Справа № 320/546/19
Суддя: Епель Оксана Володимирівна
Дата ухвалення: 2019-11-27 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Головуючий суддя у першій інстанції: Кушнова А.О.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 листопада 2019 року Справа № 320/546/19

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі:

Головуючого судді: Епель О.В.,

суддів: Лічевецького І.О., Степанюка А.Г.,

за участю секретаря Лісник Т.В.,

розглянувши в порядку письмового провадження в залі суду в м. Києві апеляційні скарги Києво-Святошинської об`єднаної державної податкової інспекції Головного управління Державної фіскальної служби у Київській області та Головного управління Державної фіскальної служби у Київській області на рішення Київського окружного адміністративного суду від 27 червня 2019 року у справі

за позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_1

до Києво-Святошинської об`єднаної державної податкової інспекції Головного управління Державної фіскальної служби

у Київській області,

Головного управління Державної фіскальної служби

у Київській області

про визнання бездіяльності протиправною,

визнання протиправною та скасування

вимоги про сплату боргу,

В С Т А Н О В И В :

Історія справи.

Фізична особа-підприємець ОСОБА_1 (далі - позивач) звернувся до суду з адміністративним позовом до Києво-Святошинської об`єднаної державної податкової інспекції Головного управління Державної фіскальної служби у Київській області (далі - відповідач-1), Головного управління Державної фіскальної служби у Київській області (далі - відповідач-2) про:

- визнання протиправною бездіяльності Києво-Святошинської ОДПІ ГУ ДФС у Київській області щодо невчинення дій з визнання безнадійною та списання заборгованості ФОП ОСОБА_1 зі сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування;

- зобов`язання Києво-Святошинської ОДПІ ГУ ДФС у Київській області визнати безнадійною та списати заборгованість ФОП ОСОБА_1 по єдиному внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування за період з 14.04.2014 р. по 30.09.2018 р.;

- визнання протиправними та скасування вимог про сплату боргу (недоїмки) від 09.11.2018 р. № Ф-22935-17 та від 12.11.2018 р. № Ф-22935-17.

Рішенням Київського окружного адміністративного суду від 27 червня 2019 року адміністративний позов було задоволено частково:

- визнано протиправною бездіяльність Києво-Святошинської ОДПІ ГУ ДФС у Київській області щодо не розгляду заяви ФОП ОСОБА_1 про звільнення від виконання обов`язків по нарахуванню, обчисленню і сплаті єдиного внеску за період з 14.04.2014 р. по 31.08.2018 р., визнання безнадійною заборгованості з єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування та її списання від 24.10.2018;

- зобов`язано Києво-Святошинську ОДПІ ГУ ДФС у Київській області розглянути заяву ФОП ОСОБА_1 про звільнення від виконання обов`язків з нарахування, обчислення і сплати єдиного внеску на період з 14.04.2014 по 31.08.2018, визнання безнадійною заборгованості по єдиному внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування та її списання від 24.10.2018 р. і прийняти відповідне рішення у порядку та за формою, визначеними чинним законодавством з урахуванням правової оцінки, наданої судом у рішенні;

- визнано протиправними та скасовано вимоги ГУ ДФС у Київській області про сплату боргу (недоїмки) від 09.11.2018 р. № Ф-22935-17 та від 12.11.2018 р. № Ф-22935-17.

У задоволенні адміністративного позову в іншій частині позовних вимог відмовлено.

Ухвалюючи таке рішення, суд першої інстанції виходив з того, що позивач набув право на звільнення від сплати ЄСВ за період, в який він перебував на обліку в органі доходів та зборів, розташованому в м. Донецьку, тобто в зоні АТО, що ОДПІ не розглянуто заяву позивача про списання заборгованості за такий період як безнадійної, а також з того, що оскаржувані позивачем вимоги про сплату боргу (недоїмки) частково винесені з одних і тих же самих підстав двічі.

Не погоджуючись з таким рішенням суду, відповідачі подали апеляційні скарги, в яких просять його скасувати та ухвалити постанову про відмову в задоволенні позовних вимог у повному обсязі, посилаючись на те, що підставою для виставлення позивачу оскаржуваних ним вимог про сплату боргу (недоїмки) стала наявність в нього відповідної заборгованості з ЄСВ.

Крім того, апелянти зазначають, що Закон № 2464 не скасовує обов`язків платника ЄСВ, а лише надає можливість в період АТО не виконувати їх у встановлені строки та в повному обсязі, а також, що в день звернення із заявою про списання заборгованості з ЄСВ позивач не перебував на обліку в органах доходів і зборів у зоні АТО, що АТО не завершена і позивач не набув право на звернення із заявою про списання заборгованості з ЄСВ.

