених службовим розслідуванням обставинах. Так, під час розслідування було допитано свідків події та проглянуто запис із нагрудної камери поліцейського, з яких встановлено, що 01 травня 2019 року інспекторами роти № 4 батальйону УПП в Полтавській області під час патрулювання у складі екіпажу Алтей-118 по просп. Першотравневий, 14 в м. Полтава, було зупинено транспортний засіб «ВАЗ 111930» д.н.з. НОМЕР_1 під керуванням ОСОБА_1 , під час спілкування з яким було виявлено ознаки алкогольного сп`яніння. Між тим, від проходження огляду на стан сп`яніння на місці зупинки у встановленому законом порядку ОСОБА_1 відмовився в присутності двох свідків, посилаючись на те, що результати аналізу за допомогою технічного приладу будуть не об`єктивними, що є порушенням п. 2.5 Правил дорожнього руху. Позивач також відмовився їхати до наркологічного диспансеру у зв`язку з вилученням у нього водійського посвідчення. Відносно позивача було складено відповідні адміністративні матеріали за ч. 1 ст. 130 КупАП. Під час складання протоколу про адміністративне правопорушення ОСОБА_1 поводив себе зверхньо по відношенню до поліцейських та свідків, постійно іронізував, переговорювався з ними. Таким чином, в ході службового розслідування було встановлено, що позивачем було допущено поведінку, яка суперечить етичній поведінці поліцейського та перешкоджання іншим поліцейським у виконанні ними своїх обов`язків.

У зв`язку з чим здійснено висновок про негідну поведінку ОСОБА_1 в поза службовий час, яка негативно впливає на імідж та репутацію Національної поліції України, а також підриває довіру населення до поліцейських.

Згідно ст. 12 Закону України Про Дисциплінарний статут Національної поліції України дисциплінарним проступком визнається протиправна винна дія чи бездіяльність поліцейського, що полягає в порушенні ним службової дисципліни, невиконанні чи неналежному виконанні обов`язків поліцейського або виходить за їх межі, порушенні обмежень та заборон, визначених законодавством для поліцейських, а також у вчиненні дій, що підривають авторитет поліції.

Статтею 3 Закону України Про Дисциплінарний статут Національної поліції України встановлено, що службова дисципліна, крім основних обов`язків поліцейського, визначених статтею 18 Закону України "Про Національну поліцію", зобов`язує поліцейського, зокрема: бути вірним Присязі поліцейського, мужньо і вправно служити народу України; знати закони, інші нормативно-правові акти, що визначають повноваження поліції, а також свої посадові (функціональні) обов`язки; поважати права, честь і гідність людини, надавати допомогу та запобігати вчиненню правопорушень; утримуватися від дій, що перешкоджають іншим поліцейським виконувати їхні обов`язки, а також які підривають авторитет Національної поліції України; поважати честь і гідність інших поліцейських і працівників поліції, надавати їм допомогу та стримувати їх від вчинення правопорушень; сприяти керівникові в організації дотримання службової дисципліни, інформувати його про виявлені порушення, у тому числі вчинені іншими працівниками поліції; під час несення служби поліцейському заборонено перебувати у стані алкогольного, наркотичного та/або іншого сп`яніння.

Як встановлено з матеріалів справи, підставою для прийняття оскаржуваних наказів було встановлення під час проведення службового розслідування обставин скоєння позивачем дисциплінарного проступку, який виразився в недотриманні вимог чинного законодавства, поведінці, яка суперечить етичній поведінці поліцейського, перешкоджанні іншим поліцейським виконувати їхні обов`язки, що дискредитує звання поліцейського та підриває авторитет поліції.

