Справа № 813/6517/13-а
Суддя: Васильєва І.А.
Дата ухвалення: 2019-11-28 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

Іменем України

28 листопада 2019 року

Київ

справа №813/6517/13-а

адміністративне провадження №К/9901/3184/18

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

головуючого судді-доповідача: Васильєвої І.А.,

суддів: Пасічник С.С., Юрченко В.П.,

розглянувши в порядку письмового провадження

касаційну скаргу Сокальської об`єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Львівській області (правонаступник Головне управління ДПС у Львівській області)

на постанову Львівського апеляційного адміністративного суду від 26 червня 2014 року (Судді: Карлюс В.М., Затолочний В.С., Матковська З.М.),

за позовом Сокальської об`єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Львівській області

до Приватного акціонерного товариства "Шахта "Надія"

про стягнення податкового боргу, -

ВСТАНОВИВ:

У серпні 2013 року Сокальська об`єднана державна податкова інспекція Головного управління Міндоходів у Львівській області (правонаступник Головне управління ДПС у Львівській області, далі - позивач) звернулася до суду з адміністративним позовом до Публічного акціонерного товариства «Шахта «Надія» (далі - відповідач, ПАТ «Шахта Надія»), в якому, з врахуванням уточнених позовних вимог просило суд стягнути з рахунків відповідача на користь Державного бюджету України податковий борг у сумі 8 074 061,28 грн.

Постановою Львівського окружного адміністративного суду від 21 листопада 2013 року позов задоволено, стягнуто з рахунків відповідача на користь Державного бюджету України суму податкового боргу в розмірі 8 074 061,28 грн.

Постановою Львівського апеляційного адміністративного суду від 26 червня 2014 року постанову суду першої інстанції скасовано, та прийнято нову постанову про відмову в задоволенні позову.

Не погодившись з постановою суду апеляційної інстанції позивач звернувся до суду з касаційною скаргою, в якій, з посиланням на те, що судом апеляційної інстанції при розгляді справи порушені норми матеріального та процесуального права, а саме: п. 59.5 ст. 59, пунктів 95.1, 95.2 ст. 95 Податкового кодексу України (далі - ПК), ст. 183-3 Кодексу адміністративного судочинства України (у редакції, чинній на дату ухвалення оскаржуваного судового рішення) просив суд скасувати постанову суду апеляційної інстанції, та залишити в силі постанову суду першої інстанції.

За доводами касаційної скарги, позивач не був зобов`язаний надсилати відповідачу нову податкову вимогу, оскільки податковий борг з дати направлення попередньої вимоги не був погашений у повному обсязі, а строк звернення до суду у порядку, передбаченому ст. 183-3 КАС, сплив. До того ж, позивач по частині суми боргу, що є предметом розгляду по справі, попередньо звертався до суду з поданнями про стягнення коштів, однак, оскільки відповідачем подавалось заперечення на подання з мотивів невиставлення податкової вимоги про сплату боргу відповідно до статті 59 ПК України, суд першої інстанції, розцінюючи це як наявність спору про право, закрив провадження у справах, з роз`ясненням позивачу про можливість звернення з такими ж позовними вимогами в загальному порядку (справи №: 813/2452/13-а, 813/6482/13-а, 813/4909/13-а). Отже позивач звернувся до суду з цим позовом в передбаченому законом порядку.

Заперечуючи проти доводів касаційної скарги, відповідач просив суд відмовити в задоволенні апеляційної скарги, а постанову суду апеляційної інстанції залишити без змін, з посиланням на правильність встановлених обставин справи.

В судове засідання, призначене на 12:00 год. 28 листопада 2019 року сторони не з`явились, належним чином повідомлені про дату, час та місце судового розгляду справи (том 2 арк. справи 11, 12, 14). З огляду на викладене, з врахуванням п. 2 ч. 1 статті 345 КАС України справа розглядається в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Перевіривши правильність застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального та процесуального права, юридичної оцінки обставин справи, колегія суддів Верховного Суду приходить до висновку, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з огляду на наступне.

