Справа № 300/1285/19
Суддя: Гуляк Василь Васильович
Дата ухвалення: 2019-11-20 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 листопада 2019 рокуЛьвів№ 857/9973/19

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі колегії :

головуючого судді: Гуляка В.В.

суддів: Ільчишин Н.В., Коваля Р.Й.

за участі секретаря судового засідання: Омеляновської Л.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Державного міського підприємства «Івано-Франківськтеплокомуненерго»,

на рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 24 липня 2019 року (суддя Микитюк Р.В., час ухвалення не вказаний, місце ухвалення м.Івано-Франківськ, дата складання повного тексту не вказана),

в адміністративній справі №300/1285/19 за позовом Головного управління ДФС в Івано-Франківській області до Державного міського підприємства «Івано-Франківськтеплокомуненерго»,

про стягнення боргу,

встановив:

У червні 2019 року позивач ГУ ДФС в Івано-Франківській області звернувся в суд із адміністративним позовом до відповідача ДМП «Івано-Франківськтеплокомуненерго», в якому просив стягнути з відповідача борг в сумі 7941730,50 грн. з розрахункових рахунків в банках, які обслуговують дане підприємство та за рахунок готівки, що належить відповідачу.

Відповідач позову не визнав, в суді першої інстанції подав відзив на позовну заяву, просив у задоволенні позову відмовити повністю.

Рішенням Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 24 липня 2019 року позов задоволено повністю. Стягнено з Державного міського підприємства «Івано-Франківськтеплокомуненерго» в дохід бюджету податковий борг в сумі 7941730,50 грн..

З цим рішенням суду першої інстанції від 24.07.2019 року не погодився відповідач ДМП «Івано-Франківськтеплокомуненерго» та оскаржив його в апеляційному порядку. Вважає апелянт, що оскаржене рішення суду прийняте з неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи, з неправильним застосуванням норм матеріального та процесуального права, а тому таке рішення суду підлягає скасуванню з підстав, викладених в апеляційній скарзі.

В обґрунтування апеляційних вимог апелянт зазначає, що судом першої інстанції не взято до уваги, що відповідач ДМП «Івано-Франківськтеплокомуненерго» - це комунальне унітарне підприємство, яке відповідно до статуту утворене на базі відокремленої частини комунальної власності територіальної громади м.Івано-Франківська. Тобто майно ДМП «Івано-Франківськтеплокомуненерго» закріплене за ним на праві господарського відання та перебуває в комунальній власності, а суб`єктом власності є територіальна громада м.Івано-Франківська. Звертає увагу апелянт на те, що згідно пп.87.3.2 п.87.3 ст.87 ПК України, не може бути використане як джерело погашення податкового боргу, майно, яке належить на правах власності іншим особам та перебуває у володінні або користуванні платника податків. Таким чином на кошти відповідача, які не перебувають у його власності, а закріплені за ним на праві господарського відання, відповідно до п.95.1 ст.95 ПК України, не може бути звернено стягнення в рахунок погашення податкового боргу. Також зазначає апелянт, що судом першої інстанції не взято до уваги те, що правовідносини щодо погашення податкового боргу державних або комунальних підприємств регулюються спеціальними нормами, зокрема ст.96 ПК України. На момент звернення до суду ПК України не передбачав права податкового органу звертатись до суду із вимогою про стягнення податкового боргу з платника податку комунального підприємства. З врахуванням наведено, податковий орган обрав невірних спосіб захисту права. Також зазначає апелянт, що судом першої інстанції безпідставно залишено поза увагою вимоги п.п.129.1.3 п.129.1 ст.129 ПК України щодо строку початку нарахування пені, внаслідок чого з відповідача стягнено невірну суму пені. Також вказує апелянт на те, що зважаючи на значення цієї справи для відповідача та значну суму позову, відповідно до ч.3 ст.257 КАС України вказана справа мала розглядатися за правилами загального позовного провадження. Однак, суд першої інстанції залишив поза увагою наведені обставини та клопотання відповідача про розгляд справи в викликом сторін. Вказане порушення є обов`яковою підставою для скасування оскарженого рішення суду.

За результатами апеляційного розгляду апелянт просить скасувати оскаржене рішення суду від 24.07.2019 року і ухвалити нове судове рішення, яким в задоволенні позову відмовити повністю.

Позивач ГУ ДФС в Івано-Франківській області апеляційної скарги не визнав, у суді апеляційної інстанції подав відзив, просить оскаржене рішення суду від 24.07.2019 року залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Суд апеляційної інстанції заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення учасників справи та їх представників, які з`явились в засідання суду апеляційної інстанції, дослідивши матеріали справи та докази по справі, обговоривши доводи, межі та вимоги апеляційної скарги, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції, вважає, що дану апеляційну скаргу слід задоволити частково, з врахуванням наступного.

