Справа № 300/44/16-а
Суддя: Соколов В.М.
Дата ухвалення: 2019-11-26 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

Іменем України

26 листопада 2019 року

Київ

справа №300/44/16-а

адміністративне провадження №К/9901/12366/18

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду: Соколова В.М., Єресько Л.О., Загороднюка А.Г., розглянувши в попередньому судовому засіданні касаційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Воловецького районного суду Закарпатської області від 23 березня 2016 року (суддя Конепуд В.І.) та ухвалу Львівського апеляційного адміністративного суду від 27 квітня 2016 року (судді Шавель Р.М., Костів М.В., Бруновська Н.В.) у справі № 300/44/16-а за позовом ОСОБА_1 до Абранської сільської ради Воловецького району Закарпатської області, третя особа - Пацьо Олена Миколаївна , про визнання незаконними та скасування рішень, поновлення на публічній службі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та оплати лисків непрацездатності відшкодування моральної шкоди,

УСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог та їх обґрунтування

У січні 2016 року ОСОБА_1 (далі - позивач) звернулася до Воловецького районного суду Закарпатської області з позовом до Абранської сільської ради Воловецького району Закарпатської області (далі - Абранська сільрада, відповідач), третя особа - Пацьо Олена Миколаївна , в якому, з урахуванням заяви про збільшення позовних вимог, просила:

1) визнати незаконними та скасувати рішення Абранської сільради від 20 листопада 2015 року:

- № 9 «Про обрання секретаря сільської ради»

- № 20 «Про припинення повноважень секретаря Абранської сільської ради п`ятого скликання»;

2) визнати незаконними та скасувати рішення Абранської сільради від 18 лютого 2016 року:

- № 43 «Про дострокове припинення повноважень секретаря Абранської сільської ради»;

- № 44 «Про визнання таким, що втратило чинність, рішення сільської ради від 20.11.2015 № 9 «Про обрання секретаря сільської ради»;

- № 46 «Про обрання секретаря сільської ради»;

3) поновити ОСОБА_1 на роботі на посаді секретаря Абранської сільради з 20 листопада 2015 року;

4) зобов`язати відповідача виплатити ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу та оплатити листки непрацездатності;

5) зобов`язати Абранську сільраду відшкодувати на користь позивача моральну шкоду в розмірі 5 000,00 грн.

6) допустити негайне виконання постанови в частині поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за один місяць.

Позовні вимоги мотивовані тим, що рішення відповідача від 20 листопада 2015 року № 20 прийняте всупереч нормам трудового законодавства, в період тимчасової непрацездатності позивача. Позивач вважає, що спірне рішення є незаконним також з тих підстав, що більшість депутатів на засіданні сесії 20 листопада 2015 року була відсутня, а тому рішення прийматися не могли. Крім того, питання про припинення повноважень секретаря сільради ОСОБА_1 у порядку денному було відсутнім. ОСОБА_1 зазначала, що по закінченню лікування 28 грудня 2015 року прийшла на роботу та принесла листки непрацездатності, проте голова сільради Понзель В.В. повідомив, що вона там більше не працює, при цьому, рішення про припинення її повноважень не надав, розрахунок в день звільнення з нею не проведено. Також позивач просила визнати незаконним та скасувати рішення відповідача від 20 листопада 2015 року № 9 та від 18 лютого 2016 року № 43, № 44 і № 46, оскільки такі стосуються обрання Пацьо О.М. секретарем сільської ради, з чим ОСОБА_1 не погоджується.

Короткий зміст рішень судів попередніх інстанцій

Воловецький районний суд Закарпатської області постановою від 23 березня 2016 року, залишеною без змін ухвалою Львівського апеляційного адміністративного суду від 27 квітня 2016 року, в задоволенні позову відмовив.

Суд першої інстанції виходив з того, що під час судового розгляду не знайшли свого підтвердження доводи позивача про порушення відповідачем вимог закону під час її звільнення, через що є відсутніми підстави для відшкодування моральної шкоди.

