Справа № 459/1599/16-а
Суддя: Матковська Зоряна Мирославівна
Дата ухвалення: 2019-11-27 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 листопада 2019 рокуЛьвів№857/10795/19

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі колегії суддів:

головуючого судді: Матковської З.М.,

суддів: Бруновської Н.В., Шавеля Р.М.,

при секретарі судового засідання: Герман О.В.

з участю представника позивача Школьної А.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу Львівської митниці ДФС на постанову Червоноградського міського суду Львівської області від 13 вересня 2016 року у справі №459/1599/16-а (головуючий суддя Кріль М.Д. постанова проголошена о 16:31 год у м. Червонограді) за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Львівської митниці ДФС про визнання протиправною та скасування постанови,-

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом Львівської митниці ДФС, у якому просив визнати протиправною та скасувати постанову заступника начальника Львівської митниці ДФС - начальника управління боротьби з митними порушеннями від 20.05.2016 року про порушення митних правил №1625/20900/16, звільнити його від відповідальності передбаченої вказаною постановою, та адміністративну справу про притягнення його до відповідальності за ч.2 ст.469, ст.485 МК України закрити.

Постановою Червоноградського міського суду Львівської області від 13 вересня 2016 року позов задоволено частково. Постанову заступника начальника Львівської митниці Державної фіскальної служби України від 20.05.2016 року у справі про порушення митних правил №1625/20900/16 про накладення адміністративного стягнення на ОСОБА_1 визнано неправомірною та її скасовано. В решті позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись із рішенням суду першої інстанції, відповідачем подана апеляційна скарга, в якій зазначає, що рішення суду першої інстанції прийняте з порушенням норм матеріального та процесуального права та підлягає скасуванню. Зокрема доводи апелянта зводяться до того, що 28.12.2014 року ОСОБА_1 через пункт пропуску «Рава-Руська-Хребенне» митного поста «Рава-Руська» Львівської митниці ДФС згідно митної декларації №205000000/2014/955258 від 28.12.2014 року ввіз на митну територію України транспортний засіб, що перебуває під митним контролем: вантажний автомобіль марки «MERCEDES-BENZ», VIN № НОМЕР_1 , 2010р.в. Цей автомобіль позивач зобов`язався доставити до Волинської митниці ДФС у термін до 07.01.2015 року. Однак таке своє зобов`язання не виконав і автомобіль перебуває на території України, митні платежі сплачені не були. Отже в діях відповідача наявний склад правопорушення. Просить апеляційну скаргу задовольнити, рішення суду першої інстанції скасувати та прийняти нове рішення, яким в задоволенні позову відмовити.

Постановою Львівського апеляційного адміністративного суду від 09.02.2017р. постанову Червоноградського міського суду Львівської області від 13 вересня 2016 року у справі №459/1599/16-а - скасовано та відмовлено у задоволенні позову.

В подальшому Постановою Верховного Суду від 15.08.2019 р. касаційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково. Постанову Львівського апеляційного адміністративного суду від 09 лютого 2017 року у справі №459/1599/16-а - скасовано та справу направлено на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

У постанові Верховного Суду зазначено, що апеляційний суд в порушення принципу офіційного з`ясування всіх обставин у справі, встановленого частиною четвертою статті 11 Кодексу адміністративного судочинства України (в редакції, чинній на час вирішення спору в суді апеляційної інстанції), не з`ясував день (дату) виявлення відповідачем вчиненого ОСОБА_1 порушення митних правил, що унеможливлює перевірку дотримання органом доходів і зборів строку притягнення його до відповідальності. З огляду на наведене, суд касаційної інстанції приходить до висновку, що постанова суду апеляційної інстанцій підлягає скасуванню, а справа направленню до цього ж суду для продовження розгляду.

Представник позивача проти апеляційної скарги заперечила, просила апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суд без змін.

Відповідач в судове засідання не з`явився, хоча належним чином були повідомлений про дату судового засідання. Відповідно до ч. 3 ст. 268 КАС України, неприбуття в судове засідання сторін учасника справи, повідомленого відповідно до положень цієї статті, не перешкоджає розгляду справи у судах першої та апеляційної інстанцій.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на наступне.

