Справа № 640/12908/19
Суддя: Вєкуа Н.Г.
Дата ухвалення: 2019-11-20 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

20 листопада 2019 року № 640/12908/19

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі: головуючої судді Вєкуа Н.Г., суддів Васильченко І.П., Мазур А.С, при секретарі судового засідання Шуст Н.А,

за участю представників сторін: від позивача- не з`явилась, позивача - ОСОБА_1 , представника відповідача 1 - Горкуша М.А, представника відповідача 2 - Тов`янської І.О

розглянувши у судовому засіданні в режимі відеоконференції адміністративну справу

за позовом ОСОБА_1

до Головного управління Держгеокадастру у Житомирській області

Мартинівської сільської ради Пулинського району Житомирської області

про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення, -

УСТАНОВИВ:

До Окружного адміністративного суду м. Києва звернувся ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) з позовом до Головного управління Держгеокадастру у Житомирській області (10002, м. Житомир, вул. Довженка,45, ), Мартинівської сільської ради Пулинського району Житомирської області (12041, Житомирська область, Пулинський р-н с. Мартинівка, вул. Поліська, 3, ), в якому просить:

- визнати протиправним та скасувати наказ Головного управління Держгеокадастру у Житомирській області () від 30.01.2019 року № 6-331/14-19-СГ про виконання рішення суду;

- визнати протиправним та скасувати наказ Головного управління Держгеокадастру у Житомирській області () від 30.01.2019 року № 6-334/14-19-СГ про втрату чинності наказу Головного управління від 30.01.2019 року № 6-331/14-19-СГ;

- визнати протиправним та скасувати рішення 15 сесії 7 скликання Мартинівської сільської ради Пулинського району Житомирської області () від 28.05.2019 року № 336, в частині надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельних ділянок з кадастровими номерами :10:000:0518 та :10:000:0519 для створення громадських пасовищ.

В обґрунтування заявлених позовних вимог, позивач зазначив, що вважає протиправними накази Головного управління Держгеокадастру у Житомирській області від 30.01.2019 року , а також рішення №336 Мартинівської сільської ради Пулинського району Житомирської області, в зв`язку із тим, що вони не дозволили йому отримати дозвіл на виготовлення проекту землеустрою від законного розпорядника спірних земельних ділянок а провести послідуючі дії для отримання в оренду цих ділянок.

Ухвалою суду від 06 серпня 2019 року відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження.

На підставі клопотання позивача про колегіальний розгляд справи, яке ним було підтримано у судовому засіданні 10.10.2019 року, ухвалою суду від 10.10.2019 року дане клопотання було задоволено.

Відповідно до витягу з протоколу автоматичного визначення складу колегії суддів, визначено наступний склад колегії суддів: головуючий суддя - Вєкуа Н.Г., судді: Васильченко І.П., Мазур А.С.

Представник відповідача 1 - Головне управління Держгеокадастру у Житомирській області надав відзив на адміністративний позов, в якому вказав, що позовна заява є необґрунтованою, оскільки оскаржуваний наказ від 30.01.2019 був виданий з метою виконання рішення суду. Прийняття наказу №6-331/14-19-СГ від 30.01.2019 було здійснено не в межах виконання повноважень щодо розпорядження землями державної власності, а було етапом виконання судового рішення.

Представник відповідача 2 - Мартинівської сільської ради Пулинського району Житомирської області також не погодилась із доводами позивача, надала відзив на позовну заяву і зазначила, що рішення 15 сесії 7 скликання Мартинівської сільської ради Пулинського району Житомирської області від 28.05.2019 року, в частині надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельних ділянок для створення громадських пасовищ, було прийнято виключно виходячи із суспільних потреб територіальної громади.

В судовому засіданні 20.11.2019 проголошена вступна та резолютивна частина рішення.

Розглянувши подані сторонами документи та матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи та вирішення спору по суті, Окружний адміністративний суд міста Києва встановив наступне.