Також апелянти наполягають на тому, що позов у цій справі в частині вимог щодо зобов`язання вчинити дії до неналежного відповідача, а саме до ОДПІ замість ГУ ДФС.

З цих та інших підстав апелянт вважає, що оскаржуване ним рішення суду прийнято з порушенням норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи.

Ухвалами Шостого апеляційного адміністративного суду від 18.09.2019 р. було відкрито апеляційне провадження, встановлено строк для подання відзиву на апеляційну скаргу та призначено справу до судового розгляду.

Позивачем подано відзиви на апеляційні скарги, в яких він просить залишити скарги без задоволення, а рішення суду - без змін, наполягаючи на необґрунтованості доводів апелянтів та правомірності рішення суду першої інстанції, а також, зокрема зазначає, що у спірний період часу він перебував на обліку в органах доходів і зборів в м. Донецьку та набув право на звільнення від сплати ЄСВ.

Заслухавши суддю-доповідача, розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши повноту встановлення судом першої інстанції фактичних обставин справи та правильність застосування ним норм матеріального і процесуального права, юридичної оцінки обставин справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду - без змін з наступних підстав.

Обставини справи, встановлені судом першої інстанції.

Як встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, 16.10.2002 ОСОБА_1 був зареєстрований як фізична особа-підприємець (далі - ФОП ОСОБА_1 ) за адресою: АДРЕСА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ).

З 31.12.2002 позивача було взято на облік як платника податків у ДПІ у Калінінському районі м. Донецьк, а з 21.10.2002 - взято на облік як платника єдиного внеску.

27.09.2018 проведена державна реєстрація змін до відомостей про фізичну особу-підприємця, зокрема, змінено місце проживання ФОП ОСОБА_1 на адресу: АДРЕСА_2 .

Після зміни місця реєстрації ФОП ОСОБА_1 перебуває на обліку у Києво-Святошинській ОДПІ ГУ ДФС у Київській області.

29.10.2018 позивач, посилаючись на пункт 9-4 розділу VIII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 2464, звернувся до Києво-Святошинської ОДПІ ГУ ДФС у Київській області із заявою від 24.10.2018 про звільнення від виконання обов`язків, передбачених ч. 2 ст. 6 Закону №2464-VI, у період з 14.04.2014 по 31.08.2018, та просив визнати безнадійною і списати заборгованість зі сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування за вказаний період.

Відповіді на таке звернення позивача надано не було.

ГУ ДФС у Київській області надіслало позивачу вимогу про сплату боргу (недоїмки) від 09.11.2018 № Ф-22935-17 на суму 20855,94 грн. та вимогу про сплату боргу (недоїмки) від 12.11.2018 № Ф-22935-17 на суму 20855,92 грн.

Вважаючи свої права порушеними, позивач звернувся до суду з цим позовом.

Нормативно-правове обґрунтування.

Спірні правовідносини врегульовані Конституцією України, Податковим кодексом України (далі - ПК України), Законами України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» від 08.07.2010 № 2464-VI (далі - Закон № 2464-VI), «Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань» від 15.05.2003 № 755-IV (далі - Закон № 755-IV), розпорядженням Кабінету Міністрів України від 30.10.2014 № 1053-р (далі - Розпорядження № 1053-р), Порядком списання безнадійного податкового боргу платників податків, затвердженим наказом Міністерства доходів і зборів України від 10.10.2013 № 577 (далі - Порядок № 577), Порядком розгляду звернень та організації особистого прийому громадян у Державній фіскальній службі України та її територіальних органах, затвердженим наказом Міністерства фінансів України від 02.03.2015 № 271 (далі - Порядок № 271).

Так, відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

У п. 2 ч. 1 ст. 1 Закону № 2464-VI визначено, що єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування (далі - єдиний внесок) - консолідований страховий внесок, збір якого здійснюється до системи загальнообов`язкового державного соціального страхування в обов`язковому порядку та на регулярній основі з метою забезпечення захисту у випадках, передбачених законодавством, прав застрахованих осіб на отримання страхових виплат (послуг) за діючими видами загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Згідно зі ст. 4 Закону № 2464-VI платниками єдиного внеску є фізичні особи-підприємці.

Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 6 Закону № 2464-VI платник єдиного внеску зобов`язаний своєчасно та в повному обсязі нараховувати, обчислювати і сплачувати єдиний внесок.