Судом встановлено, що відповідач ДМП «Івано-Франківськтеплокомуненерго» зареєстроване як юридична особа 28.02.1996 року та перебуває на обліку в ГУ ДФС в Івано-Франківській області (а.с. 9-15).

Також встановлено, що станом на 22.04.2019 р. відповідач ДМП «Івано-Франківськтеплокомуненерго» мав податкову заборгованість на суму 7941730,50 грн., а саме: 7805976,59 грн. по податку на додану вартість та 135753,91 грн. по податку на прибуток (а.с. 16).

Суд апеляційної інстанції погоджується із висновком суду першої інстанції щодо наявності підстав для задоволення позовних вимог про стягнення з відповідача податкового боргу в сумі 7941730,50 грн., з врахуванням наступного.

Відповідно до п.15.1 ст.15 ПК України, платниками податків визнаються фізичні особи (резиденти і нерезиденти України), юридичні особи (резиденти і нерезиденти України) та їх відокремлені підрозділи, які мають, одержують (передають) об`єкти оподаткування або провадять діяльність (операції), що є об`єктом оподаткування згідно з цим Кодексом або податковими законами, і на яких покладено обов`язок із сплати податків та зборів згідно з цим Кодексом.

Згідно пунктів 57.1, 57.2, 57.3 статті 57 ПК України, платник податків зобов`язаний самостійно сплатити суму податкового зобов`язання, зазначену у поданій ним податковій декларації, протягом 10 календарних днів, що настають за останнім днем відповідного граничного строку, передбаченого цим Кодексом для подання декларації, крім випадків, встановленим цим Кодексом. У разі коли відповідно до цього Кодексу або інших законів України контролюючий орган самостійно визначає податкове зобов`язання платника податків з причин, не пов`язаних з порушенням податкового законодавства, такий платник податків зобов`язаний сплатити нараховану суму грошового зобов`язання у строки, визначені в цьому Кодексі, а якщо такі строки не визначено, - протягом 30 календарних днів, що настають за днем отримання податкового повідомлення-рішення про таке нарахування. У разі визначення грошового зобов`язання контролюючим органом за підставами, зазначеними у п.п.54.3.1-54.3.6 п.54.3 ст.54 цього Кодексу, платник податків зобов`язаний сплатити нараховану суму грошового зобов`язання протягом 10 календарних днів, що настають за днем отримання податкового повідомлення-рішення, крім випадків, коли протягом такого строку такий платник податків розпочинає процедуру оскарження рішення контролюючого органу. У разі оскарження рішення контролюючого органу про нараховану суму грошового зобов`язання платник податків зобов`язаний самостійно погасити узгоджену суму, а також пеню та штрафні санкції за їх наявності протягом 10 календарних днів, наступних за днем узгодження.

Податковим боргом, згідно п.14.1.175 ст.14 ПК України, є сума узгодженого грошового зобов`язання, не сплаченого платником податків у встановлений цим Кодексом строк, та непогашеної пені, нарахованої у порядку, визначеному цим Кодексом.

Тобто, статусу податкового боргу набуває лише узгоджена сума грошового (податкового) зобов`язання, не сплачена платником податків у визначений строк.

Підпунктом 16.1.4 пункту 16.1 статті 16 ПК України встановлено обов`язок платника податків сплачувати податки та збори в строки та у розмірах, встановлених цим Кодексом та законами з питань митної справи.

Відповідно до ст.38 ПК України, виконанням податкового обов`язку визнається сплата в повному обсязі платником відповідних сум податкових зобов`язань у встановлений податковим законодавством строк.

З матеріалів справи видно, що станом на 22.04.2019 р. відповідач ДМП «Івано-Франківськтеплокомуненерго» мав податкову заборгованість на суму 7941730,50 грн., який виник у зв`язку з несплатою у встановлені Податковим кодексом України строки відповідачем зобов`язань за платежами: податок на додану вартість в сумі 7805976,59 грн. з врахуванням сплати самостійно задекларованих наступних декларацій: за - червень 2018р. від 19.07.2018р. на суму 284617 грн.; - за липень 2018р. від 01.07.2018р. на суму 195187 грн.; - за лютий 2019р. від 26.03.2019р., а також несплати штрафних санкцій з податку на прибуток в розмірі 135753,91 грн. (а.с. 16-19).