З матеріалів справи вбачається, що рішенням Житомирського окружного адміністративного суду від 06 червня 2018 року по справі №806/1943/18 позов ОСОБА_1 задоволено частково, визнано протиправною відмову Головного управління Держгеокадастру в Житомирській області, оформлену листом від 30.03.2018 №12741/0-1742/0/22-18 у наданні дозволу ОСОБА_1 на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки сільськогосподарського призначення державної власності в оренду строком на 49 років, з цільовим призначенням «Для сінокосіння і випасання худоби», орієнтовною площею 45.0000 га, яка розташована в адмінмежах Бабичівської сільської ради Пулинського району Житомирської області за межами населеного пункту та зобов`язано Головне управління Держгеокадастру в Житомирській області видати наказ про надання дозволу ОСОБА_2 на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки.

На виконання рішення суду Головним управлінням Держгеокадастру в Житомирській області був виданий наказ від 30.01.2019 №6-331/14-19-СГ «Про виконання рішення суду». Даним наказом було надано дозвіл позивачу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки сільськогосподарського призначення «для сінокосіння і випасання худоби». Проте, 30.01.2019 наказом №6-334/14-19-СГ визнано таким, що втратив чинність наказ ГУ Держгеокадастру в Житомирській області від 30.01.2019 №6-331/14-19-СГ.

Рішенням 15 сесії 7 скликання Мартинівської сільської ради Пулинського району Житомирської області від 28.05.2019 №336 «Про створення громадських пасовищ» надано дозвіл на розроблення проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок для створення громадських пасовищ, в тому числі і на земельних ділянках з кадастровими номерами :10:000:0518 та :10:000:0519, на які претендував позивач.

Позивач вважає, що вказані накази та рішення є протиправними та свідомо направлені на унеможливлення отримання в оренду земельних ділянок з кадастровими номерами :10:000:0518 та :10:000:0519.

Незгода позивача із вказаними рішеннями зумовила його звернення до Окружного адміністративного суду м. Києва із даним позовом, при вирішенні якого суд виходить із наступного.

Приписами частин 1, 2 статті 116 Земельного кодексу України передбачено, що громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом, або за результатами аукціону.

Набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування.

Частиною 1 статті 117 Земельного кодексу України передбачено, що передача земельних ділянок державної власності у комунальну власність чи навпаки здійснюється за рішеннями відповідних органів виконавчої влади чи органів місцевого самоврядування, які здійснюють розпорядження землями державної чи комунальної власності відповідно до повноважень, визначених цим Кодексом.

Згідно із частиною 4 статті 122 Земельного кодексу України, центральний орган виконавчої влади з питань земельних ресурсів у галузі земельних відносин та його територіальні органи передають земельні ділянки сільськогосподарського призначення державної власності, крім випадків, визначених частиною восьмою цієї статті, у власність або у користування для всіх потреб.

Відповідно частини 6 статті 118 Земельного кодексу України, громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення фермерського господарства, ведення особистого селянського господарства, ведення садівництва, будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибної ділянки), індивідуального дачного будівництва, будівництва індивідуальних гаражів у межах норм безоплатної приватизації, подають клопотання до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу.

У клопотанні зазначаються цільове призначення земельної ділянки та її орієнтовні розміри. До клопотання додаються графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки, погодження землекористувача (у разі вилучення земельної ділянки, що перебуває у користуванні інших осіб) та документи, що підтверджують досвід роботи у сільському господарстві або наявність освіти, здобутої в аграрному навчальному закладі (у разі надання земельної ділянки для ведення фермерського господарства). У разі якщо земельна ділянка державної власності розташована за межами населених пунктів і не входить до складу певного району, заява подається до Ради міністрів Автономної Республіки Крим. Верховній Раді Автономної Республіки Крим, Раді міністрів Автономної Республіки Крим, органам виконавчої влади або органам місцевого самоврядування, які передають земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, забороняється вимагати додаткові матеріали та документи, не передбачені цією статтею.

Згідно зі частиною 7 статті 118 Земельного кодексу України, відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу розглядає клопотання у місячний строк і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні.

Відповідно до пункту 34 частини першої статті 26 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» виключно на пленарних засіданнях сільської, селищної, міської ради вирішуються питання регулювання земельних відносин.

Аналіз наведених норм права дає підстави для висновку, що з метою реалізації права громадян на отримання (придбання) у власність чи користування земельної ділянки останній звертається з відповідною заявою чи клопотанням до органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування. За результатами розгляду заяви позивача про надання дозволу на розроблення документації землеустрою, відповідач приймає одне з таких рішень: або надає дозвіл на розроблення відповідної документації із землеустрою, або інформує про відмову у наданні відповідного дозволу із зазначенням конкретних причин відмови.

Кабінетом Міністрів України, на виконання Законів України «Про добровільне об`єднання територіальних громад» та «Про місцеве самоврядування в Україні», розпорядженням від 31 січня 2018 року №60-р було прийнято рішення щодо питання передачі земельних ділянок сільськогосподарського призначення державної власності у комунальну власність об`єднання територіальних громад.

Розпорядженням доручалось Держгеокадастру розпочати з 01 лютого 2018 року передачу усіх земельних ділянок сільськогосподарського призначення державної власності в комунальну власність відповідних об`єднаних територіальних громад, крім тих земельних ділянок, які не можуть бути передані у комунальну власність.

Так, матеріалами справи встановлено, що наказом від 27.09.2018 за №6-3845/14-18-СГ «Про передачу земельної ділянки державної власності у комунальну» Головне управління Держгеокдастру у Житомирській області актом приймання-передачі передало земельні ділянки, куди увійшла земельна ділянка, на яку позивач бажає отримати дозвіл на розроблення проекту землеустрою, до розпорядження Мартинівської сільської ради Пулинського району Житомирської області. Вказана земельна ділянка набула статусу комунальної.

З метою виконання рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 06.06.2018 року, відповідачем був виданий наказ 30.01.2019 року №6-331/14-19-СГ «Про виконання рішення суду». Даним наказом було надано дозвіл громадянину ОСОБА_1 на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки сільськогосподарського призначення «для сінокосіння і випасання худоби».

Відповідно, Головне управління Держгеокдастру у Житомирській області перестало бути розпорядником земель комунальної форми власності, натомість до його повноважень належить розпорядження землями державної форми власності, які розташовані за межами населеного пункту і за цільовим призначенням є землями особистого селянського господарства, садівництва фермерства.

В зв`язку із цим, 30.01.2019 року начальником відділу представництва в судах та інших органах юридичного управління ГУ Держгеокадастру в Житомирській області, доповідною запискою повідомлено, що дана земельна ділянка на сьогодні є комунальною власністю Мартнівської сільської ради Пулинського району Житомирської області.

Статтею 122 Земельного Кодексу України визначені повноваження органів виконавчої влади, органів місцевого самоврядування щодо передачі земельних ділянок у власність або у користування. Тому для виконання вимог ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачено Конституцією та Законами України.

Суд зауважує, що у зв`язку із передачею вказаних земельних ділянок від державної власності до Мартинівської сільської ради, змінилась форма власності земельних ділянок з державної на комунальну, тому у відповідача 1 - Головного управління Держгеокадастру в Житомирській області з 01.10.2018 року відносно вказаних земельних ділянок були відсутні, як права на розпорядження ними, так і обов`язки по прийняттю будь-яких рішень щодо них.

Тому, відповідач 1 - ГУ Держгеокадастру в Житомирській області об`єктивно не міг надати дозвіл позивачу на розробку проекту землеустрою земельної ділянки, оскільки вони вибули із їх розпорядження та управління.

Тому, наказом від 30.01.2019 №6-334/14-19-СГ визнано таким, що втратив чинність наказ Головного управління Держгеокадастру у Житомирській області від 30.01.2019 №6-331/14-19-СГ.

Крім того, суд зауважує, що передача земель у розпорядження Мартинівської сільської ради відбулась відповідно до наказу від 27.09.2018 за №6-3845/14-18-СГ «Про передачу земельної ділянки державної власності у комунальну» та акту приймання-передачі, а рішення Житомирського окружного адміністративного суду про зобов`язання відповідача 1 надати дозвіл на розробку проекту землеустрою земельної ділянки вступило в законну силу після апеляційного оскарження 24.10.2018 року, тобто рішення органу владних повноважень передувало рішенню про зобов`язання вчинити дії ГУ Держгеокадастру у Житомирській області відносно позивача.

На підставі зазначеного, суд вважає посилання позивача на те, що відповідач був учасником розгляду справи в Житомирському окружному адміністративному суді, а тому був обізнаний про намір позивача отримати в оренду земельну ділянку, яку відповідачем було передано до комунальної власності Мартінивської сільської ради, необґрунтованими, оскільки рішення суду, відповідно до ст. 255 КАС України набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано, або прийняття постанови апеляційним судом за наслідками апеляційного перегляду. Обізнаність відповідача про намір не є підставою для виконання рішення.

Відповідно до ст. 370 КАС України судове рішення, яке набрало законної сили, є обов`язковим для учасників справи, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, або за принципом взаємності, - за її межами. Невиконання судового рішення тягне за собою відповідальність, встановлену законом.

Тільки рішення, яке відповідно до вимог закону вступило у законну силу, є обов`язковим для виконання органами владних повноважень.

Посилання позивача на те, що відповідачами вчиняються дії на ускладнення отримання земельних ділянок спростовуються наявними в матеріалах справи письмовими доказами.

Так, громадою сіл Видумки, Мартинівка, Гута-Юстинівка, Олізарівка, В`юнки та інших сіл Мартинівської ОТГ було проведено засідання сіл та подано 16.02.2019 року клопотання на розгляд сесії про затвердження технічної документації та відвід земель під громадські пасовища.

26.02.2019 року на зборах територіальних громад було розроблено та погоджено Положення про громадські пасовища, яке в подальшому було затверджено 15 сесією Мартинівської сільської ради.

На підтвердження вказаних обставин, відповідачем до матеріалів справи долучено клопотання уповноважених осіб від громади, з підписами власників худоби на підтримання клопотання, Положення про громадські пасовища, протокол № 1 зборів села від 16.02.2019 року, які були досліджені судом під час прийняття рішення по справі.

В зв`язку із наведеним, суд вважає, що оскаржуване рішення Мартинівської сільської ради Пулинського району Житомирської області №336 прийнято у відповідності до повноважень, визначених Земельним Кодексом України, Конституцією України та Законом України «Про місцеве самоврядування», виходячи з інтересів територіальної громади.

Доводи позивача стосовно того, що відповідач цитує ст. 118 Земельного кодексу України, які відносяться до відведення земельних ділянок у власність, а не надання її в оренду, що призводить до визначенням ним хибної правової позиції і не застосування норм права, якими регулюються земельні відносини у сфері оренди, суд вважає необгрунтованими, тому що посилання відповідача на ст. 118 Земельного Кодексу України відбувається в контексті процедури отримання дозволу на розроблення проекту землеустрою для отримання земельної ділянки у власність.

Аналогічні норми містить ст. 123 Земельного Кодексу України щодо розроблення проекту землеустрою для отримання земельної ділянки у користування або в оренду.

Так, ст. 123 Земельного Кодексу України передбачає, що особа, зацікавлена в одержанні у користування земельної ділянки із земель державної або комунальної власності за проектом землеустрою щодо її відведення, звертається з клопотанням про надання дозволу на його розробку до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, які відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, передають у власність або користування такі земельні ділянки.

Відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування в межах їх повноважень у місячний строк розглядає клопотання і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні. Підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування земельної ділянки вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, а також генеральних планів населених пунктів, іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування території населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.

Аналіз наведених норм законодавства вказує на те, що процес отримання дозволу на розробку проекту землеустрою, як для отримання земельної ділянки у власність, так і для отримання її у користування або в оренду є ідентичним.

Тому до вказаних вище доводів позивача суд відноситься критично та не приймає їх до уваги при вирішенні справ по суті.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною другою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно з частиною першою статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Відповідно до частини другої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

За таких обставин, системно проаналізувавши приписи законодавства України, надавши оцінку з урахуванням усіх доказів у справі в їх сукупності, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, суд дійшов висновку про необґрунтованість позовних вимог та відсутність підстав для їх задоволення.

Відповідно, враховуючи те, що у задоволенні позову слід відмовити, судові витрати відшкодуванню позивачу не підлягають.

Керуючись ст.ст. 72-77, 139, 241-246 Кодексу адміністративного судочинства України суд,

В И Р І Ш И В:

1. У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) відмовити повністю.

Рішення суду може бути оскаржене в апеляційному порядку шляхом подачі апеляційної скарги безпосередньо до суду апеляційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення встановленого ст. 295 КАС України строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано

Повний текст рішення складено і підписано 26.11.2019 року

Головуючий суддя Н.Г. Вєкуа

Судді: І.П. Васильченко

А.С. Мазур