Як встановлено судами та не є спірним між сторонами, фактичною підставою для звернення податковою інспекцією з даним адміністративним позовом про стягнення податкового боргу в загальному розмірі 8 074 061,28 грн є несплата відповідачем станом на 17.10.2013 року самостійно задекларованих грошових зобов`язань:

1) з податку на додану вартість за періоди квітень 2013 року - серпень 2013 року на загальну суму 7 926 794,00 грн, самостійно визначеному в податкових деклараціях: за квітень 2013 року від 20.05.2013 року № в сумі 601 156 грн; за травень 2013 року від 20.06.2013 року № в сумі 1 327 496 грн; за червень 2013 року від 20.07.2013 року № в сумі 1 004 393 грн; за липень 2013 року від 20.08.2013 року № в сумі 3 291 556 грн; за серпень 2013 року від 20.09.2013 року № в сумі 1 702 193 грн (арк. справи 11-12, 13-14, 15-17, 39-41, 52);

2) зі збору за спеціальне використання води, самостійно визначеного в податковій декларації № від 04.07.2013 року на загальну суму 12 006,09 грн (арк. справи 55-59);

3) в податковій декларації з екологічного податку № від 29.07.2013 року (фактично описка в даті декларації, оскільки вірна від 04.07.2013 року) на загальну суму 104 977,64 грн (арк. справи 60-62);

4) в податковій декларації з земельного податку № від 24.01.2013 року на загальну суму 30 263,55 грн (за періоди за квітень-серпень 2013 року) (арк. справи 19).

Задовольняючи позов, шляхом стягнення з відповідача суми податкового боргу, суд першої інстанції посилався на документальне підтвердження непогашеної суми боргу. До того ж посилався на те, що у податкового органу з врахуванням вимог п. 59.5 статті 59 Податкового кодексу України не було законних підстав виставляти платнику податків нові податкові вимоги, оскільки з часу виставлення у 2001 році податкових вимог ПАТ «Шахта «Надія» не погасило у повному обсязі податковий борг, який поступово збільшується (станом на 07.10.2013 року борг становить 122 564 563,71).

Відмовляючи у задоволенні позову, суд апеляційної інстанції, застосувавши норми статті 183-3 КАС України дійшов висновку, що спір за позовом контролюючого органу щодо стягнення з платника податків сум податкового боргу слід розглядати у порядку, визначеному статтею 183-3 КАС України, шляхом звернення до суду із відповідним поданням, а не у позовному порядку.

Суд касаційної інстанції вважає, що такі висновки суду апеляційної інстанції ґрунтуються на помилковому застосуванню норм ст. 183-3 КАС України з огляду на наступне.

За визначенням підпункту 14.1.175 пункту 14.1 ст. 14 Податкового кодексу України (далі - ПК) податковий борг - сума узгодженого грошового зобов`язання (з урахуванням штрафних санкцій за їх наявності), але не сплаченого платником податків у встановлений цим Кодексом строк, а також пеня, нарахована на суму такого грошового зобов`язання.

Підпунктом 16.1.4 пункту 16.1 ст.16 цього Кодексу встановлено, що Платник податків зобов`язаний сплачувати податки та збори в строки та у розмірах, встановлених цим Кодексом та законами з питань митної справи.

Згідно з пунктом 59.1 ст. 59 ПК у разі коли платник податків не сплачує узгодженої суми грошового зобов`язання в установлені законодавством строки, контролюючий орган надсилає (вручає) йому податкову вимогу в порядку, визначеному для надсилання (вручення) податкового повідомлення-рішення.

У разі якщо у платника податків, якому надіслано (вручено) податкову вимогу, сума податкового боргу збільшується (зменшується), погашенню підлягає вся сума податкового боргу такого платника податку, що існує на день погашення (пункт 59.5 цієї статті).

Згідно з пунктом 6 ст. 3 КАС адміністративний позов - звернення до адміністративного суду про захист прав, свобод та інтересів або на виконання повноважень у публічно-правових відносинах.

Відповідно до частини 1 ст. 183-3 КАС (у редакції, чинній на дату звернення ДПІ до суду) провадження у справах за зверненням органів державної податкової служби при здійсненні ними передбачених законом повноважень здійснюється на підставі подання таких органів щодо: 1) зупинення видаткових операцій платника податків на рахунках платника податків; 2) підтвердження обґрунтованості адміністративного арешту майна платника податків; 3) стягнення коштів за податковим боргом.

Частиною 3 цієї статті встановлено, що подання подається до суду першої інстанції протягом двадцяти чотирьох годин з моменту встановлення обставин, що зумовлюють звернення до суду, за загальними правилами підсудності, встановленими цим Кодексом.