Львівський апеляційний адміністративний суд погодився з висновком суду першої інстанції про відмову в задоволенні позову ОСОБА_1 та зазначив, що в даному випадку мало місце припинення публічної служби позивача через закінчення строку повноважень в силу закону, а не на підставі статті 40 Кодексу законів про працю України (далі - КЗпП України). Цей суд відзначив, що невключення до порядку денного сесії окремо питання про припинення повноважень її секретаря ОСОБА_1 не призвело до порушення прав та інтересів позивача, оскільки зазначене питання безпосередньо пов`язане з обранням нового секретаря ради. Також суд апеляційної інстанції констатував, що після звільнення з позивачем проведено повний розрахунок.

З приводу оскарження рішень сільради про обрання Пацьо О.М. секретарем Абранської сільради, то суд апеляційної інстанції дійшов висновку про необґрунтованість вказаних позовних вимог, оскільки спірні рішення стосуються прав та інтересів третьої особи та, відповідно, право на їх оскарження має лише остання.

Короткий зміст та обґрунтування вимог касаційної скарги

На постанову Воловецького районного суду Закарпатської області від 23 березня 2016 року та ухвалу Львівського апеляційного адміністративного суду від 27 квітня 2016 року позивач подала касаційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судами норм матеріального та процесуального права, просить їх скасувати та направити справу на новий судовий розгляд до суду першої інстанції.

Вимоги касаційної скарги позивач обґрунтовує тим, що суди першої та апеляційної інстанцій прийняли в якості доказу протокол про прийняття сільським головою присяги від 10 листопада 2015 року, не врахувавши при цьому покази свідків, які повідомили суду протилежні обставини. Суди не вказали в мотивувальних частинах своїх рішень чому вони надали перевагу одним доказам і не прийняли до уваги покази свідків. Скаржник вважає, що суди попередніх інстанцій дійшли помилкового висновку про правомочність сесії сільради 20 листопада 2015 року, оскільки на засіданні сесії були присутніми лише 6 депутатів з 12, тобто була відсутня більшість від загального складу ради.

Крім того, суд апеляційної інстанції зазначив, що повноваження ОСОБА_1 як секретаря Абранської сільради припинилися в силу закону з 10 листопада 2015 року, однак не врахував, що рішенням відповідача від 10 листопада 2015 року позивача обрано тимчасово виконуючою обов`язків секретаря сільради, а отже, остання продовжувала працювати в сільраді.

ОСОБА_1 зазначає, що на день звільнення вона перебувала на лікарняному, тому її звільнення відповідно до статті 40 КЗпП України є незаконним. Проте, суди не прийняли до уваги як докази листки непрацездатності позивача та відхилили їх без жодних обґрунтувань.

Також суди першої та апеляційної інстанцій не звернули увагу на те, що питання про припинення повноважень секретаря сільради не було в порядку денному засіданні сесії та за це питання депутати не голосували.

Позивач вважає, що всі оскаржувані рішення відповідача порушують її законні права та інтереси, оскільки за їх відсутності вона б продовжувала виконувати обов`язки секретаря Абранської сільради.

Позиція інших учасників справи

У запереченнях на касаційну скаргу Абранський сільський голова Понзель В.В. просить залишити без задоволення касаційну скаргу ОСОБА_1 , а постанову Воловецького районного суду Закарпатської області від 23 березня 2016 року та ухвалу Львівського апеляційного адміністративного суду від 27 квітня 2016 року - залишити без змін.

Вважає, що факт прийняття ним присяги 10 листопада 2015 року є достовірним, оскільки підтверджується протоколом сесії та підписаною присягою. За рішення сільради від 20 листопада 2015 року № 9 про обрання секретаря сільради проголосувало сім осіб, які мали право голосу, з них шість депутатів і сільський голова.