Таким чином, доводи позивача щодо протиправності оскаржуваних наказів з підстав відсутності в його діях складу адміністративного правопорушення, що підтверджено постановою Октябрського районного суду м. Полтави від 27.05.2019, якою закрито провадження в адміністративній справі про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 КупАП, не спростовують наявності в його діях дисциплінарного проступку, за який, в порядку Дисциплінарного статуту Національної поліції України, відповідач має право застосувати такий вид дисциплінарного стягнення як звільнення з органів Національної поліції, який входить до його компетенції.

Частиною 6 ст.78 КАС України передбачено, що вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для адміністративного суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

Між тим, з матеріалів справи встановлено, що позивача притягнуто до дисциплінарної відповідальності не за вчинення адміністративного правопорушення, а за вчинення дисциплінарного проступку, що виразилось в недотриманні норм чинного законодавства, поведінці, яка дискредитує звання поліцейського та підриває авторитет поліції.

Таким чином, вказана постанова не є доказом відсутності вчинення позивачем дисциплінарного проступку, притягнення до відповідальності за вчинення якого є окремим самостійним видом відповідальності, а тому адміністративний суд під час розгляду справи на підставі встановлених ним обставин, у тому числі з урахуванням преюдиційних обставин, повинен самостійно кваліфікувати поведінку особи і дійти власних висновків щодо правомірності такої поведінки з відповідним застосуванням необхідних матеріально-правових норм.

Так, надаючи оцінку правомірності поведінки позивача колегія суддів виходить з наступного.

Відповідно до ст.ст. 1, 2 Закону України Про Національну поліцію України національна поліція України (поліція) - це центральний орган виконавчої влади, який служить суспільству шляхом забезпечення охорони прав і свобод людини, протидії злочинності, підтримання публічної безпеки і порядку. Завданнями поліції є надання поліцейських послуг у сферах: 1) забезпечення публічної безпеки і порядку; 2) охорони прав і свобод людини, а також інтересів суспільства і держави; 3) протидії злочинності; 4) надання в межах, визначених законом, послуг з допомоги особам, які з особистих, економічних, соціальних причин або внаслідок надзвичайних ситуацій потребують такої допомоги.

В основі поведінки працівника поліції закладені етичні, правові та службоводисциплінарні норми поведінки. Поліцейський зобов`язаний знати та безумовно дотримуватись приписів чинного законодавства та Присяги поліцейського, що є запорукою довіри суспільства до органів Національної поліції, захист безпеки якого є основним завданням поліції.

Таким чином, дискредитація звання поліцейського за своєю суттю полягає у вчиненні такого проступку, що підриває довіру та авторитет органів Національної поліції України і їх працівників в очах суспільства, права та свободи якого вони покликані забезпечувати, та є несумісним із подальшим проходженням служби.

Відповідно до п. 2.5 Правил дорожнього руху водій повинен на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Згідно ст. 266 КупАП особи, які керують транспортними засобами, щодо яких є підстави вважати, що вони перебувають у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, підлягають відстороненню від керування цими транспортними засобами, та оглядові на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції. Огляд водія на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують його увагу та швидкість реакції, проводиться з використанням спеціальних технічних засобів поліцейським у присутності двох свідків. У разі незгоди водія на проведення огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують його увагу та швидкість реакції, поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів або в разі незгоди з його результатами огляд проводиться в закладах охорони здоров`я. Перелік закладів охорони здоров`я, яким надається право проведення огляду особи на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують її увагу та швидкість реакції, затверджується управліннями охорони здоров`я місцевих державних адміністрацій. Проведення огляду осіб на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, в інших закладах забороняється. Огляд осіб на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, здійснюється в закладах охорони здоров`я не пізніше двох годин з моменту встановлення підстав для його здійснення. Огляд у закладі охорони здоров`я та складення висновку за результатами огляду проводиться в присутності поліцейського. Кожний випадок огляду осіб на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, у закладі охорони здоров`я реєструється в порядку, визначеному спеціально уповноваженим центральним органом виконавчої влади в галузі охорони здоров`я. Огляд особи на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують її увагу та швидкість реакції, проведений з порушенням вимог цієї статті, вважається недійсним. Направлення особи для огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують її увагу та швидкість реакції, і проведення такого огляду здійснюються в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

На виконання зазначених приписів закону постановою Кабінету Міністрів України від 17 грудня 2008 року за № 1103 був затверджений Порядок направлення водіїв транспортних засобів для проведення огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, і проведення такого огляду.

