Справа № 420/5922/19
Суддя: Вовченко О. А.
Дата ухвалення: 2019-11-26 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 420/5922/19
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 листопада 2019 року м. Одеса

Одеський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Вовченко O.A.,

секретар судового засідання Іщенко С.О.,

за участю:

представника позивача - Шевчука В.В. (згідно ордеру),

розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду справу за позовом ОСОБА_1 до приватного виконавця виконавчого округу м.Києва Вольф Тетяни Леонідівни, третя особа без самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача акціонерне товариство «БАНК ФОРВАРД» про визнання протиправною та скасування постанови,-

ВСТАНОВИВ:

До суду 07 жовтня 2019 року надійшла позовна заява ОСОБА_1 до приватного виконавця виконавчого округу м.Києва Вольф Тетяни Леонідівни, третя особа без самостійних вимог АТ «БАНК ФОРВАРД», в якій позивач просить суд:

1. Визнати протиправною та скасувати постанову про відкриття виконавчого провадження № 59893299 щодо примусового виконання виконавчого напису № 1733 від 31.07.2019 року, винесену приватним виконавцем виконавчого округу м.Києва Вольф Т.Л.;

2. Визнати протиправною та скасувати постанову приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Вольф Т.Л. від 14.09.2019 року про арешт коштів боржника, винесену в рамках виконавчого провадження № 59893299.

Ухвалою від 15 жовтня 2019 року судом на підставі положень ч.1 ст.169 КАС України даний адміністративний позов залишено без руху та надано п`ятиденний термін на усунення недоліків позовної заяви з моменту отримання копії ухвали.

21 жовтня 2019 року від позивача за вх.№38629/19 надійшла заява про усунення недоліків із заявою про витребування оскаржуваної постанови та належним чином оформленою позовною заявою (у трьох примірниках), у якій позовні вимоги викладені в наступній редакції: визнати протиправною та скасувати постанову про відкриття виконавчого провадження № 59893299 щодо примусового виконання виконавчого напису №1733 від 31.07.2019 року, винесену приватним виконавцем виконавчого округу м.Києва Вольф Т.Л.

28 жовтня 2019 року ухвалою суду прийнято до розгляду позовну заяву ОСОБА_1 (вх.№38629/19), відкрито провадження у адміністративній справі та визначено розглядати справу за правилами спрощеного позовного провадження з урахуванням особливостей провадження у справах з приводу рішень, дій або бездіяльності органу державної виконавчої служби, приватного виконавця.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що на підставі постанови приватного виконавця виконавчого округу м.Києва Вольф Т.Л. від 11.09.2019 року про арешт коштів боржника, накладено арешт на кошти у розмірі 26514,53 гривень, які знаходяться на картковому рахунку НОМЕР_1 , відкритому на ім`я ОСОБА_1 в ПАТ «УКРСИББАНК». Зазначений картковий рахунок відкрито для зарахування заробітної плати ОСОБА_1 . З Автоматизованої системи виконавчих проваджень позивачу стало відомо, що приватний виконавець Вольф Т.Л. відкрила виконавче провадження № 59893299. Постанову про відкриття виконавчого провадження № 59893299 від 27.08.2019 року про примусове виконання виконавчого напису № 1733 від 31.07.2019 року про стягнення грошових коштів з ОСОБА_1 на користь АТ «Банк Форвард» позивач не отримувала. ОСОБА_1 прописана за адресою: АДРЕСА_1 Наразі ОСОБА_1 мешкає за адресою: АДРЕСА_2 . Ніякої нерухомості або іншого майна, яке б було зареєстровано у місті Києві, не має. Відкритих рахунків у АТ «Банк Форвард», на яких би зберігалися її особисті кошти, також не має, оскільки всі відкритті в АТ «Банк Форвард» рахунки є кредитними. Тобто, на вказаних банківських рахунках обліковуються не гроші, а лише вимоги банку стосовно позивача у розумінні положень Закону України «Про банки та банківську діяльність», які не є речами. В постанові про арешт коштів боржника від 14.09.2019 року зазначено про накладання арешту на рахунки у 10 банках України без зазначення конкретного номеру рахунку. З цього можна зробити висновок, що приватний виконавець на момент відкриття виконавчого провадження не мав інформації, в якому конкретно банку та який рахунок відкрито на ім`я ОСОБА_2 . Отже, за вказаних обставин, відсутні законні підстави прийняття приватним виконавцем виконавчого округу міста Києва виконавчого документа та відкриття виконавчого провадження про стягнення з фізичної особи заборгованості, місце проживання якої є м.Одеса, а місцем реєстрації - м.Ізмаїл Одеської області, тобто не виконавчий округ міста Києва. Вказує, що картковий рахунок, на який накладено арешт, є рахунком для зарахування та отримання заробітної плати. Заробітна плата є єдиним джерелом доходу позивача.