Посилання скаржника на незаконність її звільнення з огляду на приписи трудового законодавства є необґрунтованими, оскільки в силу статті 50 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» повноваження секретаря сільради ОСОБА_1 припинилися 10 листопада 2015 року - у день першої сесії Абранської сільради сьомого скликання. З позивачкою було проведено повний розрахунок. При цьому, за ОСОБА_1 протягом шести місяців зберігається середня заробітна плата, яку вона отримувала на виборній посаді секретаря Абранської сільради.

На думку відповідача, ОСОБА_1 не обиралася секретарем Абранської сільради сьомого скликання і, відповідно, не може бути поновлена на посаді, яка є виборною.

Рух касаційної скарги

Суддя Вищого адміністративного суду України ухвалою від 23 травня 2016 року відкрив провадження у справі за вказаною касаційною скаргою.

15 грудня 2017 року розпочав роботу Верховний Суд і набрав чинності Закон України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» (далі - Закон № 2147-VIII), яким Кодекс адміністративного судочинства України (далі - КАС України) викладено в новій редакції.

Підпунктом 4 пункту 1 розділу VII «Перехідні положення» КАС України в редакції Закону № 2147-VIII передбачено, що касаційні скарги (подання) на судові рішення в адміністративних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного адміністративного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

У січні 2018 року касаційну скаргу ОСОБА_1 передано на розгляд Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду.

Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями визначено склад судової колегії: Шарапа В.М. (суддя-доповідач), Бевзенко В.М., Данилевич Н.А.

24 червня 2019 року відповідно до протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями, який здійснено на підставі розпорядження від 24 червня 2019 року № 812/0/78-19, у зв`язку зі зміною спеціалізації та введенням до іншої судової палати судді-доповідача Шарапи В.М. (рішення зборів суддів Верховного Суду в Касаційному адміністративному суді від 20 травня 2019 року № 14), визначено новий склад суду: Соколов В.М. - головуючий суддя (суддя-доповідач), Єресько Л.О., Загороднюк А.Г.

За правилами частини третьої статті 3 КАС України провадження в адміністративних справах здійснюється відповідно до закону, чинного на час вчинення окремої процесуальної дії, розгляду і вирішення справи.

Установлені судами попередніх інстанцій обставини справи

Рішенням Абранської сільради від 26 листопада 2010 року № 13 «Про обрання секретаря сільської ради» ОСОБА_1 обрано секретарем сільради з одночасним здійсненням повноважень секретаря виконавчого комітету сільради.

25 жовтня 2015 року відбулися чергові вибори народних депутатів Абранської сільської ради та сільського голови, за результатами яких позивач обрана депутатом сільради по виборчому округу № 3.

10 листопада 2015 року під час першої сесії Абранської сільради сільський голова Понзель В.В. прийняв присягу державного службовця. Цього ж дня сільрада прийняла рішення № 3 «Про покладення обов`язків секретаря сільської ради», яким тимчасово виконувати обов`язки секретаря сільради та виконавчого комітету покладено на депутата ОСОБА_1 .

У подальшому, сільським головою Понзелем В.В. включено до порядку денного сесії 19 листопада 2015 року питання про обрання секретаря Абранської сільради та внесено на розгляд ради пропозицію про обрання секретарем сільради Пацьо О.М . Позивач також запропонувала свою кандидатуру для голосування, однак її пропозиція була відхилена з тих мотивів, що таку пропозицію відповідно до Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» має право вносити сільський голова.

Після оголошеної перерви засідання сесії продовжилося 20 листопада 2015 року, на якому було прийнято рішення № 9 про обрання секретарем сільради Пацьо О. М . з одночасним здійсненням повноважень секретаря виконавчого комітету. За вказане рішення проголосувало 7 осіб - шість депутатів і сільський голова.

Того ж дня Абранська сільрада прийняла рішення № 20 про припинення повноважень секретаря Абранської сільської ради шостого скликання ОСОБА_1 у зв`язку з закінченням строку повноважень.