У відповідності до приписів п.п. 6, 7, 8 вказаного Порядку водій транспортного засобу, що відмовився від проведення огляду на місці зупинки транспортного засобу або висловив незгоду з його результатами, направляється поліцейським для проведення огляду до відповідного закладу охорони здоров`я. Поліцейський забезпечує проведення огляду водія транспортного засобу в закладі охорони здоров`я не пізніше ніж протягом двох годин з моменту виявлення відповідних підстав. У разі відмови водія транспортного засобу від проведення огляду в закладі охорони здоров`я поліцейський в присутності двох свідків складає протокол про адміністративне правопорушення, у якому зазначає ознаки сп`яніння і дії водія щодо ухилення від огляду.

Виходячи зі змісту наведених норм водії, щодо яких є підстави вважати, що вони перебувають у стані алкогольного сп`яніння підлягають відстороненню від керування цими транспортними засобами та оглядові на стан алкогольного сп`яніння, а у разі відмови у проходженні такого огляду особа направляється поліцейським для проведення огляду до відповідного закладу охорони здоров`я не пізніше ніж протягом двох годин з моменту виявлення відповідних підстав.

З матеріалів справи встановлено, що під час зупинки 01.05.2019 на законну вимогу поліцейських позивач відмовився від огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, з використанням спеціальних технічних засобів поліцейським у присутності двох свідків.

З відеозапису нагрудних відеокамер колегією суддів встановлено, що позивач при зупинці повідомив поліцейському, що випив бутилку пива, на неодноразові пропозиції поліцейського пройти огляд на стан сп`яніння як на місці зупинки так і безпосередньо в медичному закладі відмовився, посилаючись то на необхідність повернення йому водійського посвідчення, то на необхідність надання направлення для проходження огляду у закладі охорони здоров`я.

В судовому засіданні суду апеляційної інстанції позивач посилався на те, що його відмова від проходження огляду у закладі охорони здоров`я була зумовлена тим, що поліцейський відмовився видавати йому направлення на проходження огляду до медичного закладу. Між тим, колегія суддів зазначає, що вказане твердження позивача спростовується записом з нагрудної відеокамери на якій зафіксовано, що відповідне направлення позивачу було виписане, однак позивач від проходження огляду відмовився.

Щодо посилань позивача на необхідність повернення йому посвідчення водія колегія суддів зазначає наступне.

У відповідності до ч. 1 ст. 265-1 КпАП України у разі наявності підстав вважати, що водієм вчинено порушення, за яке відповідно до цього Кодексу може бути накладено адміністративне стягнення у вигляді позбавлення права керування транспортними засобами, працівник уповноваженого підрозділу тимчасово вилучає посвідчення водія до набрання законної сили постановою у справі про адміністративне правопорушення, але не більше ніж на три місяці з моменту такого вилучення, і видає тимчасовий дозвіл на право керування транспортними засобами. Про тимчасове вилучення посвідчення водія робиться запис у протоколі про адміністративне правопорушення.

Враховуючи, що у поліцейського були наявні підстави вважати, що позивач перебуває у стані алкогольного сп`яніння, то відповідно не було підстав для повернення вилученого посвідчення водія. Крім того, на відеозаписі зафіксовано, що поліцейський пропонував позивачу доставити його до медичного закладу.

За таких обставин посилання позивача про обгрунтованість його відмови від проходження огляду є необгрутованими та недоведеними.