Більше того, пунктом 2 частини 5 цієї статті встановлено, що суд ухвалою відмовляє у прийнятті подання у разі, якщо із поданих до суду матеріалів вбачається спір про право.

Відмова у прийнятті подання унеможливлює повторне звернення заявника з таким самим поданням. Заявник у цьому випадку має право звернутися з тими самими вимогами до суду в загальному порядку (частина 6 цієї статті).

Зміст вказаних правових норм свідчить про наявність у контролюючого органу двох альтернативних способів захисту порушеного права, як: звернення із поданням у порядку ст. 183-3 КАС, так і звернення до суду у порядку позовного провадження. При цьому, норми ст. 183-3 КАС передбачають певні процедурні особливості такого звернення, як-то: особливі строки звернення, скорочені строки розгляду тощо. Поряд із цим можливість звернення до суду із відповідним поданням обумовлена безспірністю вимог контролюючого органу.

У даному випадку, позивачем було обрано позовну форму звернення до суду, а тому апеляційним судом було помилково обмежено позивача у його правомочності вибору способу звернення до суду. До того ж суд звертає увагу, що Державна податкова інспекція у Сокальському районі двічі зверталась до суду з поданнями у порядку ст. 183-3 Кодексу адміністративного судочинства України про стягнення коштів з рахунків у банках, які обслуговують ДВАТ «Шахта «Надія», для погашення податкового боргу. Однак, ухвалами Львівського окружного адміністративного суду від 03.04.2013 року у справі № 813/2452/13-а та від 23.01.2013 року у справі № 813/500/13-а суд закрив провадження у справі, роз`яснивши позивачу право звернення з такими ж позовними вимогами в загальному порядку. Вказані ухвали не оскаржені та набрали законної сили.

Отже позивач звернувся до суду з цим позовом в передбаченому законом порядку, тому висновки, викладені в постанові суду апеляційної інстанції є помилковими.

Досліджуючи по суті заявлені вимоги про стягнення боргу колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до пункту 95.1 ст. 95 ПК України орган державної податкової служби здійснює за платника податків і на користь держави заходи щодо погашення податкового боргу такого платника податків шляхом стягнення коштів, які перебувають у його власності, а в разі їх недостатності - шляхом продажу майна такого платника податків, яке перебуває у податковій заставі.

Стягнення коштів та продаж майна платника податків провадяться не раніше ніж через 60 календарних днів з дня надіслання такому платнику податкової вимоги (підпункт 95.2 цієї статті).

Відсутність обов`язку контролюючого органу направляти платнику податків нову податкову вимогу у випадку збільшення суми податкового боргу передбачено нормою пункту 59.5 ст. 59 ПК. За допомогою висновку від протилежного з цієї норми виявляємо норму, що в разі коли після направлення платнику податків податкової вимоги сума його податкового боргу збільшується, податкова вимога на збільшену суму податкового боргу не направляється.

Підпунктом 60.1.1 пункту 60.1 ст. 60 ПК визначено, що податкова вимога вважається відкликаною у разі, якщо сума податкового боргу була погашена самостійно платником податків або органом стягнення. У зв`язку з цим із погашенням суми податкового боргу раніше надіслана платникові податків податкова вимога є відкликаною, а тому не може бути підставою для вжиття заходів із примусового стягнення податкового боргу.

Отже, лише у разі, якщо платником податків податковий борг був погашений, а через деякий час виник знову, органу державної податкової служби слід направити (вручити) йому нову податкову вимогу виходячи з виникнення нового грошового зобов`язання.

Право податкового органу на звернення до суду з позовом про стягнення податкового боргу виникає не раніше 60 днів з дня надіслання платнику податків податкової вимоги.

Як встановлено судом першої інстанції, на адресу відповідача надсилались податковим органом перша та друга податкові вимоги від 23.10.2001 № 1/7 та від 26.11.2001 № 2/16, а також вимога № 202 від 01.11.2012 року , що підтверджується копіями корінців вимог за підписом посадових осіб відповідача (арк. справи 9-10).

Обумовлюючи відсутність підстав для надіслання нової податкової вимоги, суд першої інстанції з врахуванням вимог п. 59.5 статті 59 Податкового кодексу України посилався на те, що з часу виставлення у 2001 році податкових вимог ПАТ «Шахта «Надія» не погасило у повному обсязі податковий борг, а поступово його збільшує (станом на 07.10.2013 року борг становить 122 564 563,71).