28 грудня 2015 року позивач звернулася до відповідача з заявою про оплату листків непрацездатності за період з 18 листопада по 07 грудня 2015 року та з 08 по 25 грудня 2015 року.

Листом від 29 грудня 2015 року № 302 сільська рада відмовила позивачу в оплаті листків непрацездатності з підстав припинення її повноважень як секретаря Абранської сільради з 20 листопада 2015 року, а також у зв`язку з її участю 19 листопада 2015 року в роботі сесії ради та несвоєчасним повідомленням про перебування на лікарняному.

Відповідно до розпорядження Абранського сільського голови від 27 січня 2016 року № 1 на період працевлаштування, але не більше шести місяців, ОСОБА_1 виплачується середньомісячна заробітна плата.

17 лютого 2016 року секретар сільради Пацьо О.М. подала заяву про складення повноважень секретаря Абранської сільради, яка згідно рішення відповідача від 18 лютого 2016 року прийнята до відома, зобов`язано бухгалтерію провести повний розрахунок з Пацьо О.М .

Також 18 лютого 2016 року відповідач прийняв рішення № 44 «Про визнання таким, що втратило чинність, рішення сільської ради від 20.11.2015 № 9 «Про обрання секретаря сільської ради» та № 46 «Про обрання секретаря сільської ради», яким Пацьо О.М. обрано секретарем Абранської сільради з одночасним виконанням повноважень секретаря виконавчого комітету сільради.

Позивач, вважаючи, що всі вище перелічені рішення відповідача порушують її права та законні інтереси, звернулася до суду з даним позовом.

Застосування норм права, оцінка доказів та висновки за результатами розгляду касаційної скарги

За частиною другою статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Пунктом 2 частини першої статті 10 Закону України від 07 червня 2001 року № 2493-III «Про службу в органах місцевого самоврядування» (далі - Закон № 2493-III) прийняття на службу в органи місцевого самоврядування здійснюється: на посаду голови та заступників голови районної, районної у місті, обласної ради, заступника міського голови - секретаря Київської міської ради, секретаря сільської, селищної, міської ради, голови постійної комісії з питань бюджету обласної, Київської та Севастопольської міських рад шляхом обрання відповідною радою.

Положеннями статті 3 Закону № 2493-III передбачено, що посадами в органах місцевого самоврядування є:

1) виборні посади, на які особи обираються територіальною громадою;

2) виборні посади, на які особи обираються або затверджуються відповідною радою;

3) посади, на які особи призначаються сільським, селищним, міським головою, головою районної, районної у місті, обласної ради на конкурсній основі чи за іншою процедурою, передбаченою законодавством України.

Відповідно до частини першої статті 20 Закону № 2493-III крім загальних підстав, передбачених Кодексом законів про працю України, служба в органах місцевого самоврядування припиняється на підставі і в порядку, визначених Законом України «Про місцеве самоврядування в Україні».

Систему та гарантії місцевого самоврядування в Україні, засади організації та діяльності, правового статусу і відповідальності органів та посадових осіб місцевого самоврядування відповідно до Конституції України визначає Закон України від 21 травня 1997 року № 280/97-ВР «Про місцеве самоврядування в Україні» (далі - Закон № 280/97-ВР; тут і далі - у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин).

Згідно з приписами статті 50 Закону № 280/97-ВР секретар сільської, селищної, міської ради працює в раді на постійній основі. Секретар ради обирається радою з числа її депутатів на строк повноважень ради за пропозицією відповідного сільського, селищного, міського голови. Пропозиція щодо кандидатури секретаря ради може вноситися на розгляд ради не менш як половиною депутатів від загального складу відповідної ради у разі, якщо:

1) на день проведення першої сесії сільської, селищної, міської ради, обраної на чергових виборах, не завершені вибори відповідно сільського, селищного, міського голови;

2) рада не підтримала кандидатуру на посаду секретаря ради, запропоновану відповідним сільським, селищним, міським головою;

3) протягом тридцяти днів з дня відкриття першої сесії сільської, селищної, міської ради відповідний сільський, селищний, міський голова не вніс кандидатуру на посаду секретаря ради;

4) на наступній черговій сесії після виникнення вакансії секретаря ради у зв`язку з достроковим припиненням його повноважень відповідний сільський, селищний, міський голова не вніс на розгляд ради кандидатуру на посаду секретаря ради;

5) посада секретаря ради стає вакантною під час вакантності посади відповідного сільського, селищного, міського голови у зв`язку з достроковим припиненням його повноважень.