Частиною 8 статті 9 Закону № 2464-VI передбачено, що платники єдиного внеску зобов`язані сплачувати єдиний внесок, нарахований за відповідний базовий звітний період, не пізніше 20 числа місяця, що настає за базовим звітним періодом. Базовим звітним періодом є календарний місяць, а для платників, зазначених в абзацах третьому та четвертому пункту 1 частини першої статті 4 цього Закону, - календарний рік.

Статтею 25 Закону № 2464-VI регламентовано заходи впливу та стягнення, частина перша якої передбачає, що рішення, прийняті органами доходів і зборів та органами Пенсійного фонду з питань, що належать до їх компетенції відповідно до цього Закону, є обов`язковими до виконання платниками єдиного внеску, посадовими особами і застрахованими особами. Положення цієї статті поширюються лише на тих платників, які відповідно до цього Закону зобов`язані нараховувати, обчислювати і сплачувати єдиний внесок.

Відповідно до ч. 10 ст. 25 Закону № 2464-VІ на суму недоїмки нараховується пеня з розрахунку 0,1 відсотка суми недоплати за кожний день прострочення платежу.

Згідно з ч. 11 ст. 25 Закону № 2464-VI орган доходів і зборів застосовує до платника єдиного внеску штрафні санкції.

Законом України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» від 02.09.2014 № 1669-VII, який набув чинності з 15.10.2014, визначено тимчасові заходи для забезпечення підтримки суб`єктів господарювання, що здійснюють діяльність на території проведення антитерористичної операції, та осіб, які проживають у зоні проведення антитерористичної операції або переселилися з неї під час її проведення.

Підпунктом 8 пункту 4 статті 11 Прикінцевих та перехідних положень вказаного Закону № 1669-VII внесено зміни до Закону № 2464-VІ, а саме до підп. «б» розд. VIII «Прикінцеві та перехідні положення» доповнено п. 9і такого змісту: «Платники єдиного внеску, визначені ст. 4 Закону № 2464-VI, які перебувають на обліку в органах доходів і зборів, розташованих на території населених пунктів, визначених переліком, зазначеним у ст. 2 Закону № 1669-VII, де проводилася антитерористична операція, розпочата відповідно до Указу Президента України «Про рішення Ради національної безпеки і оборони України від 13 квітня 2014 року «Про невідкладні заходи щодо подолання терористичної загрози і збереження територіальної цілісності України» від 14 квітня 2014 року № 405/2014, звільняються від виконання своїх обов`язків, визначених ч. 2 ст. 6 Закону № 2464-VI, на період з 14 квітня 2014 року до закінчення антитерористичної операції або військового чи надзвичайного стану.

Підставою для такого звільнення є заява платника єдиного внеску, яка подається ним до органа доходів і зборів за основним місцем обліку або за місцем його тимчасового проживання у довільній формі не пізніше тридцяти календарних днів, наступних за днем закінчення антитерористичної операції.

Відповідальність, штрафні та фінансові санкції, передбачені цим Законом за невиконання обов`язків платника єдиного внеску в період з 14 квітня 2014 року до закінчення антитерористичної операції, до платників єдиного внеску, зазначених у цьому пункті, не застосовуються.

Недоїмка, що виникла у платників єдиного внеску, які перебувають на обліку в органах доходів і зборів, розташованих на території населених пунктів, визначених переліком, зазначеним у ст. 2 Закону № 1669-VII, де проводилася антитерористична операція, розпочата відповідно до Указу Президента України «Про рішення Ради національної безпеки і оборони України від 13 квітня 2014 року «Про невідкладні заходи щодо подолання терористичної загрози і збереження територіальної цілісності України» від 14 квітня 2014 року № 405/2014, визнається безнадійною та підлягає списанню в порядку, передбаченому ПК України для списання безнадійного податкового боргу».

02.03.2015 Верховною Радою України було прийнято Закон України № 219-VIII «Про внесення змін до розділу VIII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» щодо зменшення навантаження на фонд оплати праці», розділом І якого внесено до розділу VIII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» такі зміни: « 1. Пункт 9-3 в редакції Закону України від 2 вересня 2014 року N 1669-VII вважати пунктом 9-4».

Закон України № 219-VIII від 02.03.2015 набрав чинності 13.03.2015.

Отже, внаслідок цих змін до Закону № 2464-VІ пункт 9-3 в редакції Закону України від 02.09.2014 № 1669-VII з 13.03.2015 змінив нумерацію на пункт 9-4.

Указом Президента України від 14.04.2014 № 405/2014 введено в дію рішення Ради національної безпеки і оборони України від 13.04.2014 «Про невідкладні заходи щодо подолання терористичної загрози і збереження територіальної цілісності України».

