Справа № 826/12131/16
Суддя: Загороднюк А.Г.
Дата ухвалення: 2019-11-28 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 листопада 2019 року

Київ

справа №826/12131/16

адміністративне провадження №К/9901/21483/18

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

судді-доповідача - Загороднюка А. Г.,

суддів - Єресько Л. О., Соколова В. М.,

розглянувши у порядку письмового провадження касаційну скаргу Оболонського районного відділу державної виконавчої служби міста Києва Головного територіального управління юстиції міста Києва на постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 26 червня 2017 року (головуючий суддя Чаку Є. В., судді: Файдюк В. В., Мєцєнзев Є. І.) у справі за адміністративним позовом публічного акціонерного товариства акціонерний банк «Укргазбанк» до Оболонського районного відділу державної виконавчої служби міста Києва Головного територіального управління юстиції міста Києва, третя особа - ОСОБА_1 про визнання протиправними дій, зобов`язання вчинити певні дії,

УСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог та їх обґрунтування.

Акціонерний банк «Укргазбанк» (далі - позивач, АБ «Укргазбанк») звернувся до суду першої інстанції з позовом до Оболонського районного відділу державної виконавчої служби м. Київ Головного територіального управління юстиції у м. Києві (далі - відповідач, Оболонський РВ ДВС) в якому просив:

- визнання протиправними дій начальника Оболонського РВ ДВС Гоція Б. І. у виконавчому провадженні ВП №10995825 щодо зобов`язання АБ «Укргазбанк» внести на депозитний рахунок відділу різницю між початковою вартістю майна, за якою воно передавалося на реалізацію, та сумою заборгованості за виконавчим документом, що підлягала стягненню, перерахованою в національну валюту станом на 24 грудня 2008 року, для задоволення заяви про прийняття у власність нерухомого майна - 4-кімнатної квартири АДРЕСА_1 , загальною площею 186,00 кв.м, житловою площею 95,00 кв.м, яка належить ОСОБА_1 (далі - квартира), після визнання такими, що не відбулися прилюдних торгів, проведених ДП «Сетам» 30 червня 2016-02 липня 2016 року (протокол від 02 липня 2016 року №180359, номер лоту 151699);

- зобов`язання Оболонського РВ ДВС видати АБ «Укргазбанк» акт та постанову державного виконавця про передачу стягувачу у власність нерухомого майна - квартири у порядку статті 49 Закону України «Про іпотеку» за початковою ціною продажу, шляхом заліку забезпечених вимог у рахунок ціни майна.

В обґрунтування позову зазначено, що протиправними діями начальника Оболонського РВ ДВС Гоція Б. І. у виконавчому провадженні ВП №10995825 порушено права позивача як іпотекодержателя на право звернення стягнення на майно, яке знаходиться в іпотеці.

Короткий зміст рішень судів попередніх інстанцій.

Постановою Окружного адміністративного суду міста Києва від 03 квітня 2017 року у задоволенні адміністративного позову відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що стягувач має право придбати майно, нереалізоване на прилюдних торгах, за початковою вартістю майна, за якою воно передавалося на реалізацію. Якщо початкова вартість нереалізованого майна перевищує суму боргу стягувач, який виявив бажання залишити за собою нереалізоване майно, повинен внести на відповідний рахунок для обліку депозитних сум органу державної виконавчої служби різницю між початковою вартістю нереалізованого майна та сумою коштів, що підлягають стягненню на його користь, тому позовні вимоги є необґрунтованими, а дії приватного виконавця правомірними.

Постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 26 червня 2017 року скасовано постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 03 квітня 2017 року та прийнято нову постанову, якою адміністративний позов задоволено в повному обсязі. Визнано протиправними дії Оболонського районного відділу державної виконавчої служби міста Києва Головного територіального управління юстиції міста Києва у виконавчому провадженні ВП № 10995825 щодо зобов`язання публічного акціонерного товариства акціонерний банк «Укргазбанк» внести на депозитний рахунок відділу різницю між початковою вартістю майна, за якою воно передавалося на реалізацію, та сумою заборгованості за виконавчим документом, що підлягала стягненню, перерахованою у національну валюту станом на 24 грудня 2008 року, для задоволення заяви про прийняття у власність нерухомого майна - 4-кімнатної квартири за адресою : АДРЕСА_1 , загальною площею 186 кв. м., житловою 95 кв. м. що належить ОСОБА_1 , після визнання такими, що не відбулися прилюдних торгів, проведених державним підприємством «СЕТАМ» з 30 червня 2016 року по 02 липня 2016 року (протокол № 180359 від 02 липня 2016 року, номер лоту 151699). Зобов`язано Оболонський районний відділ державної виконавчої служби міста Києва Головного територіального управління юстиції міста Києва видати публічному акціонерному товариству акціонерний банк «Укргазбанк» акт та постанову державного виконавця про передачу стягувачу у власність нерухомого майна - 4-кімнатної квартири за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 186 кв. м., житловою 95 кв. м. що належить ОСОБА_1 , в порядку статті 49 Закону України «Про іпотеку» за початковою ціною продажу, шляхом заліку забезпечених вимог в рахунок ціни майна. Стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань Оболонського районного відділу державної виконавчої служби міста Києва Головного територіального управління юстиції міста Києва (місто Київ, вул. Полярна, 13-а) на користь публічного акціонерного товариства акціонерний банк «Укргазбанк» (03087, місто Київ, вул. Єреванська, 1) судові витрати у розмірі 3 031,60 грн.

Рішення суду апеляційної інстанції мотивоване тим, що державний виконавець, встановлюючи початкову заборгованість квартири в розмірі 4 432 364, 79 грн, діяв неправомірно, оскільки виконавче провадження відкрито про стягнення заборгованості в сумі 568 981,36 доларів США, а тому в даному випадку наявне порушення прав позивача.

Короткий зміст та обґрунтування вимог касаційної скарги.

У касаційній скарзі скаржник вказує на порушення судом апеляційної інстанції норм матеріального та процесуального права, просить оскаржуване рішення скасувати та прийняти нове судове рішення, яким в задоволенні позовних вимог відмовити.

Скаржник зазначає, що стягувач має право придбати майно, нереалізоване на прилюдних торгах, за початковою вартістю майна, за якою воно передавалося на реалізацію. Якщо початкова вартість нереалізованого майна перевищує суму боргу стягувач, який виявив бажання залишити за собою нереалізоване майно, повинен внести на відповідний рахунок для обліку депозитних сум органу державної виконавчої служби різницю між початковою вартістю нереалізованого майна та сумою коштів, що підлягають стягненню на його користь.

Скаржник не заявляв клопотання про розгляд справи за його участі.

Позиція інших учасників справи.

Від позивача до суду надійшли заперечення на касаційну скаргу, в яких позивач просить відмовити у задоволенні касаційної скарги Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України, а рішення суду апеляційної інстанції залишити без змін.

Від інших учасників справи не надходило клопотань про розгляд справи за їх участі.

Рух касаційної скарги.

Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 26 вересня 2017 року відкрито касаційне провадження за касаційною скаргою Оболонського районного відділу державної виконавчої служби міста Києва Головного територіального управління юстиції міста Києва на постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 26 червня 2017 року

15 грудня 2017 року припинено процесуальну діяльність Вищого адміністративного суду України, у зв`язку із початком роботи Верховного Суду.

На виконання пп. 4 п. 1 Розділу VII Перехідні положення Кодексу адміністративного судочинства України в редакції з 15 грудня 2017 року, дану касаційну скаргу разом з матеріалами адміністративної справи передані на розгляд Касаційному адміністративному суду у складі Верховного Суду.

Протоколом передачі судової справи раніше визначеному складу суду, касаційне провадження №К/9901/21483/18 (адміністративна справа № 826/12131/16) визначено колегію суддів Верховного Суду у складі Касаційного адміністративного суду для розгляду даної касаційної скарги у наступному складі: судді - доповідача - Стрелець Т. Г., суддів: Білоуса О. В., Желтобрюх І. Л.

Розпорядженням заступника керівника апарату Верховного Суду - керівника секретаріату Касаційного адміністративного суду від 05 червня 2019 року № 557/0/78-19 призначено повторний автоматизований розподіл, у зв`язку зі зміною спеціалізації та введенням до іншої судової палати судді-доповідача Стрелець Т. Г.

Протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями визначено наступний склад суду: судді - доповідача Загороднюка А. Г., суддів: Єресько Л. О., Соколова В. М.

Касаційний адміністративний суд у складі Верховного Суду ухвалою від 00 жовтня 2019 року зазначену адміністративну справу призначив до розгляду.

Установлені судами попередніх інстанцій обставини справи.

03 грудня 2007 року між АБ «Укргазбанк» та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір № 442-ф/07, за умовами якого банк відкриває позичальнику не відновлювальну відкличну кредитну лінію з лімітом 500 000 доларів США на строк із 03 грудня 2007 року по 02 грудня 2019 року зі сплатою процентів за користування кредитом, виходячи з 15 % річних.

У той же день, в забезпечення виконання зобов`язань позичальника за кредитним договором, між банком та ОСОБА_1 укладено договір іпотеки без оформлення заставної, який був посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Левицьким Р. В., запис в реєстрі за № д-2639, згідно з умовами якого, в іпотеку банку передано дану квартиру. Відповідно до п. 1.1 розділу 1 договору іпотеки, дійсний договір забезпечує всі вимоги іпотекодержателя, які випливають з кредитного договору та договору іпотеки.

24 грудня 2008 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Левицьким Р. В. за № 8180 вчинено виконавчий напис про звернення стягнення на предмет іпотеки за рахунок коштів, отриманих від реалізації предмету іпотеки, запропоновано задовольнити вимоги АБ «Укргазбанк» у розмірі 568 981, 36 доларів США, що в перерахунку в національну валюту України станом на 24 грудня 2008 року становить 4 432 364, 79 грн та 3 000,00 грн за вчинення виконавчого напису.

Виконавчий напис пред`явлено до примусового виконання до Оболонського РВ ДВС, у результаті чого 16 січня 2009 року прийнято постанову про відкриття виконавчого провадження № 10995825 з примусового виконання виконавчого напису № 8180, виданого 24 грудня 2008 року, про стягнення з ОСОБА_1 на користь АБ «Укргазбанк» боргу в сумі 568 981, 36 доларів США та 3 000 грн за рахунок звернення стягнення на нерухоме майно - квартиру.

17 лютого 2009 року державним виконавцем проведено опис та арешт предмету іпотеки.

У межах виконавчого провадження предмет іпотеки передано на реалізацію через ДП «Сетам». Майно виставлено до продажу під лотом № 151699 за початковою ціною продажу 6 778 000,00 грн.

Електронні торги з реалізації зазначеного вище майна проходили з 30 червня 2016 року по 02 липня 2016 року. Разом з тим, дані торги визнані такими, що не відбулися, у зв`язку з відсутністю допущених учасників торгів.

Зважаючи на викладене, 08 липня 2016 року позивач направив до Оболонського РВ ДВС лист № 11031/7078/2016 про бажання придбати предмет іпотеки за початковою ціною, шляхом заліку своїх забезпечених вимог в рахунок ціни майна на підставі статті 49 Закону України «Про іпотеку».

Не отримавши відповіді на свій лист банк повторно звернувся до відповідача з заявою № 11031/7282/2016, у якій надав додаткове обґрунтування позиції банку щодо прийняття предмету іпотеки у власність.

29 липня 2016 року на адресу АБ «Укргазбанк» надійшов лист начальника Оболонського РВ ДВС № 1072/16-16 від 22 липня 2016 року про необхідність внесення на депозитний рахунок відділу різниці між початковою вартістю майна (6 778 000,00 грн), за якою воно передавалося на реалізацію, та сумою заборгованості за виконавчим документом, яка підлягала стягненню (4 435 364, 79 грн).

Зазначене, за переконанням позивача, є суттєвим порушенням його прав та законних інтересів, тому позивач звернувся до суду.

Релевантні джерела права й акти їх застосування (в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин).

Умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку визначено Законом України «Про виконавче провадження» від 21 квітня 1999 р. № 606-XIV.

Статтею 17 даного Закону передбачено, що примусове виконання рішень державною виконавчою службою здійснюється на підставі виконавчих документів, визначених цим Законом. Відповідно до цього Закону державною виконавчою службою підлягають виконанню, крім інших, виконавчі написи нотаріусів.

Відповідно до частин першої і другої статті 11 Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії. Державний виконавець здійснює заходи, необхідні для своєчасного і в повному обсязі виконання рішення, зазначеного в документі на примусове виконання рішення, у спосіб та в порядку, встановленому виконавчим документом і цим Законом.

Згідно з частиною першої статті 62 Закону України «Про виконавче провадження» реалізація арештованого майна, крім майна, вилученого з обігу згідно із законом, та майна, зазначеного в частині восьмій статті 57 цього Закону, здійснюється шляхом його продажу на прилюдних торгах, аукціонах або на комісійних умовах.

Зокрема, відповідно до частин 1, 6, 8, 9 статті 62 Закону, реалізація арештованого майна, крім майна, вилученого з обігу згідно із законом, та майна, зазначеного в частині восьмій статті 57 цього Закону, здійснюється шляхом його продажу на прилюдних торгах, аукціонах або на комісійних умовах.

У разі якщо в місячний строк з дня проведення повторної уцінки майно не реалізовано на прилюдних торгах, аукціонах або на комісійних умовах, державний виконавець повідомляє про це стягувачу і пропонує йому вирішити питання про залишення за собою нереалізованого майна, крім майна, конфіскованого за рішенням суду.

У разі якщо стягувач виявив бажання залишити за собою нереалізоване майно, він зобов`язаний у п`ятнадцятиденний строк з дня надходження до державного виконавця відповідного повідомлення внести на відповідний рахунок для обліку депозитних сум органу державної виконавчої служби різницю між початковою вартістю нереалізованого майна та сумою коштів, що підлягають стягненню на його користь, якщо початкова вартість нереалізованого майна перевищує суму боргу, яка підлягає стягненню за виконавчим документом. За рахунок перерахованих стягувачем коштів оплачуються витрати, пов`язані з організацією та проведенням виконавчих дій, задовольняються вимоги інших стягувачів та стягується виконавчий збір і штрафи, а залишок коштів повертається боржникові.

Майно передається стягувачу за ціною, що дорівнює початковій вартості майна, за якою воно передавалося на реалізацію. Про передачу майна стягувачу в рахунок погашення боргу державний виконавець виносить постанову, яка затверджується начальником відділу, якому він безпосередньо підпорядкований. За фактом такої передачі державний виконавець складає акт. Постанова та акт є підставами для подальшого оформлення стягувачем права власності на це майно.

Частиною восьмою статті 54 Закону України «Про виконавче провадження» встановлено, що примусове звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється державним виконавцем з урахуванням положень Закону України «Про іпотеку».

Частиною першою статті 49 Закону України «Про іпотеку» передбачено, що протягом десяти днів з дня оголошення прилюдних торгів такими, що не відбулися, іпотекодержателі та інші кредитори боржника відповідно до пріоритету їх зареєстрованих вимог мають право придбати предмет іпотеки за початковою ціною шляхом заліку своїх забезпечених вимог в рахунок ціни майна. У цьому випадку придбання предмета іпотеки іпотекодержателем оформлюється протоколом і актом про реалізацію предмета іпотеки у порядку, встановленому статті 47 цього Закону, а нотаріус на підставі такого акта видає свідоцтво про придбання майна з прилюдних торгів, якщо прилюдні торги не відбулися.

Згідно з статтею 99 Конституції України грошовою одиницею України є гривня.

Відповідно до статті 2 Закону України «Про банки і банківську діяльність» кошти є грошима в національній або іноземній валюті. У статтях 47 та 49 цього Закону визначені операції банків із розміщення залучених коштів від свого імені, на власних умовах та на власний ризик як кредитні операції, незалежно від виду валюти, яка використовується. Такі кредитні операції здійснюються на підставі банківської ліцензії та письмового дозволу.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про Національний банк України» офіційний валютний курс - курс валюти, офіційно встановлений Національним банком України як уповноваженим органом держави.

Згідно з наказом Міністерства фінансів № 193 від 10 серпня 2000 року «Про затвердження Положення (стандарту) бухгалтерського обліку «Вплив змін валютних курсів», валютний курс - це встановлений Національним банком України курс грошової одиниці України до грошової одиниці іншої країни.

Згідно з статтею 192 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) законним платіжним засобом, обов`язковим до приймання за номінальною вартістю на всій території України, є грошова одиниця України - гривня. Іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом.

Загальні положення про виконання грошового зобов`язання закріплені у статті 533 ЦК України, зокрема в частині третій цієї статті зазначено, що використання іноземної валюти, а також платіжних документів в іноземній валюті при здійсненні розрахунків на території України за зобов`язаннями допускається у випадках, порядку та на умовах, встановлених законом.

Особливості звернення стягнення на кошти боржника та виконання рішень при обчисленні боргу в іноземній валюті визначені у статті 53 Закону України «Про виконавче провадження». Так, відповідно до частини третьої цієї статті у разі обчислення суми боргу в іноземній валюті державний виконавець у результаті виявлення у боржника коштів у відповідній валюті стягує ці кошти на валютний рахунок органу державної виконавчої служби для їх подальшого перерахування стягувачу. У разі виявлення коштів у гривнях чи іншій валюті державний виконавець дає доручення про купівлю відповідної валюти та перерахування її на валютний рахунок органу державної виконавчої служби.

Згідно із частиною першою статті 524 та частиною першої статті 533 ЦК України зобов`язання має бути виражене та виконане у грошовій одиниці України - гривні.

Отже, гривня як національна валюта є єдиним законним платіжним засобом на території України.

Разом з тим частина друга статті 524 та частина друга статті 533 ЦК України допускає, що сторони можуть визначити в зобов`язанні грошовий еквівалент в іноземній валюті.

У такому разі сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом.

Оцінка Верховного Суду висновків судів, рішення яких переглядаються, та аргументів учасників справи.

Вирішуючи питання про обґрунтованість поданої касаційної скарги, Верховний Суд виходить із такого.

З метою визначення меж розгляду справи Верховним Судом підлягають застосуванню правила статті 341 КАС України, відповідно до яких під час розгляду справи в касаційному порядку суд в межах доводів та вимог касаційної скарги та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права. При цьому, суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази. У суді касаційної інстанції не приймаються і не розглядаються вимоги, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Як вбачається з аналізу викладених норм Законів, стягувач має право придбати майно, нереалізоване на прилюдних торгах, за початковою вартістю майна, за якою воно передавалося на реалізацію. Якщо початкова вартість нереалізованого майна перевищує суму боргу стягувач, який виявив бажання залишити за собою нереалізоване майно, повинен внести на відповідний рахунок для обліку депозитних сум органу державної виконавчої служби різницю між початковою вартістю нереалізованого майна та сумою коштів, що підлягають стягненню на його користь. Тому виконання за виконавчим листом повинне було здійснюватися в іноземній валюті.

Таким чином, у разі якщо кредит правомірно наданий в іноземній валюті та кредитодавець (позивач) просить стягнути кошти в іноземній валюті, нотаріус у виконавчому написі зазначає про стягнення таких коштів саме в іноземній валюті, що відповідає вимогам частини третьої статті 533 ЦК України.

Враховуючи викладене, державний виконавець був зобов`язаний під час примусового виконання виконавчого напису, приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Левицьким Р. В., керуватися положеннями вищевказаної статті, оскільки між стягувачем та боржником існувало валютне грошове зобов`язання і заборгованість за кредитним договором була зазначена нотаріусом також в іноземній валюті.

Аналіз зазначених норм матеріального права дає підстави для висновку, що виконавчий напис не може змінювати зміст договірного зобов`язання, яке існувало між сторонами, тобто воно залишається грошовим зобов`язанням в іноземній валюті, а тому виконавчий напис підлягає примусовому виконанню з урахуванням особливостей, визначених статтею 53 Закону України «Про виконавче провадження». При цьому погашення суми, що підлягає стягненню за виконавчим написом, обчислюється в іноземній валюті, яка повинна бути конвертована в національну валюту на день здійснення платежу. Це означає, що боржник, виконуючи зобов`язання за виконавчим документом у національній валюті, повинен брати до уваги офіційний валютний курс НБУ, встановлений для відповідної валюти на день платежу (тобто день зарахування коштів на рахунок кредитора).

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Великої Палати від 15 березня 2018 року у справі №638/1841/14-ц.

Крім того, вирішуючи питання стягнення грошової суми в іноземній валюті, Верховний Суд неодноразово наголошував, що у разі отримання у позику іноземної валюти позичальник зобов`язаний, якщо інше не передбачене законом чи договором, повернути позикодавцеві таку ж саму суму грошових коштів (суму позики), тобто таку ж суму коштів у іноземній валюті, яка отримана у позику.

Аналогічні правові висновки містяться у постановах Великої Палати Верховного Суду у справах: №761/12665/14-ц, №373/2054/16-ц, № 464/3790/16-ц.

Колегія суддів погоджується з висновками суду апеляційної інстанції про те, що державний виконавець, визначивши розмір стягнення в перерахунку в національну валюту по курсу НБУ станом на 12 грудня 2008 року (1 долар США = 7,7900 грн) у сумі 4 432 364,79 грн та 3000,00 грн, що разом складає 4 435 364,79 грн діяв неправомірно, оскільки виконавче провадження відкрито в іноземній валюті, а саме, в сумі 568 981,36 доларів США, а тому в даному випадку наявне порушення прав позивача.

Доводи касаційної скарги не спростовують висновків суду апеляційної інстанції і зводяться до переоцінки встановлених судами обставин справи.

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги.

Оцінюючи доводи касаційної скарги, Верховний Суд виходить з того, що судом апеляційної інстанції було надано належну правову оцінку доводам, наведеним сторонами під час судового розгляду справи. Жодних нових доводів, які б доводили порушення норм матеріального або процесуального права при винесенні оскаржуваного судового рішення, у касаційній скарзі не зазначено.

Згідно з пунктом 1 частини першої статті 349 КАС України суд касаційної інстанції за наслідками розгляду касаційної скарги залишає судові рішення судів першої та (або) апеляційної інстанцій без змін, а скаргу без задоволення.

Частиною першою статті 350 КАС України передбачено, що суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанцій не допустили неправильного застосування норм матеріального права або порушень норм процесуального права при ухваленні судових рішень чи вчиненні процесуальних дій.

Враховуючи вищенаведене, відповідно до частини першої статті 350 КАС України (в чинній редакції) суд касаційної інстанції вважає за необхідне залишити касаційну скаргу без задоволення, а рішення суду апеляційної інстанції - без змін, оскільки судом не було допущено неправильного застосування норм матеріального права та порушень норм процесуального права.

З огляду на викладене, висновки судів першої та апеляційної інстанцій є правильними, обґрунтованими, підстави для скасування судових рішень відсутні.

Висновки щодо розподілу судових витрат.

Відповідно до частини шостої статті 139 КАС України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не повертаючи адміністративної справи на новий розгляд, змінить судове рішення або ухвалить нове, він відповідно змінює розподіл судових витрат.

Оскільки Верховний Суд не змінює судові рішення та не ухвалює нове, розподіл судових витрат не здійснюється.

Керуючись статтями 341, 343, 349, 350, 356, 359 КАС України, Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду

ПОСТАНОВИВ:

1. Касаційну скаргу Оболонського районного відділу державної виконавчої служби міста Києва Головного територіального управління юстиції міста Києва залишити без задоволення.

2. Постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 26 червня 2017 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає.

Суддя-доповідач: А.Г. Загороднюк

Судді Л.О. Єресько

В.М. Соколов