У разі якщо рада не підтримала кандидатуру, внесену на її розгляд не менш як половиною депутатів від загального складу відповідної ради згідно з пунктом 2 цієї частини, наступну пропозицію щодо кандидатури секретаря ради вносить відповідний сільський, селищний, міський голова.

Секретар сільської ради може за рішенням ради одночасно здійснювати повноваження секретаря виконавчого комітету відповідної ради.

Повноваження секретаря сільської, селищної, міської ради можуть бути достроково припинені за рішенням відповідної ради.

Відповідно до частини першої статті 26 Закону № 280/97-ВР виключно на пленарних засіданнях сільської, селищної, міської ради вирішуються питання, зокрема, обрання на посаду та звільнення з посади секретаря ради у порядку, передбаченому цим Законом (пункт 4).

Беручи до уваги наведені вище норми права, колегія суддів Верховного Суду дійшла висновку, що секретар сільської ради обирається радою з числа депутатів цієї ради та здійснює свої повноваження до припинення повноважень ради відповідного скликання, оскільки посада секретаря сільською ради є виборною посадою та затверджується відповідною радою.

Суди установили, що 20 листопада 2015 року Абранська сільрада прийняла рішення № 9 «Про обрання секретаря сільської ради», яким на посаду секретаря сільради обрано Пацьо О.М. з одночасним виконанням обов`язків секретаря виконавчого комітету ради.

Згідно з протоколом засідання першої сесії Абранської сільради сьомого скликання від 20 листопада 2015 року за пропозицію сільського голови Понзеля В.В. про обрання Пацьо О.М. секретарем сільради проголосувало 7 осіб, з них «за» - 6 депутатів, 1 - сільський голова; «проти» - 0, «утрималося» - 0.

З приводу доводів скаржника про неправомочність ради, колегія суддів зазначає наступне.

За правилами статтею 59 Закону № 280/97-ВР рада в межах своїх повноважень приймає нормативні та інші акти у формі рішень. Рішення ради приймається на її пленарному засіданні після обговорення більшістю депутатів від загального складу ради, крім випадків, передбачених цим Законом.

Відповідно до частини п`ятої статті 12 цього Закону на сільських, селищних, міських голів поширюються повноваження та гарантії депутатів рад, передбачені законом про статус депутатів рад, якщо інше не встановлено законом.

При встановленні результатів голосування до загального складу сільської, селищної, міської ради включається сільський, селищний, міський голова, якщо він бере участь у пленарному засіданні ради, і враховується його голос (частина друга статті 59 Закону).

З огляду на зазначене, колегія суддів погоджується з висновком судів попередніх інстанцій, що рішення Абранської сільради сьомого скликання від 20 листопада 2015 року № 9 «Про обрання секретаря сільської ради» прийняте в порядку та спосіб, що передбачені законом.

Що стосується доводів позивача з приводу того, що у порядок денний першої сесії сьомого скликання Абранської сільради від 20 листопада 2015 року питання щодо припинення повноважень ОСОБА_1 не включалося, колегія суддів зазначає наступне.

Суди встановили, що рішенням відповідача від 20 листопада 2015 року № 20 припинено повноваження секретаря Абранської сільради шостого скликання ОСОБА_1 у зв`язку з закінченням строку повноважень.