На виконання абз. 3 п. 5 ст. 11 «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 1669-VII розпорядженням Кабінету Міністрів України від 30.10.2014 №1053-р затверджено перелік населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція (дію розпорядження зупинено згідно з розпорядженням Кабінету Міністрів України від 05 листопада 2014 року № 1079-р), яке втратило чинність згідно з розпорядженням Кабінету Міністрів України від 02 грудня 2015 року № 1275-р «Про затвердження переліку населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція, та визнання такими, що втратили чинність, деяких розпоряджень Кабінету Міністрів України».

Відповідно до п. 101.5 ст. 101 ПК України контролюючі органи щокварталу здійснюють списання безнадійного податкового боргу.

Порядок такого списання встановлюється центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну фінансову політику.

Згідно з п.п. 4.1, 4.2 Порядку № 577 орган доходів і зборів приймає рішення про списання безнадійного податкового боргу на підставі відповідної письмової заяви платника податків за місцем обліку безнадійного податкового боргу та/або за місцем обліку такого платника.

Висновки суду апеляційної інстанції.

Системний аналіз викладених правових норм надає підстави стверджувати, що перебування ФОП на обліку в органі доходів і зборів, який розташований на території населеного пункту в зоні АТО, є підставою для зупинення застосування до такого платника заходів впливу, стягнення і відповідальності за порушення Закону № 2464-VI.

Крім того, за наявності вказаних обставин такий платник набуває право на звільнення від сплати ЄСВ шляхом списання накопиченої заборгованості за відповідний період в порядку, передбаченому ПК України для списання безнадійної заборгованості, тобто за заявою такого платника, поданою за місцем його податкової реєстрації.

Перевіряючи доводи апеляційної скарги, колегія суддів звертає увагу на те, що у період з 14.04.2014 по 31.08.2018 позивач перебував на обліку в ДПІ у Калінінському районі м. Донецька, тобто в населеному пункті, який віднесено до зони АТО, а отже набув право на звільнення від сплати ЄСВ за вказаний період шляхом списання відповідної заборгованості в порядку, визначеному для списання безнадійного боргу.

При цьому, як вбачається з матеріалів справи, 29.10.2018 позивач, змінивши податкову реєстрацію та ставши на обліку в Києво-Святошинській ОДПІ ГУ ДФС у Київській області, на виконання вимог п. 101.5 ст. 101 ПК України звернувся до вказаного контролюючого органу з відповідною заявою про визнання вказаної заборгованості безнадійною та її списання.

Однак, ОДПІ належних заходів вжито не було, а натомість ГУ ДФС у Київській області винесено оскаржувані в цій справі вимоги від 09.11.2018 р. № Ф-22935-17 та від 12.11.2018 р. № Ф-22935-17 про стягнення з позивача боргу (недоїмки) з ЄСВ, зокрема за період з 14.04.2014 по 31.08.2018, тобто період його податкової реєстрації в зоні АТО.

Разом з тим, колегія суддів відзначає, що нараховані позивачу суми боргу у вимогах від 09.11.2018 р. № Ф-22935-17 та від 12.11.2018 р. № Ф-22935-17 частково дублюють одна одну та фактично у відповідних частинах встановлюють двічі відповідальність позивача за одне й те саме правопорушення, що суперечить ч. 1 ст. 61 Конституції України.

З огляду на це, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції щодо протиправності бездіяльності Києво-Святошинській ОДПІ ГУ ДФС у Київській області з приводу не розгляду заяви позивача від 24.10.2018 та зобов`язання розглянути таку заяву і прийняти за результатами її розгляду відповідне рішення, а також щодо визнання протиправними та скасування вимог про сплату боргу (недоїмки) від 09.11.2018 р. № Ф-22935-17 та від 12.11.2018 р. № Ф-22935-17.

Доводи апелянтів про те, що підставою для виставлення позивачу оскаржуваних ним вимог про сплату боргу (недоїмки) стала наявність в нього відповідної заборгованості з ЄСВ, є необґрунтованими, оскільки як зазначалося вище, боргові зобов`язання, визначені у вказаних вимогах, зокрема, охоплюють період, упродовж якого позивач перебував на обліку в органі доходів і зборів в зоні АТО та набув право на звільнення від відповідних зобов`язань.

Крім того, до винесення спірних вимог, а саме 29.10.2018 р., він звернувся до контролюючого податкового органу за місцем своєї реєстрації станом на вказану дату щодо списання відповідної заборгованості, однак заява не розглянута, заборгованість не списана, а натомість вищим податковим органом (ГУ ДФС, а звертався із заявою до ОДПІ) винесено вимоги про сплату такого боргу, ще й двічі за певні періоди.