Ухвалою суду від 28 жовтня 2019 року зупинено провадження по справі №450/5922/19 за позовом ОСОБА_1 до приватного виконавця виконавчого округу м.Києва Вольф Тетяни Леонідівни, третя особа без самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача акціонерне товариство «БАНК ФОРВАРД» про визнання протиправною та скасування постанови до 26.11.2019 року. Доручено приватному виконавцю виконавчого округу м.Києва Вольф Тетяні Леонідівні до 22.11.2019 року надати до Одеського окружного адміністративного суду належним чином засвідчену копію матеріалів виконавчого провадження №59893299.

26 листопада 2019 року усною ухвалою, внесеною до протоколу судового засідання, поновлено провадження у даній справі.

Суд зазначає, що станом на момент винесення даного рішення відзив на позов до суду від відповідача та витребувані судом матеріали виконавчого провадження №59893299 не надходили.

Представник позивача у судовому засіданні просив позовні вимоги задовольнити.

Відповідач та представник третьої особи у судове засідання не з`явились, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялись належним чином.

Дослідивши подані до суду документи та матеріали, з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, судом встановлено наступне.

Згідно із ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Так, ч. 2 ст. 2 КАС України визначено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Судом встановлено, що акціонерне товариство «БАНК ФОРВАРД» звернулось із заявою №1/1/4-977/13 до приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Вольф Тетяни Леонідівни про примусове виконання рішення боржником ОСОБА_1 , в якій вказано місцезнаходження майна боржника (грошових коштів): картковий рахунок № НОМЕР_2 , відкритий в АТ «БАНК ФОРВАРД», який розташований за адресою: м. Київ, вул. Саксаганського, буд.105. У вказаній заяві стягувач - акціонерне товариство «БАНК ФОРВАРД», просив відкрити за місцезнаходженням майна (грошових коштів) боржника, виконавче провадження з примусового виконання виконавчого напису, виданого приватним нотаріусом Ірпінського міського нотаріального округу Київської області Кондратюком Віктором Станіславовичем за №1733 від 31.07.2019 року про стягнення із боржника, яким є ОСОБА_1 коштів у розмірі 22285,94 грн. Накласти арешт на все рухоме та нерухоме майно (грошові кошти) боржника. У випадку встановлення доходу боржника, яким є ОСОБА_1 , звернути стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника без застосування заходів примусового звернення стягнення на його майно та без перевірки його майнового стану за місцем проживання (перебування) боржника.

28 серпня 2019 року приватним виконавцем виконавчого округу міста Києва Вольф Тетяною Леонідівною було винесено постанову про відкриття виконавчого провадження ВП №59893299 про стягнення з ОСОБА_1 на користь акціонерного товариства «БАНК ФОРВАРД» заборгованості в розмірі 22285,94 гривень на підставі виконавчого напису № 1733, виданого приватним нотаріусом ІМНО Кондратюк В.С. 31.07.2019 року.