Відповідно до Методичних рекомендацій щодо особливостей прийняття (обрання) на службу посадових осіб органів місцевого самоврядування (лист Головдержслужби України від 06 лютого 2002 року № 42/621, додаток № 1) згідно із статтею 50 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» секретар сільської, селищної, міської ради обирається за пропозицією сільського, селищного, міського голови відповідною радою з числа її депутатів на строк повноважень ради і працює в раді на постійній основі. Секретар сільської ради може за рішенням ради одночасно здійснювати повноваження секретаря виконавчого комітету відповідної ради. У трудовій книжці секретаря сільської, селищної, міської ради у розділі «Відомості про роботу» робиться запис про обрання на посаду із зазначенням дати обрання, підстави для внесення запису (рішення сесії ради, його дата і номер) та порядкового номеру запису.

Відповідно до Методичних рекомендацій щодо особливостей звільнення посадових осіб із органів місцевого самоврядування (лист Головдержслужби України від 06 лютого 2002 року № 42/621, додаток № 2) повноваження секретаря сільської, селищної, міської ради закінчуються одночасно із закінченням їх депутатських повноважень в день відкриття першої сесії нового скликання. Відповідно до статті 50 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» повноваження секретаря сільської, селищної, міської ради можуть бути достроково припинені за рішенням відповідної ради. У разі закінчення строку повноважень у трудовій книжці секретаря сільської, селищної, міської ради робиться запис: «Звільнений у зв`язку із закінченням строку повноважень ради, пункт 1 статті 50 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» із зазначенням дати звільнення і порядкового номеру запису. У разі дострокового припинення повноважень у трудовій книжці робиться запис: «Звільнений у зв`язку з достроковим припиненням повноважень, пункт 5 статті 50 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» із зазначенням дати та підстави звільнення (рішення сесії ради, його дата і номер), порядкового номеру запису.

З аналізу приписів наведених у вказаних вище Рекомендаціях вбачається, що при звільненні секретаря відповідної сільської ради не передбачено прийняття додаткових рішень про його звільнення, оскільки про таке звільнення вноситься лише відповідний запис до трудової книжки і такому звільненню передує прийняття рішення про обрання секретаря відповідної ради нового скликання, у зв`язку з чим повноваження секретаря ради попереднього скликання припиняються.

Отже, виходячи з обставин даної справи, повноваження секретаря Абранської сільради шостого скликання ОСОБА_1 припинилися у день відкриття першої сесії сільради сьомого скликання - 10 листопада 2015 року.

Втім, оскільки 10 листопада 2015 року сільрада прийняла рішення № 3, яким виконання обов`язків секретаря сільради та виконавчого комітету тимчасово поклала на депутата ОСОБА_1 , то, відповідно, в подальшому 20 листопада 2015 року рада прийняла рішення № 20 про припинення повноважень секретаря сільради ОСОБА_1

Колегія суддів Верховного Суду також вважає необґрунтованими доводи позивача про порушення відповідачем при його звільненні приписів частини третьої статті 40 КЗпП України, виходячи з наступного.

Відповідно до частини третьої статті 40 КЗпП України не допускається звільнення працівника з ініціативи власника або уповноваженого ним органу в період його тимчасової непрацездатності (крім звільнення за пунктом 5 цієї статті), а також у період перебування працівника у відпустці. Це правило не поширюється на випадок повної ліквідації підприємства, установи, організації.

Аналогічні правила застосовуються і до випадків звільнення працівника з підстав, передбачених статтею 41 КЗпП України (частини третя цієї норми).

Таким чином, виходячи з нормативного тлумачення статті 36, частини третьої статті 40, частини третьої статті 41, статей 40, 41 КЗпП України та ураховуючи те, що між сторонами виник спір із приводу припинення трудових відносин з працівником з підстав, передбачених статтею 50 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», а не у зв`язку зі звільненням працівника з ініціативи власника або уповноваженого ним органу, норми частини третьої статті 40 КЗпП України на ці правовідносини не поширюються.

Зазначений висновок узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, викладеною у постанові від 13 червня 2018 року у справі № 545/1881/16-а.