Так, з матеріалами справи підтверджується, що ГУ ДФС в Івано-Франківській області на підставі п.п. 19-1.1.1, 19-1.1.2 п.19-1.1 ст.19, п.п.20.1.4 п.20.1 ст.20 та п.75.1 ст.75 ПК України була проведена камеральна перевірка податкової звітності по податку на додану вартість платника податку ДМП «Івано-Франківськтеплокомуненерго», за результатами якої складено акт від 09.10.2017р. за №9363/12-08/03346058 та встановлено порушення платником термінів сплати самостійно визначеного грошового зобов`язання по податку на додану вартість (а.с. 25).

На підставі акта перевірки від 09.10.2017р. ГУ ДФС в Івано-Франківській області винесено податкове повідомлення-рішення № від 19.10.2017р., яким до відповідача застосовано штраф в розмірі 519293,49 грн. та податкове повідомлення-рішення № від 19.10.2017р., яким застосовано штраф в розмірі 564343,23 грн. (а.с. 21-24).

Також ГУ ДФС в Івано-Франківській області на підставі п.п. 19-1.1.1, 19-1.1.2 п.19-1.1 ст.19, п.п.20.1.4 п.20.1 ст.20 та п.75.1 ст.75 ПК України була проведена камеральна перевірка про порушення правил сплати (перерахування) податків (зборів) за період з 06.11.2017р. по 14.06.2018р. платника податку ДМП «Івано-Франківськтеплокомуненерго», за результатами якої складено акт від 06.07.2018р. №10279/55-01/03346058 та встановлено порушення термінів сплати самостійно визначеного грошового зобов`язання до декларації з податку на додану вартість від 20.11.2013р. №, від 20.12.2013р. № та рішення суду від 03.10.2013р. №1332/12/0970. (а.с. 29).

На підставі акта перевірки від 06.07.2018р. №10279/55-01/03346058 ГУ ДФС в Івано-Франківській області прийнято податкове повідомлення-рішення № від 23.07.2018р., яким застосовано штраф в розмірі 127693,94 грн. (а.с. 27).

Також ГУ ДФС в Івано-Франківській області на підставі п.п. 19-1.1.1, 19-1.1.2 п.19-1.1 ст.19, п.п.20.1.4 п.20.1 ст.20 та п.75.1 ст.75 ПК України була проведена камеральна перевірка про порушення правил сплати (перерахування) податків (зборів) за період з 20.03.2017р. по 09.07.2018р. платника податку ДМП «Івано-Франківськтеплокомуненерго», за результатами якої складено акт від 25.09.2018р. №31/09-19-55-12/03346058 та встановлено порушення платником термінів сплати грошового зобов`язання, визначеного контролюючим органом відповідно до податкових повідомлень-рішень від 20.03.2017р. № з податку на прибуток (а.с. 34).

На підставі акта перевірки від 25.09.2018р. №31/09-19-55-12/03346058 ГУ ДФС в Івано-Франківській області прийнято податкове повідомлення-рішення № від 09.10.2018р., яким застосовано штраф в розмірі 135753,91 грн. (а.с. 31).

Податкові повідомлення-рішення: № від 19.10.2017р., яким застосовано штраф в розмірі 519293,49 грн.; № від 19.10.2017р., яким застосовано штраф в розмірі 564343,23 грн.; № від 23.07.2018р., яким застосовано штраф в розмірі 127693,94 грн.; № від 09.10.2018р., яким застосовано штраф в розмірі 135753,91 грн., не були оскаржені відповідачем в адміністративному та судовому порядку, а тому суми визначені в цих податкових повідомленнях-рішеннях набули статусу узгодженого податкового зобов`язання.

Також судом встановлено, що позивачем ГУ ДФС в Івано-Франківській області було сформовано та вручено відповідачу податкову вимогу форми «Ю1» від 12.05.2004 року №1/1064/14760/24-1-205 та податкову вимогу форми «Ю2» від 14.06.2004 року №2/1269/18768/10/24-1-205, які у встановленому законом порядку відповідачем не оскаржувались (а.с. 35).

Суд апеляційної інстанції враховує, що відповідно до п.87.2 ст.87 ПК України, джерелами погашення податкового боргу платника податків є будь-яке майно такого платника податків з урахуванням обмежень, визначених цим Кодексом, а також іншими законодавчими актами.