Згідно висновку щодо результатів медичного огляду з метою встановлення факту вживання психоактивної речовини та стану сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів № 237 позивач за власною заявою звернувся до Полтавського обласного наркодиспансеру, огляд проведено 01.05.2019 о 03.21 год., в той час як позивача було зупинено о 01.10 год.

Тобто, огляд здійснено не в присутності поліцейського та пізніше двох годин з моменту встановлення підстав для його здійснення.

Таким чином, позивач, як працівник поліції, який зобов`язаний неухильно дотримуватись чинного законодавства України, допустив поведінку, яка не відповідає приписам зазначених норм та перешкоджала поліцейським у встановленні та запобіганні правопорушенню, що є недопустимою поведінкою для працівника поліції, оскільки вона суперечить завданням Національної поліції України, обов`язкам поліцейського, поняттю службової дисципліни, етичним нормам поведінки та підриває авторитет поліції, що відповідно до ст. 12 Дисциплінарного статуту є дисциплінарним проступком.

Позивачем складено Присягу на вірність Українському народові відповідно до ст. 64 Закону України Про Національну поліцію України, згідно до якої, усвідомлюючи свою високу відповідальність, урочисто присягнув вірно служити Українському народові, дотримуватися Конституції та законів України, втілювати їх у життя, поважати та охороняти права і свободи людини, честь держави, з гідністю нести високе звання поліцейського та сумлінно виконувати свої службові обов`язки".

Обов`язком поліцейського є сприяння у виявленні та запобіганні правопорушенням. Натомість позивачем під час його зупинки працівниками поліції, складанні адміністративних матеріалів допущено поведінку, яка не сприяла, а перешкоджала виконанню іншими поліцейськими своїх обов`язків, що не відповідає званню поліцейського.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що позивач дійсно вчинив дії, які підпадають під визначення дисциплінарного проступку, та свідчать про відсутність у нього високої свідомості, недотримання законодавства, порушення норм професійної та службової етики. Такі дії не можна вважати гідними звання поліцейського, а поведінку - чесною та такою, що є прикладом у дотриманні громадського порядку.

На підставі викладеного, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, що оскаржувані накази прийнято відповідачем на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що встановлені чинним законодавством України, при цьому обраний вид дисциплінарної відповідальності відповідає тяжкості та обставинам проступку, відношенню позивача до нього, а тому підстави для визнання зазначених наказів протиправними та задоволення позовних вимог відсутні.

З наведених підстав колегія суддів не приймає до уваги доводи апеляційної скарги щодо неправомірного застосування відповідачем найсуворішого виду дисциплінарного стягнення.

Разом з цим, колегія суддів не приймає до уваги та не надає правову оцінку доводам апеляційної скарги щодо порушення порядку проведення атестації та її висновків щодо невідповідності займаній посаді, оскільки рішення атестаційної комісії не були підставою для звільнення позивача зі служби. Так у відповідності до п. 3 ч. 2 ст.57 Закону України «Про Національну поліцію» атестування поліцейських проводиться для вирішення питання про звільнення зі служби в поліції через службову невідповідність, однак наказ про звільнення був виданий не через службову невідповідність у відповідності до п. 5 ч. 1 ст. 77 Закону України «Про національну поліцію», а у зв`язку з у зв`язку із реалізацією дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби, накладеного відповідно до Дисциплінарного статуту Національної поліції України на підставі п.6 ч. 1 ст. 77 Закону України «Про національну поліцію».

Таким чином, переглянувши постанову суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що при прийнятті оскаржуваного рішення суд дійшов правильних висновків щодо встановлення обставин справи і правильно застосував норми матеріального та процесуального права. Доводи апеляційної скарги, з наведених підстав, висновків суду не спростовують.

Керуючись ст. ст. 242, 243, 250, 308, 310, 315, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 19.07.2019 року по справі № 440/2123/19 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий суддя (підпис)Я.М. Макаренко
Судді(підпис) (підпис) А.О. Бегунц О.М. Мінаєва
Повний текст постанови складено 29.11.2019 року