З приводу позовної вимоги про зобов`язання відповідача оплатити ОСОБА_1 листки непрацездатності, то колегія суддів Верховного Суду зазначає таке.

Як установлено судами попередніх інстанцій та підтверджується матеріалами справи, із заявою про оплату листків непрацездатності позивач звернулася 28 грудня 2015 року, тобто, після звільнення з посади. Період тимчасової непрацездатності позивача розпочався 18 листопада 2015 року, при цьому 19 листопада 2015 року ОСОБА_1 брала участь в роботі сесії і не повідомляла про перебування на лікарняному.

Разом з тим, після звільнення з посади секретаря сільської ради з ОСОБА_1 проведено повний розрахунок. Зокрема, в січні 2016 року позивачу виплачено 7 296,79 грн, а в лютому 2016 року - 3 116,65 грн.

Відповідно до частини другої статті 33 Закону України «Про статус депутатів місцевих рад» депутату місцевої ради, який працював у раді на постійній основі, після закінчення таких повноважень надається попередня робота (посада), а за її відсутності - інша рівноцінна робота (посада) на тому самому або, за згодою депутата, на іншому підприємстві, в установі, організації. У разі неможливості надання відповідної роботи (посади) на період працевлаштування за колишнім депутатом місцевої ради зберігається, але не більше шести місяців, середня заробітна плата, яку він одержував на виборній посаді у раді, що виплачується з відповідного місцевого бюджету. У разі, якщо колишній депутат місцевої ради має право на пенсійне забезпечення або йому призначена пенсія за віком, по інвалідності, у зв`язку із втратою годувальника, за вислугу років відповідно до закону, за ним не зберігається середня заробітна плата, яку він одержував на виборній посаді в раді.

Розпорядженням Абранського сільського голови від 27 січня 2016 року № 1 на період працевлаштування, але не більше шести місяців, ОСОБА_1 призначена виплата середньомісячної заробітної плати.

За таких обставин, колегія суддів Верховного Суду погоджується з апеляційним судом, що оскільки ОСОБА_1 за період тимчасової непрацездатності отримала рівнозначну суму середнього заробітку, то підстави вважати порушеним її право на отримання грошового забезпечення під час тимчасової непрацездатності - відсутні.

Щодо оскарження ОСОБА_1 рішень Абранської сільради, прийнятих відносно секретаря ради сьомого скликання Пацьо О.М., Суд виходить з наступного.

Згідно із частиною першою статті 5 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист у спосіб, визначений в цій статті.

Відповідно до Рішення Конституційного Суду України від 01 грудня 2004 року № 18-рп/2004 щодо «порушеного права», за захистом якого особа може звертатися до суду, то це поняття, яке вживається у низці законів України, має той самий зміст, що й поняття «охоронюваний законом інтерес». Щодо останнього, то в тому ж Рішенні Конституційний Суд України зазначив, що «поняття «охоронюваний законом інтерес» означає правовий феномен, який: а) виходить за межі змісту суб`єктивного права; б) є самостійним об`єктом судового захисту та інших засобів правової охорони; в) має на меті задоволення усвідомлених індивідуальних і колективних потреб; г) не може суперечити Конституції і законам України, суспільним інтересам, загальновизнаним принципам права; д) означає прагнення (не юридичну можливість) до користування у межах правового регулювання конкретним матеріальним та/або нематеріальним благом; є) розглядається як простий легітимний дозвіл, тобто такий, що не заборонений законом. Охоронюваний законом інтерес регулює ту сферу відносин, заглиблення в яку для суб`єктивного права законодавець вважає неможливим або недоцільним».

Отже, гарантоване статтею 55 Конституції України й конкретизоване у законах України право на судовий захист передбачає можливість звернення до суду за захистом порушеного права, але вимагає, щоб порушення, про яке стверджує позивач, було обґрунтованим. Таке порушення прав має бути реальним, стосуватися індивідуально виражених прав або інтересів особи, яка стверджує про їх порушення.