14 вересня 2019 року приватним виконавцем виконавчого округу міста Києва Вольф Тетяною Леонідівною було прийнято постанову ВП №59893299 про арешт коштів боржника. У вказаній постанові зазначено адресу: боржника ОСОБА_1 - АДРЕСА_1 , АДРЕСА_3 ; стягувача АТ «БАНК ФОРВАРД» - 01032, вул.Саксаганського, 105, м.Київ. Вказаною постановою постановлено накласти арешт на грошові кошти, що містяться на рахунку(ах): ПАТ «ОТП БАНК», ПАТ «Державний ощадний банк України», ПАТ «Райффайзен Банк Аваль», ПАТ «УКРСИББАНК», ПАТ «АЛЬФА-БАНК», АТ КОМЕРЦІЙНИЙ БАНК «ПРИВАТБАНК», ПАТ «КРЕДІ АГРІКОЛЬ БАНК», ПАТ «УКРСОЦБАНК», ПАТ «УНІВЕРСАЛ БАНК», АТ «ПУМБ».

Вважаючи постанову від 28.08.2019 року ВП №59893299 про відкриття виконавчого провадження протиправною та такою, що підлягає скасуванню, позивач звернулася до суду з даною позовною заявою.

Вирішуючи дану адміністративну справу, суд виходить з наступного.

Умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку, визначено Законом України «Про виконавче провадження».

У відповідності до статті 1 Закону України «Про виконавче провадження» (далі - Закон № 1404-VIII) (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Відповідно до статті 2 Закону №1404-VIII виконавче провадження здійснюється з дотриманням таких засад: 1) верховенства права; 2) обов`язковості виконання рішень; 3) законності; 4) диспозитивності; 5) справедливості, неупередженості та об`єктивності; 6) гласності та відкритості виконавчого провадження; 7) розумності строків виконавчого провадження; 8) співмірності заходів примусового виконання рішень та обсягу вимог за рішеннями; 9) забезпечення права на оскарження рішень, дій чи бездіяльності державних виконавців, приватних виконавців.

Пунктом 3 частини 1 статті 3 Закону №1404-VIII визначено, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню рішення на підставі таких виконавчих документів як виконавчих написів нотаріусів.

Відповідно до статті 5 Закону України «Про виконавче провадження» примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів».

Пункт 1 частини 2 статті 18 Закону України «Про виконавче провадження» передбачає, що виконавець зобов`язаний здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом.

Місце виконання рішення визначене положеннями статті 24 Закону №1404-VIII.

Частинами 1 та 2 статті 24 Закону України «Про виконавче провадження» визначено, що виконавчі дії провадяться державним виконавцем за місцем проживання, перебування, роботи боржника або за місцезнаходженням його майна. Право вибору місця відкриття виконавчого провадження між кількома органами державної виконавчої служби, що можуть вчиняти виконавчі дії щодо виконання рішення на території, на яку поширюються їхні функції, належить стягувачу. Приватний виконавець приймає до виконання виконавчі документи за місцем проживання, перебування боржника-фізичної особи, за місцезнаходженням боржника-юридичної особи або за місцезнаходженням майна боржника. Виконавчі дії у виконавчих провадженнях, відкритих приватним виконавцем у виконавчому окрузі, можуть вчинятися ним на всій території України.

Частиною першою статті 19 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що сторони виконавчого провадження та прокурор як учасник виконавчого провадження мають право ознайомлюватися з матеріалами виконавчого провадження, робити з них виписки, знімати копії, заявляти відводи у випадках, передбачених цим Законом, мають право доступу до автоматизованої системи виконавчого провадження, право оскаржувати рішення, дії або бездіяльність виконавця у порядку, встановленому цим Законом, надавати додаткові матеріали, заявляти клопотання, брати участь у вчиненні виконавчих дій, надавати усні та письмові пояснення, заперечувати проти клопотань інших учасників виконавчого провадження та користуватися іншими правами, наданими законом. Право вибору пред`явлення виконавчого документа для примусового виконання до органу державної виконавчої служби або до приватного виконавця, якщо виконання рішення відповідно до статті 5 цього Закону віднесено до компетенції і органів державної виконавчої служби, і приватних виконавців, належить стягувачу.

Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 26 Закону № 1404-VIII, виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, за заявою стягувача про примусове виконання рішення.

Відповідно до ч. 2 ст. 24 Закону України «Про виконавче провадження», приватний виконавець приймає до виконання виконавчі документи за місцем проживання, перебування боржника - фізичної особи, за місцезнаходженням боржника - юридичної особи або за місцезнаходженням майна боржника.

Частиною третьою статті 26 Закону № 1404-VIII визначено, що у заяві про примусове виконання рішення стягувач має право зазначити відомості, що ідентифікують боржника чи можуть сприяти примусовому виконанню рішення (рахунок боржника, місце роботи чи отримання ним інших доходів, конкретне майно боржника та його місце знаходження тощо), рахунки в банківських установах для отримання ним коштів, стягнутих з боржника, а також зазначає суму, яка частково сплачена боржником за виконавчим документом, за наявності часткової сплати.

Згідно частини першої статті 27 Закону України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів» фізичні або юридичні особи мають право вільного вибору приватного виконавця з числа тих, відомості про яких внесено до Єдиного реєстру приватних виконавців України, з урахуванням суми стягнення та місця виконання рішення, визначеного Законом України «Про виконавче провадження».

Системний аналіз норм свідчить, що приватний виконавець приймає до виконання виконавчі документи виключно у двох випадках: або за місцем проживання, перебування, роботи боржника, або за місцезнаходженням його майна. Однією з підстав для відкриття виконавчого провадження є заява стягувача про примусове виконання рішення.

Як вбачається з матеріалів справи, виконавчим округом приватного виконавця Вольф Тетяни Леонідівни визначено: м. Київ.

Отже, відповідно до положень ч. 2 ст. 24 Закону № 1404-VIII відповідач приймає до виконання виконавчі документи, та, відповідно, відкриває виконавче провадження за місцем проживання, перебування, роботи боржника, яким є Київ або у разі наявності майна боржника, місцем знаходження якого є м. Київ.

Як встановлено судом з наявних в матеріалах справи доказів, місцезнаходженням стягувача у виконавчому провадженні №59893299 - акціонерного товариства «БАНК ФОРВАРД» є: вул.Саксаганського, 4, м.Київ, .

В той же час, боржник у виконавчому провадженні №59893299 - ОСОБА_1 , фактично проживає по АДРЕСА_2 , та зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 .

До суду протягом усього строку розгляду даної адміністративної справи не надано доказів наявності у позивача майна на території міста Києва.

Згідно ч.5 ст.242 КАС України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Верховний Суд у постанові по справі №905/3542/15 від 10.09.2018 року зробив висновок, що безготівкові кошти розглядаються у доктрині банківського права як такі, що можуть бути об`єктом права власності внаслідок юридичної фікції, яка передбачає також визнання того, що безготівкові кошти знаходяться на відповідному рахунку у банку. Відкинути цю юридичну фікцію, як того вимагає скаржник (пункти 11, 12), у цій справі означало б, що безготівкові кошти є недосяжним для звернення на них стягнення, оскільки слід було б визнати, що вони одночасно всюди і ніде не знаходяться, тобто не мають місцезнаходження, інформація про яке є необхідною при вчиненні виконавчих дій.

Таким чином, суд приходить до висновку, що місцезнаходженням безготівкових грошових коштів, розміщених на рахунку, відкритому у банківській установі, є місцезнаходження самої банківської установи.

Виходячи з наведеного, суд зазначає, що приватний виконавець може приймати виконавчі документи за місцезнаходженням грошових коштів боржника, у тому числі коштів, які знаходяться на рахунках боржника в банках та інших фінансових установах.

Суд не вважає належним доказом наявності майна позивача на території міста Київ посилання стягувача АТ «БАНК ФОРВАРД» у заяві про примусове виконання рішення на наявність у вказаному банку відкритого рахунку № НОМЕР_2 , оскільки доказів наявності на вказаному рахунку грошових коштів ОСОБА_1 відповідачем до суду не надано.

Отже враховуючи те, що позивач зареєстрована у м.Ізмаїл АДРЕСА_1 області та проживає за адресою АДРЕСА_2 та за відсутності в неї майна в м. Києві, суд дійшов висновку, що відповідачем протиправно прийнято постанову про відкриття виконавчого провадження ВП 59893299 від 27.08.2019 року, тобто з порушенням частини другої статті 24 Закону № 1404-VIII.

Відповідно до ч.1 ст. 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних справах здійснюється на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Принцип обґрунтованості рішення суб`єкта владних повноважень має на увазі, що рішення має бути прийняте з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії), на оцінці усіх фактів та обставин, що мають значення.

Європейський Суд з прав людини у рішенні по справі «Суомінен проти Фінляндії» (Suominen v. Finland), № 37801/97, п. 36, від 1 липня 2003 року, вказує, що орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень.

У Рішенні від 10 лютого 2010 року у справі «Серявін та інші проти України» Європейський суд з прав людини вказав, що у рішеннях суддів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються.

У Рішенні від 27 вересня 2010 року по справі «Гірвісаарі проти Фінляндії» зазначено, що ще одне призначення обґрунтованого рішення полягає в тому, щоб продемонструвати сторонам, що вони були почуті.

Згідно з частиною першою статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Відповідно до частини другої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Статтею 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставах, в межах та у спосіб, що передбачений Конституцією та законами України.

Частиною 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Слід зазначити, що згідно практики Європейського суду з прав людини та зокрема, рішення у справі «Серявін та інші проти України» від 10 лютого 2010 року, заява 4909/04, відповідно до п.58 якого суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» від 9 грудня 1994 року, серія A, N 303-A, п.29).

Згідно із ст. 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Таким чином, суд дійшов висновку, що позовні вимоги позивача є такими, що підлягають задоволенню в повному обсязі.

Відповідно до ч.1 ст.139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Матеріалами справи підтверджено, що позивачем сплачено судовий збір у розмірі 768,40 грн., згідно квитанції №38 від 04.10.2019 року (а.с.4).

Зважаючи на вищевикладене, суд дійшов висновку про стягнення з приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Вольф Тетяни Леонідівни на користь ОСОБА_1 судового збору у розмірі 768,40 грн., сплаченого згідно квитанції №38 від 04.10.2019 року.

Керуючись ст.ст.205, 241-246, 250, 255, 287, 295 КАС України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 - задовольнити.

Визнати протиправною та скасувати постанову приватного виконавця виконавчого округу м.Києва Вольф Тетяни Леонідівни про відкриття виконавчого провадження № 59893299 щодо примусового виконання виконавчого напису №1733 від 31.07.2019 року.

Стягнути з приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Вольф Тетяни Леонідівни на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 768,40 грн., сплачений згідно квитанції №38 від 04.10.2019 року.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене до П`ятого апеляційного адміністративного суду шляхом подання апеляційної скарги через Одеський окружний адміністративний суд протягом десяти днів з дня його проголошення. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом десяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Позивач - ОСОБА_1 ( АДРЕСА_4 , р.н.о.к.п.п. НОМЕР_3 ).

Відповідач - приватний виконавець Виконавчого округу міста Києва Вольф Тетяна Леонідівна (вул.Юрія Поправки, буд.6, оф.15, м.Київ, 05094).

Третя особа без самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача - акціонерне товариство «БАНК ФОРВАРД» (вул.Саксаганського, 105, м.Київ, 01032, ).

Суддя О.

А. Вовченко .