Тобто роблячи висновок про відсутність у контролюючого органу обов`язку направляти нові податкові вимоги, суд першої інстанції виходив із мотивів виникнення у відповідача податкового боргу, який не був погашений з 2001 року.

Разом з тим, обставини, які б свідчили про безперервність податкового боргу у відповідача впродовж періоду часу з виникнення податкового боргу, стосовно суми якого були направлені податкові вимоги, до звернення до суду з даним позовом у судовому процесі судами не встановлено.

Суд касаційної інстанції звертає увагу, що як вбачається з відомостей з Єдиного державного реєстру судових рішень позивач неодноразово звертався до Львівського окружного адміністративного суду з позовами та поданням до Публічного акціонерного товариства "Шахта "Надія" про стягнення коштів, зокрема податкового боргу з ПДВ, зарахування оплати по яким за рішеннями судів, було враховано в рахунок сплати попередніх звітних періодів, що в свою чергу повинно бути перевірено в розрізі правильності визначеної до стягнення суми боргу в даній справі.

Крім цього колегія суддів звертає увагу, що пред`явлена позивачем до стягнення сума боргу загалом складає 8 074 061,28 грн, проте якщо сумувати пред`явлену заборгованість, то вона загалом складає 8 074 041, 28 грн. Уточнень вказаної суми позивачем подано не було.

Вищевикладені обставини, як і обставини щодо погашення податкового боргу відповідача відповідно входять до предмету доказування при розгляді судом адміністративного позову про стягнення сум податкового боргу.

Проте судом апеляційної інстанції взагалі не була надана оцінка правильності визначеної та сформованої до сплати суми боргу.

Обов`язок суду встановити дійсні обставини справи при розгляді адміністративного позову безвідносно до позиції сторін випливає з офіційного з`ясування обставин справи як принципу адміністративного судочинства, закріпленого нормами статті 7, частин 4 та 5 ст. 11 КАС України (у редакції, чинній до внесення змін законом України від 03.10.2017) та закріплено також у частині 4 ст. 9 КАС України (у редакції, чинній після внесення змін законом України від 03.10.2017).

Частиною 1 ст. 242 КАС України у редакції, чинній після внесення змін законом України від 03.10.2017) встановлено, що рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права (частина 2 цієї статті).

Згідно з частиною 3 вказаної статті, обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Відповідно до частини 2 ст. 353 КАС України підставою для скасування судових рішень судів першої та (або) апеляційної інстанцій і направлення справи на новий судовий розгляд є порушення норм процесуального права, яке унеможливило встановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення справи, якщо: 1) суд не дослідив зібрані у справі докази; або 2) суд необґрунтовано відхилив клопотання про витребування, дослідження або огляд доказів, або інше клопотання (заяву) учасника справи щодо встановлення обставин, які мають значення для правильного вирішення справи; 3) суд встановив обставини, що мають істотне значення, на підставі недопустимих доказів.

Вищенаведені порушення судом норм процесуального права призвели до передчасних висновків щодо суті спору, отже судове рішення підлягає скасуванню з направленням справи на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Отже під час нового розгляду справи суду першої інстанції слід взяти до уваги викладене в цій постанові, встановити обставини щодо податкового боргу, який контролюючий орган просить стягнути з відповідача, наявності або відсутності обставин безперервності податкового боргу, та достовірність визначеної до стягнення з відповідача суми боргу з врахуванням судових рішень, а також самостійної сплати/або несплати боргу відповідачем; у разі необхідності, зобов`язати сторони надати докази, яких не буде вистачати для з`ясування відповідних обставин, або ж витребувати такі докази у інших осіб, в яких вони можуть знаходитися; дати правильну юридичну оцінку встановленим обставинам та постановити рішення відповідно до вимог статті 242 КАС України.

На підставі викладеного, керуючись статтями 341, 345, 349, 353, 355, 356, 359 Кодексу адміністративного судочинства України, Верховний Суд,

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу Сокальської об`єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Львівській області (правонаступник Головне управління ДПС у Львівській області) задовольнити частково.

Скасувати постанову Львівського апеляційного адміністративного суду від 26 червня 2014 року по справі № 813/6517/13-а, справу направити на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, є остаточною і не підлягає оскарженню.

Головуючий суддя:І.А. Васильєва
Судді: С.С. Пасічник
В.П. Юрченко