Як на підставу порушення прав спірними рішеннями сільради ОСОБА_1 посилається на те, що саме через прийняття цих рішень позивач припинила виконувати повноваження секретаря Абранської сільради.

Водночас, із оскаржуваних рішень від 20 листопада 2015 року № 9 та від 18 лютого 2016 року № 43, № 44 і № 46 слідує, що вони визначають права та обов`язки конкретних осіб (у цьому випадку Пацьо О.М. ), тобто є актами індивідуальної дії.

ЄСПЛ у своїй практиці неодноразово наголошував, що право на доступ до суду, закріплене у статті 6 Конвенції, не є абсолютним: воно може підлягати дозволеним за змістом обмеженням, зокрема щодо умов прийнятності скарг. Такі обмеження не можуть зашкоджувати самій суті права доступу до суду, мають переслідувати легітимну мету, а також має бути обґрунтована пропорційність між застосованими засобами та поставленою метою (пункт 33 рішення ЄСПЛ від 21 грудня 2010 року у справі «Перетяка та Шереметьєв проти України»).

За приписами пункту 1 частини другої статті 17 КАС України в редакції, чинній на час звернення позивача до суду, юрисдикція адміністративних судів поширюється на спори фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи правових актів індивідуальної дії), дій чи бездіяльності.

Аналогічні положення містяться і в пункті 1 частини першої статті 19 КАС України (у редакції з 15 грудня 2017 року).

Індивідуальний акт - це акт (рішення) суб`єкта владних повноважень, виданий (прийняте) на виконання владних управлінських функцій або в порядку надання адміністративних послуг, який стосується прав або інтересів визначеної в акті особи або осіб та дія якого вичерпується його виконанням або має визначений строк (пункт 19 частини першої статті 4 КАС України у редакції з 15 грудня 2017 року).

Системний аналіз наведених норм дає підстави для висновку, що право на оскарження рішення (індивідуального акта) суб`єкта владних повноважень надано особі, щодо якої воно прийняте або яке безпосередньо стосується прав, свобод та інтересів цієї особи.

Оскільки ОСОБА_1 не є учасником (суб`єктом) правовідносин, які виникли із прийняттям оскаржуваних рішень, які є правовими актами ненормативного характеру (стосуються обрання на посаду конкретної особи), то і відповідно не породжує для позивача і права на захист.

За такого правового регулювання спірних правовідносин та враховуючи обставини даної справи, колегія суддів не вбачає підстав для задоволення позову ОСОБА_1 .

Беручи до уваги правильність та обґрунтованість висновків судів попередніх інстанцій, колегія суддів дійшла висновку, що судові рішення в цій справі відповідають нормам матеріального та процесуального права, а тому підстави для їх скасування чи зміни відсутні.

Доводи касаційної скарги висновків судів не спростовують і зводяться до переоцінки встановлених судами першої й апеляційної інстанцій фактичних обставин справи.

На підставі пункту 1 частини першої статті 349 КАС України суд касаційної інстанції за наслідками розгляду касаційної скарги має право залишити судові рішення судів першої та (або) апеляційної інстанцій без змін, а скаргу без задоволення.

Відповідно до частини першої статті 350 КАС України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанцій не допустили неправильного застосування норм матеріального права або порушень норм процесуального права при ухваленні судових рішень чи вчиненні процесуальних дій.

Висновки щодо розподілу судових витрат

З огляду на результат касаційного розгляду, витрати понесені у зв`язку з переглядом справи в суді касаційної інстанції не розподіляються.

Керуючись статтями 341, 343, 349, 350, 356, 359 Кодексу адміністративного судочинства України, Верховний Суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

2. Постанову Воловецького районного суду Закарпатської області від 23 березня 2016 року та ухвалу Львівського апеляційного адміністративного суду від 27 квітня 2016 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

...........................

...........................

...........................

В.М. Соколов

Л.О. Єресько

А.Г. Загороднюк ,

Судді Верховного Суду