Судом встановлено та матеріалами справи слідує, що ОСОБА_1 28 грудня 2014 року через пункт пропуску «Рава-Руська-Хребенне» митного поста «Рава-Руська» Львівської митниці ДФС ввіз на митну територію України товар, що перебуває під митним контролем: вантажний автомобіль марки «MERCEDES-BENZ», YIN № НОМЕР_1 , 2010 р.в. згідно митної декларації №205000000/2014/955258 від 28 грудня 2014 року.

Цей автомобіль, як вказано у декларації належить ТзОВ «Пріор Контракт».

У відповідності до митної декларації №205000000/2014/955258 ОСОБА_1 зобов`язався доставити цей товар до Волинської митниці ДФС в термін до 07.01.2015 року.

Однак цього зроблено не було і автомобіль перебуває на території України.

При цьому жодних документів на підтвердження передачі товару ТзОВ «Пріор Контракт» подано не було.

Відповідно до службової записки ВКПТ УОМК Львівської митниці ДФС від 15.03.2016 року №533/10/13-70-24-02/48-ЕП митні платежі, що мали бути сплачені при ввезенні на митну територію України автомобіля «MERCEDES- BENZ», VIN № НОМЕР_1 станом на дату перетину митного кордону України становлять 43776,84 грн.

Суд першої інстанції позов задовольнив частково з тих підстав, що митним органом порушено строк притягнення позивача до адміністративної відповідальності, оскільки дане порушення не є триваючим.

Апеляційний суд вважає висновки суду першої інстанції вірними та обґрунтованими з огляду на наступне.

Відповідно до ст. 90 МК України транзит - це митний режим, відповідно до якого товари та/або транспортні засоби комерційного призначення переміщуються під митним контролем між двома органами доходів і зборів України або в межах зони діяльності одного органу доходів і зборів без будь-якого використання цих товарів, без сплати митних платежів та без застосування заходів нетарифного регулювання зовнішньоекономічної діяльності.

Статтею 93 МК України передбачено, що товари, транспортні засоби комерційного призначення, що переміщуються у митному режимі транзиту, повинні: 1) перебувати у незмінному стані, крім природних змін їх якісних та/або кількісних характеристик за нормальних умов транспортування і зберігання; 2) не використовуватися з жодною іншою метою, крім транзиту; 3) бути доставленими у орган доходів і зборів призначення до закінчення строку, визначеного статтею 95 цього Кодексу; 4) мати неушкоджені засоби забезпечення ідентифікації у разі їх застосування.

Частиною 1 статті 95 МК України встановлюються такі строки транзитних перевезень залежно від виду транспорту, зокрема, для автомобільного транспорту - 10 діб (у разі переміщення в зоні діяльності однієї митниці - 5 діб).

Як передбачено, п. 3 ч. 1 ст. 93 МК України транспортні засоби комерційного призначення, що переміщуються у митному режимі транзиту, повинні, зокрема, бути доставленими у орган доходів і зборів призначення до закінчення строку, визначеного статтею 95 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 1 ст. 381 МК України громадянам дозволяється ввозити транспортні засоби особистого користування з метою транзиту через митну територію України за умови їх письмового декларування в порядку, передбаченому для громадян, та внесення на рахунок органу доходів і зборів, що здійснив пропуск таких транспортних засобів на митну територію України, грошової застави в розмірі митних платежів, що підлягають сплаті при ввезенні таких транспортних засобів на митну територію України з метою вільного обігу. Зазначені вимоги не поширюються на транспортні засоби, постійно зареєстровані у відповідних реєстраційних органах іноземної держави, що підтверджується відповідним документом.

Згідно із ч. 6 ст. 379 МК України строки тимчасового ввезення громадянами товарів на митну територію України (крім випадків, передбачених статтею 380 цього Кодексу) встановлюються відповідно до статті 108 цього Кодексу, а строки ввезення з метою транзиту - відповідно до ст. 95 цього Кодексу.

Відповідно до норм податкового законодавства, податкова пільга - це передбачене податковим та митним законодавством звільнення платника податків від обов`язку щодо нарахування та сплати податку та збору, сплата ним податку та збору в меншому розмірі. Податкова пільга надається, зокрема, шляхом звільнення від сплати податку та збору.

Статтею 292 МК України встановлено, що митні платежі не сплачуються у разі, якщо відповідно до цього Кодексу, Податкового кодексу України, інших законів України, а також міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України: 1) товари не є об`єктом оподаткування митними платежами; 2) щодо товарів надано звільнення або повне умовне звільнення від сплати митних платежів - у період дії такого звільнення і при дотриманні умов, у зв`язку з якими його надано; 3) при ввезенні товарів на митну територію України або вивезенні товарів з митної території України товари були поміщені у митний режим, який відповідно до положень цього Кодексу не передбачає сплату митних платежів, - на період дії цього режиму та при виконанні умов, що випливають з такого режиму; 4) коли загальна фактурна вартість товарів, що ввозяться на митну територію України або вивозяться за межі митної території України громадянами, не перевищує обсягів, які не є об`єктом оподаткування митними платежами відповідно до розділу XII цього Кодексу.

Разом з тим, п. 3 ч. 3 ст. 293 МК України встановлено, що до осіб, на яких покладено обов`язок із сплати митних платежів, у разі недотримання положень цього Кодексу щодо користування та розпорядження товарами або виконання інших вимог і умов, установлених цим Кодексом для застосування митних режимів, що передбачають умовне повне або часткове звільнення від сплати митних платежів, відносяться особи, відповідальні за дотримання митного режиму.

Відповідно до ст. 485 МК України заявлення в митній декларації з метою неправомірного звільнення від сплати митних платежів чи зменшення їх розміру неправдивих відомостей щодо істотних умов зовнішньоекономічного договору (контракту), ваги (з урахуванням допустимих втрат за належних умов зберігання і транспортування) або кількості, країни походження, відправника та/або одержувача товару, неправдивих відомостей, необхідних для визначення коду товару згідно з УКТ ЗЕД та його митної вартості, та/або надання з цією ж метою органу доходів і зборів документів, що містять такі відомості, або несплата митних платежів у строк, встановлений законом, або інші протиправні дії, спрямовані на ухилення від сплати митних платежів, а так само використання товарів, стосовно яких надано пільги щодо сплати митних платежів, в інших цілях, ніж ті, у зв`язку з якими було надано такі пільги - тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі 300 відсотків несплаченої суми митних платежів.

Підставами для скасування постанови про накладення адміністративного стягнення за порушення митних правил або про припинення провадження у справі про порушення митних правил, відповідно до ч. 1 ст. 531 МК України, є: 1) відсутність у діях особи, яка притягується до відповідальності, ознак порушення митних правил; 2) необ`єктивність або неповнота провадження у справі або необ`єктивність її розгляду; 3) невідповідність викладених у постанові висновків фактичним обставинам справи; 4) винесення постанови неправомочною особою, безпідставне недопущення до участі в розгляді справи особи, притягнутої до відповідальності, або її представника, а також інше обмеження прав учасників провадження у справі про порушення митних правил та її розгляду; 5) неправильна або неповна кваліфікація вчиненого правопорушення; 6) накладення стягнення, не передбаченого цим Кодексом.

Апеляційний суд вважає необґрунтованими та безпідставними доводи позивача, про те що він не являється суб`єктом даного правопорушення через те, що власником автомобіля є ТОВ «Пріор Контракт», оскільки саме позивач перевозив автомобіль через кордон і саме він повинен був доставити транспортний засіб оформлений Волинською митницею в митному режимі «транзит», на митницю до 7 січня 2015 року. При цьому жодних належних доказів передачі позивачем цього автомобіля підприємству, суду надано не було.

Таким чином, позивач, зазначивши в декларації про режим транзиту й отримавши можливість користуватися ним з податковою пільгою за цієї умови, фактично вчинив дії, спрямовані на ухилення від сплати митних платежів, що свідчить про наявність у його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 485 Митного кодексу України.

Також невірними є посилання позивача про те, що його притягнуто до відповідальності одного виду (відповідальність за порушення митних правил) за одне й те саме діяння, оскільки з досліджених постанов в справі про порушення митних правил вбачається, що позивача притягнуто до відповідальності за різні правопорушення: за перевищення встановленого ст. 95 МК України строку доставки товарів, транспортних засобів комерційного призначення, митних або інших документів на ці товари більше ніж на 10 діб, а в даному випадку позивач притягнутий за протиправні дії спрямовані на ухилення від сплати митних платежів, які передбачені ст. 485 МК України.

Разом з тим, апеляційний суд зазначає наступне.

Згідно із частиною 1 статті 467 Митного кодексу України, якщо справи про порушення митних правил відповідно до статті 522 цього Кодексу розглядаються органами доходів і зборів, адміністративне стягнення за порушення митних правил може бути накладено не пізніше, ніж через шість місяців з дня вчинення правопорушення, а у разі розгляду органами доходів і зборів справ про триваючі порушення митних правил, у тому числі передбачені статями 469, 477 - 481, 485 цього Кодексу, - не пізніше, ніж через шість місяців з дня виявлення цих правопорушень.