Твердження апелянтів про те, що Закон № 2464 не скасовує обов`язків платника ЄСВ, а лише надає можливість в період АТО не виконувати їх у встановлені строки та в повному обсязі, колегія суддів до уваги не приймає з огляду на вищевикладене. При цьому, колегія суддів відзначає, що підпунктом 8 пункту 4 статті 11 Прикінцевих та перехідних положень вказаного Закону № 1669-VII прямо передбачено саме звільнення платника від сплати ЄСВ.

Посилання апелянтів на те, що в день звернення із заявою про списання заборгованості з ЄСВ позивач не перебував на обліку в органах доходів і зборів у зоні АТО, є необґрунтованими, оскільки законодавець передбачає необхідність звернення саме до контролюючого органу на момент подання відповідної заяви і не обмежує це умовою щодо необхідності в цей час перебувати саме на обліку в органі доходів і зборів у зоні АТО.

Доводи апелянтів про те, що АТО не завершена, а тому, на їх думку, позивач не набув право на звернення із заявою про списання заборгованості з ЄСВ, не ґрунтуються на нормах законодавства, яким, зокрема підпунктом 8 пункту 4 статті 11 Прикінцевих та перехідних положень вказаного Закону № 1669-VII передбачено звільнення від сплати ЄСВ за відповідних обставин до завершення АТО на підставі заяви платника та не міститься умови щодо необхідності звернення із такою заявою лише після завершення АТО.

Твердження апелянтів про те, що позов у цій справі в частині вимог щодо зобов`язання вчинити дії до неналежного відповідача, а саме до ОДПІ замість ГУ ДФС, також є необґрунтованими, оскільки на момент звернення із заявою від 24.10.2018 позивач перебував на обліку саме в Києво-Святошинській ОДПІ ГУ ДФС у Київській області і саме цим органом допущено бездіяльність з її розгляду.

Аналізуючи всі доводи апеляційної скарги, апеляційний суд враховує висновки ЄСПЛ, викладені в рішенні від 21.01.1999 р. по справі «Гарсія Руїз проти Іспанії», Суд зазначив, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожний довід.

Відповідно до ст. 6 КАС України та ст. 17 Закон України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» Суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Таким чином, колегія суддів приходить до висновку, що відповідачами, які є суб`єктами владних повноважень, не доведено правомірності прийняття оскаржуваних позивачем у цій справі вимог та допущеної бездіяльності.

Водночас, постулатом адміністративного процесуального законодавства є презумпція винуватості відповідача у справі - суб`єкта владних повноважень (ч.2 ст.77 КАС України).

У свою чергу податковим законодавством презюмується правомірність рішень, дій та бездіяльності платника податків (ст. 4 ПК України).

Зазначене в сукупності обумовлює покладення обов`язку доказування в податкових спорах на податковий орган, який у відповідності до принципу офіційного з`ясування обставин справи повинен доводити в суді обставини, що стали підставою для нарахування платнику податків спірних зобов`язань, та правомірність прийняття свого рішення.

Аналогічна правова позиція викладена в постановах Верховного суду від 20.02.2018 р. у справі № 817/149/17, від 29.03.2018 р. у справі № 813/2758/16 та, відповідно до ч. 5 ст. 242 КАС України, є обов`язковим для колегії суддів при вирішенні даної справи.

Враховуючи вищевикладене, апеляційний суд приходить до висновку, що судом першої інстанції було повно встановлено обставини цієї справи та ухвалено судове рішення з дотриманням норм матеріального та процесуального права.

Згідно зі ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Таким чином, апеляційні скарги Києво-Святошинської об`єднаної державної податкової інспекції Головного управління Державної фіскальної служби у Київській області та Головного управління Державної фіскальної служби у Київській області підлягають залишенню без задоволення, а рішення Київського окружного адміністративного суду від 27 червня 2019 року - без змін.

Розподіл судових витрат.

При цьому, оскільки судом апеляційної інстанції не здійснено зміни або скасування рішення суду, то відповідно до ст. 139 КАС України, понесені відповідачем та апелянтом у цій справі судові витрати перерозподілу не підлягають.

Керуючись ст.ст., 242-244, 250, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційні скарги Києво-Святошинської об`єднаної державної податкової інспекції Головного управління Державної фіскальної служби у Київській області та Головного управління Державної фіскальної служби у Київській області - залишити без задоволення, а рішення Київського окружного адміністративного суду від 27 червня 2019 року - без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду у порядку та строки, визначені ст.ст. 328-331 КАС України.

Судове рішення виготовлено 27 листопада 2019 року.

Головуючий суддя

Судді: