Справа № 620/3185/19
Суддя: Непочатих В.О.
Дата ухвалення: 2019-11-26 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЧЕРНІГІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 листопада 2019 року Чернігів Справа № 620/3185/19

Чернігівський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Непочатих В.О.,

при секретарі Єгуновій О.М.,

за участю позивача ОСОБА_1 , представника відповідача Примака А.А., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Міністерства оборони України про визнання протиправним та скасування пункту протоколу, зобов`язання вчинити певні дії,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Міністерства оборони України, в якому просить:

- визнати протиправним та скасувати пункт 24 протоколу засідання комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум від 26.10.2018 № 104 про відмову в призначенні позивачу одноразової грошової допомоги у зв`язку з встановленням II групи інвалідності внаслідок захворювання, пов`язаного з захистом Батьківщини;

- зобов`язати Міністерство оборони України призначити та виплатити позивачу одноразову грошову допомогу у зв`язку з встановленням II групи інвалідності внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням мною обов`язків військової служби у розмірі 300-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на 1 січня календарного року, відповідно до Закону України «Про соціальній та правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» та Порядку призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 975 від 25.12.2013, з урахуванням раніше виплаченої суми.

В обґрунтування своїх вимог позивачем зазначено, що відповідачем протиправно відмовлено йому у призначенні та виплаті одноразової грошової допомоги у зв`язку з встановленням II групи інвалідності внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням обов`язків військової служби, оскільки право на її отримання передбачене статтею 16 Закону України від 20.12.1991 №2011-ХІІ «Про соціальній та правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей».

Відповідач подав відзив на позов, в якому просить відмовити у задоволенні позову посилаючись на те, що статтею 16-3 Закону України «Про соціальний та правовий захист військовослужбовців» в редакції до 06.12.2016 так і після внесення змін Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» від 06.12.2016 № 1774-VIII (набрав чинності 01.01.2017) було встановлено, що у разі зміни групи інвалідності понад дворічний термін після первинного встановлення інвалідності виплата одноразової грошової допомоги не здійснюється. Зазначає, що позивачу ІІ група інвалідності була встановлена понад дворічний строк з моменту первинного встановлення інвалідності, а тому рішення про відмову в призначенні одноразової грошової допомоги, викладене в протоколі засідання комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум від 26.10.2018 № 104 є правомірним.

Позивачем було подано до суду відповідь на відзив в якій він вказав, що стаття 16-3 Закону України «Про соціальний та правовий захист військовослужбовців», у редакції до 01.01.2017, не містила часових обмежень на виплату одноразової грошової допомоги у разі, якщо після призначення первинної групи інвалідності (меншого відсотку втрати працездатності) особі було встановлено вищу групу інвалідності (більшого відсотку втрати працездатності), зокрема, після двох років з часу первинного встановлення інвалідності. Вважає, що на момент виникнення спірних правовідносин, строків реалізації права на одноразову грошову допомогу законодавством передбачено не було, а тому має право на отримання вказаної допомоги, без обмеження дворічним терміном, після первинного встановлення групи інвалідності.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, судом встановлено наступне.

ОСОБА_1 , відповідно до Указу Президента України від 17.03.2014 № 303/2014 «Про часткову мобілізацію» 19.03.2014 був призваний на військову службу до військової частини НОМЕР_1 та на підставі Указу Президента України від 14.01.2015 № 15/2015 «Про часткову мобілізацію» з 17.03.2015 був звільнений з військової служби у запас, що підтверджується копією військового квитка серії НОМЕР_2 (а.с. 12-16).

23.03.2016 ОСОБА_1 , під час первинного медичного огляду, встановлено ІІІ групу інвалідності в результаті захворювання пов`язаного із захистом Батьківщини, що підтверджується копією довідки до акту огляду МСЕК серії АВА № 018979 від 23.03.2016 (а.с. 20).

Відповідно до листа ІНФОРМАЦІЯ_1 від 30.05.2016 № 5/2290, протоколом засідання Комісії з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), каліцтва або інвалідності військовослужбовцям та інвалідності осіб звільнених з військової служби від 20.05.2016 № 32, позивачу призначено одноразову грошову допомогу як інваліду ІІІ групи внаслідок захворювання, пов`язаного із захистом Батьківщини у розмірі 150-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на дату встановлення інвалідності в сумі 206700,00 грн. (а.с. 21).

Під час повторного медичного огляду позивачу 17.07.2018 було встановлено ІІ групу інвалідності, у зв`язку з захворюванням, пов`язаним із захистом Батьківщини, що підтверджується копією довідки до акту огляду МСЕК серії АВА № 058816 від 17.07.2018 (а.с. 22).

У зв`язку з встановленням ІІ групи інвалідності, позивач 24.07.2018 звернувся до Чернігівського об`єднаного міського військового комісаріату з заявою та відповідними документами про призначення і виплату одноразової грошової допомоги в разі встановлення інвалідності (а.с. 27).

Відповідно до протоколу засідання комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум від 26.10.2018 № 104 позивачу було відмовлено в призначенні одноразової грошової допомоги, оскільки ОСОБА_1 змінено групу інвалідності понад дворічний термін (а.с. 26).

Даючи правову оцінку обставинам вказаної справи, суд зважає на таке.

Правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку із виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни здійснюється відповідно до Закону України від 25.03.1992 № 2232-ХІІ «Про військовий обов`язок і військову службу» (далі - Закон № 2232-ХІІ).

Відповідно до статті 41 Закону № 2232-ХІІ виплата одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, та резервістів під час виконання ними обов`язків служби у військовому резерві здійснюється в порядку і на умовах, встановлених Законом України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей».

Згідно з пунктом 2 частини першої статті 3 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» від 20.12.1991 №2011-ХІІ (далі - Закон № 2011-ХІІ) дія цього Закону поширюється на військовослужбовців, які стали інвалідами внаслідок захворювання, пов`язаного з проходженням військової служби, чи внаслідок захворювання після звільнення їх з військової служби, пов`язаного з проходженням військової служби, та членів їх сімей, а також членів сімей військовослужбовців, які загинули, померли чи пропали безвісти.

Пунктом 4 частини другої статті 16 Закону № 2011-ХІІ передбачено, що одноразова грошова допомога призначається і виплачується у разі встановлення військовослужбовцю (крім військовослужбовців строкової служби) інвалідності, що настала внаслідок поранення (контузії, травми або каліцтва), отриманого ним під час виконання обов`язків військової служби або внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням ним обов`язків військової служби, чи встановлення інвалідності особі після її звільнення з військової служби внаслідок причин, зазначених у цьому підпункті.

За приписами пункту «б» частини першої статті 16-2 Закону № 2011-XII (у редакції на дату встановлення інвалідності ІІ групи) одноразова грошова допомога призначається і виплачується у розмірі 300-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на 1 січня календарного року, - у разі встановлення військовослужбовцю інвалідності II групи.

Спірні правовідносини виникли між сторонами щодо реалізації позивачем права на отримання одноразової грошової допомоги, у зв`язку із встановленням йому ІІ групи інвалідності з 17.07.2018.

Відповідно до абзацу 3 пункту 3 Порядку призначення і виплати одноразової грошової допомоги, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 25.12.2013 № 975 (далі - Порядок № 975) днем виникнення права на отримання одноразової грошової допомоги у разі встановлення інвалідності є дата, що зазначена у довідці медико-соціальної експертної комісії.

Таким чином, до спірних відносин застосовується законодавство, що діяло станом на 17.07.2018.

Згідно з пунктом 4 статті 16-3 Закону № 2011-XII, який набрав чинності з 01.01.2014, якщо протягом двох років військовослужбовцю, військовозобов`язаному або резервісту після первинного встановлення інвалідності або ступеня втрати працездатності без встановлення інвалідності під час повторного огляду буде встановлено вищу групу інвалідності або більший відсоток втрати працездатності, що дає їм право на отримання одноразової грошової допомоги в більшому розмірі, виплата провадиться з урахуванням раніше виплаченої суми.

Положення пункту 4 статті 16-3 Закону № 2011-XII застосовується до правовідносин, що виникли після набрання ним чинності, тобто після 01.01.2014.

У подальшому, Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» від 06.12.2016 № 1774-VIII (набрав чинності з 01.01.2017) пункт 4 статті 16-3 Закону № 2011-XII доповнено абзацом другим такого змісту: «У разі зміни групи інвалідності, її причини або ступеня втрати працездатності понад дворічний термін після первинного встановлення інвалідності виплата одноразової грошової допомоги у зв`язку із змінами, що відбулися, не здійснюється».

Отже, обидві норми пункту 4 статті 16-3 Закону (абзаци 1 і 2) передбачають обмеження строку, протягом якого зміна групи інвалідності, її причини або ступеня втрати працездатності можуть бути підставою для виплати одноразової грошової допомоги, дворічним строком. Дворічний строк обчислюється з часу первинного встановлення інвалідності.

Правовідносини щодо первинного встановлення інвалідності виникли після набрання чинності зазначеним Законом, тому пункт 4 статті 16-3 Закону № 2011-XII застосовується до позивача.

Суд звертає увагу, що на час первинного встановлення інвалідності позивачеві (23.03.2016) правова норма, яка обмежує право на перегляд розміру одноразової грошової допомоги дворічним строком, вже діяла.

З дня первинного встановлення інвалідності (23.03.2016) до дня встановлення ІІ групи інвалідності (17.07.2018) минуло понад два роки. Відтак, позивач не має права на отримання одноразової грошової допомоги в більшому розмірі.

Даний висновок узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, висловленою в постанові від 21.08.2019 у справі № 806/2187/18.

При вказаних обставинах, суд приходить до висновку, що рішення комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум, яке оформлено протоколом засідання комісії від 26.10.2018 № 104 прийнято в межах наданих законом повноважень, а тому відсутні підстави для його скасування.

Відповідно до частини першої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

З урахуванням зазначеного, суд, на підставі наданих доказів в їх сукупності, системного аналізу положень законодавства України, приходить до висновку, що в задоволенні позову ОСОБА_1 необхідно відмовити повністю.

Підстави для розподілу судових витрат відсутні.

Керуючись статтями 72-74, 77, 241-246, 260-262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позову ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_3 ) до Міністерства оборони України (просп. Повітрофлотський, буд. 6, м. Київ, 03168, ) про визнання протиправним та скасування пункту протоколу, зобов`язання вчинити певні дії відмовити повністю.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Шостого апеляційного адміністративного суду через суд першої інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 27.11.2019.

Суддя В.О. Непочатих