З аналізу зазначеної норми слідує, що перелік триваючих правопорушень не є вичерпним, а лише конкретизуючим щодо окремих статтей.

При цьому, в положеннях Митного кодексу України не міститься визначення триваючого правопорушення.

Тобто триваючі правопорушення характеризуються тим, що особа, яка вчинила якісь певні дії чи бездіяльність, перебуває надалі у стані безперервного продовження цих дій (бездіяльності). Ці дії безперервно порушують закон протягом якогось часу. Іноді такий стан продовжується значний час і увесь час винний безперервно скоює правопорушення у вигляді невиконання покладених на нього обов`язків.

Отже, несплата митних платежів щодо транспортного засобу, що перебуває в режимі транзиту, та щодо якого існує обов`язок вивезення за межі митної території, є триваючим правопорушенням, оскільки в даному випадку особа перебуває в безперервному стані протиправної бездіяльності через невиконання свого обов`язку.

Оскільки позивач не сплатив митні платежі і не виконав зобов`язання про зворотнє вивезення, це порушення є триваючим.

Як слідує з матеріалів справи, 20.04.2015 року, о 23 год. 30 хв. у зону митного контролю м/п «Рава- Руська» Львівської митниці ДФС, каналом позначеним символами «червоний коридор» заїхав сідловий тягач марки «DAF XF 105.460», реєстраційний номер НОМЕР_2 , у якому громадянин України ОСОБА_1 , прямував у службову поїздку з України в Республіку Польщу.

Під час внесення інформації в АСМО ПІК «Інспектор-2006» спрацювало орієнтування Львівської митниці ДФС №4339/7/13-70-24-02/45-Е П від 10.04.2015р. стосовно гр. ОСОБА_1 , який 28.12.2014 року через пункт пропуску «Рава-Руська-Хребенне» митного поста «Рава-Руська» Львівської митниці ДФС, згідно митної декларації №205000000/2014/955258 від 28.12.2014 року, у транспортному засобі р.н. НОМЕР_3 , ввіз на митну територію України товар, що перебуває під митним контролем: вантажний автомобіль марки «MERCEDES-BENZ», VIN № НОМЕР_1 , 2010p.в.

Відповідно до ст. 494 Митного кодексу України, про кожний випадок виявлення порушення митних правил уповноважена посадова особа органу доходів і зборів, яка виявила таке порушення, невідкладно складає протокол за формою, установленою центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну фінансову політику.

З матеріалів справи слідує, що відносно позивача було складено два протоколи про порушення митних правил № 0875/20910/15 від 22.04.2015 року за вчинення порушення митних правил, передбаченого ч. 3 ст.470 МК України та № 1625/20900/16 від 26.04.2016 р. за вчинення порушення митних правил, передбаченого ч. 2 ст.469, ст.485 МК України.

Визначальним фактором можливості накладення адміністративного стягнення за порушення митних правил не пізніше, ніж через шість місяців з дня виявлення цих правопорушень, є триваючий характер порушення митних правил, у тому числі передбачених статтями 469, 477-481, 485 цього Кодексу, а не сам факт вчинення порушень, передбачених цими статтями.

22.04.2015р. позивачем надавались пояснення щодо того, що він не доставив товар (транспортний засіб) до митниці призначення, оскільки передав його представнику Товариства з обмеженою відповідальністю «Пріор-Контракт».

Окрім цього, як слідує з матеріалів справи, зокрема адміністративних справ про притягнення ОСОБА_1 до відповідальності за порушення митних правил за 2015 та 2016 роки - стягнення накладено за тим же фактом як у 2015, так і у 2016 році. Крім того, про факт правопорушення відповідачу було відомо чи повинно було бути відомо у 2015 році, так як порушником ОСОБА_1 як 2015 році так і в 2016 році було надано аналогічні письмові пояснення за вказаним вище фактом.

Таким чином, апеляційний суд приходить до висновку, що моментом виявлення Львівською митницею ДФС описаних у Постанові митних правопорушень є момент складення протоколу про порушення митних правил №0875/20910/15 від 22.04.2015 року на ОСОБА_1 та пояснення останнього, під час якого ОСОБА_1 вказав, що він не доставив товар (транспортний засіб) до митниці призначення, оскільки передав його представнику ТзОВ «Пріор-Контракт», та не знає, яка подальша доля даного товару.

Відповідачем інших доказів на спростування вказаного не надано. Зокрема на запит та ухвалу суду про надання даних щодо дня (дати) виявлення Львівською митницею ДФС вчиненого позивачем порушення митних правил та їх документального підтвердження, інформації не представлено.

Відповідно до частини 2 статті 77 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Отже в ході розгляду справи як судом першої, так і апеляційної інстанцій, відповідачем не надано суду доказів на спростування наведених вище обставин.

Наявні у матеріалах справи долучені відповідачем копії листів та службової записки ДФС, Волинської митниці ДФС, Львівської митниці ДФС апеляційними судом до уваги не беруться з наведених вище висновків суду щодо встановлення дати виявлення вчиненого позивачем порушення, та окрім цього перевірка митними органами інформації щодо ввезення/вивезення товару/транспортного засобу не може тривати майже два роки та лише після цього складатись протокол про порушення митних правил.

Відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського Суду з прав людини» практика Європейського Суду з прав людини є джерелом права та підлягає застосуванню національними судами при розгляді справ.

В своїй судовій практиці Європейський суд з прав людини підкреслює особливу важливість принципу «належного урядування». Він передбачає, що у разі, коли йдеться про питання загального інтересу, зокрема, якщо справа впливає на такі основоположні права людини, як майнові права, державні органи повинні діяти вчасно та в належний і якомога послідовніший спосіб (рішення у справах «Беєлер проти Італії» [ВП] (Beyeler v. Italy [GC]), заява № 33202/96, п. 120, ECHR 2000-I, «Онер`їлдіз проти Туреччини» [ВП] (Oneryildiz v. Turkey [GC]), заява № 48939/99, п. 128, ECHR 2004-XII, «Megadat.com S.r.l. проти Молдови» (Megadat.com S.r.l. v. Moldova), заява № 21151/04, п. 72, від 8 квітня 2008 року, і «Москаль проти Польщі» (Moskal v. Poland), заява № 10373/05, п. 51, від 15 вересня 2009 року).

Зокрема, на державні органи покладено обов`язок запровадити внутрішні процедури, які посилять прозорість і ясність їхніх дій, мінімізують ризик помилок (див., наприклад, рішення у справах «Лелас проти Хорватії» (Lelas v. Croatia), заява № 55555/08, п. 74, від 20 травня 2010 року, і «Тошкуце та інші проти Румунії» (ToscutaandOthers v. Romania), заява № 36900/03, п. 37, від 25 листопада 2008 року) і сприятимуть юридичній визначеності у цивільних правовідносинах, які зачіпають майнові інтереси (див. зазначені вище рішення у справах «Онер`їлдіз проти Туреччини» (Oneryildiz v. Turkey), п. 128, та «Беєлер проти Італії» (Beyeler v. Italy), п. 119).

Частиною другою статті 19 Конституції України визначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Перевіривши оскаржене позивачем рішення відповідача, апеляційний суд вважає, що таке не відповідає критеріям, визначеним ч. 2 ст. 2 КАС України, представлені позивачем докази у своїй сукупності дають підстави вважати що рішення відповідача є протиправним та підлягає скасуванню, оскільки відповідачем порушено строк притягнення особи до відповідальності, відповідно оскаржена постанови № 1625/20900/16 від 20.05.2016 року підлягає скасуванню.

Враховуючи викладене, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції та вважає, що судом першої інстанції правильно встановлені обставини справи, судове рішення ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, доводами апеляційної скарги висновки, викладені в судовому рішенні, не спростовуються і підстав для його скасування не вбачається.

Приведені в апеляційні скарзі доводи, висновку суду не спростовують, а зводяться до переоцінки доказів та незгоди з ними.

Відповідно до ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За таких підстав апеляційна скарга задоволенню не підлягає, підстав для скасування рішення суду першої інстанції колегія суддів не знаходить.

Керуючись статтями 243, 250, 286, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Львівської митниці ДФС залишити без задоволення, а Постанову Червоноградського міського суду Львівської області від 13 вересня 2016 року у справі №459/1599/16-а без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та не може бути оскарженою.

Головуючий суддя З. М. Матковська
судді Н. В. Бруновська
Н. В. Бруновська
Повний текст постанови складено 27.11.2019р.