Згідно п.п. 87.3.1, 87.3.2, 87.3.3, 87.3.5, 87.3.6, 87.3.7 п.87.3 ст.87 ПК України, не можуть бути використані як джерела погашення податкового боргу платника податків: - майно платника податків, надане ним у заставу іншим особам (на час дії такої застави), якщо така застава зареєстрована згідно із законом у відповідних державних реєстрах до моменту виникнення права податкової застави; - майно, яке належить на правах власності іншим особам та перебуває у володінні або користуванні платника податків, у тому числі (але не виключно) майно, передане платнику податків у лізинг (оренду), схов (відповідальне зберігання), ломбардний схов, на комісію (консигнацію); давальницька сировина, надана підприємству для переробки, крім її частини, що надається платнику податків як оплата за такі послуги, а також майно інших осіб, прийняті платником податків у заставу чи заклад, довірче та будь-які інші види агентського управління; - майнові права інших осіб, надані платнику податків у користування або володіння, а також немайнові права, у тому числі права інтелектуальної (промислової) власності, передані в користування такому платнику податків без права їх відчуження; - майно, включене до складу цілісних майнових комплексів державних підприємств, які не підлягають приватизації, у тому числі казенних підприємств. Порядок віднесення майна до такого, що включається до складу цілісного майнового комплексу державного підприємства, встановлюється Фондом державного майна України; - майно, вільний обіг якого заборонено згідно із законодавством України; - майно, що не може бути предметом застави відповідно до Закону України «Про заставу».

Контролюючий орган здійснює за платника податків і на користь держави заходи щодо погашення податкового боргу такого платника податків шляхом стягнення коштів, які перебувають у його власності, а в разі їх недостатності - шляхом продажу майна такого платника податків, яке перебуває у податковій заставі (п.95.1 ст.95 ПК України).

Згідно п.95.3 ПК України, стягнення коштів з рахунків платника податків у банках, обслуговуючих такого платника податків, та з рахунків платників податків у системі електронного адміністрування податку на додану вартість, відкритих в центральному органі виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, здійснюється за рішенням суду, яке направляється до виконання контролюючим органам, у розмірі суми податкового боргу або його частини.

Згідно п.95.4 ПК України, контролюючий орган на підставі рішення суду здійснює стягнення коштів у рахунок погашення податкового боргу за рахунок готівки, що належить такому платнику податків. Стягнення готівкових коштів здійснюється у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

Крім цього, пунктом 20.1.34 ст.20 ПК України передбачено, що контролюючі органи мають право звертатися до суду щодо стягнення коштів платника податків, який має податковий борг, з рахунків у банках, що обслуговують такого платника податків, на суму податкового боргу або його частини.

Пунктом п.96.1 ст.96 ПК України визначено, що у разі якщо сума коштів, отримана від продажу внесеного в податкову заставу майна комунального підприємства, не покриває суму його податкового боргу і витрат, пов`язаних з організацією та проведенням публічних торгів, або у разі відсутності у такого боржника власного майна, що відповідно до законодавства України може бути внесено в податкову заставу та відчужено, контролюючий орган зобов`язаний звернутися до органу місцевого самоврядування чи органу виконавчої влади, до сфери управління якого належить майно такого платника податків, з поданням щодо прийняття рішення про: - виділення коштів місцевого бюджету на сплату податкового боргу такого платника податків. Рішення про фінансування таких витрат розглядається на найближчій сесії відповідної ради; - затвердження плану досудової санації такого платника податків, який передбачає погашення його податкового боргу; - ліквідацію такого платника податків та призначення ліквідаційної комісії; - прийняття сесією відповідної ради рішення щодо порушення справи про банкрутство платника податків.

Тобто, згідно статті 96 ПК України, податковий орган зобов`язаний звернутись до органу місцевого самоврядування з відповідними поданнями, лише у випадку недостатності суми коштів, отриманої від продажу внесеного в податкову заставу майна комунального підприємства, для покриття його податкового боргу і витрат, пов`язаних з організацією та проведенням публічних торгів, або відсутність у такого боржника власного майна, що відповідно до законодавства України може бути внесено в податкову заставу та відчужено.

Колегія суддів враховує, що у розглядуваній справі позивач ГУ ДФС в Івано-Франківській області звернувся до суду із позовною вимогою про стягнення податкового боргу за рахунок коштів платника податків і на даній стадії позивач не здійснює реалізацію майна відповідача, яке перебуває в податковій заставі на суму цього збору.

Колегія суддів звертає увагу на те, що особливості погашення податкового боргу державного (комунального) підприємства не змінюють послідовність стадій стягнення податкового боргу, визначених ст.95 ПК України.

Таким чином, податковим законодавством встановлено порядок погашення заборгованості платників податків (у тому числі державних підприємств, а в даному випадку комунального підприємства) перед бюджетами та визначено перелік заходів, які повинен здійснити контролюючий орган у певній послідовності для примусового стягнення податкового боргу, а саме: стягнення коштів, які перебувають у власності боржника, а в разі їх недостатності шляхом продажу майна боржника, яке перебуває у податковій заставі.

При цьому, регламентований статтею 96 Податкового кодексу України особливий порядок погашення податкового боргу комунальних підприємств не змінює послідовності реалізації стадій стягнення податкового боргу, визначених статтею 95 Податкового кодексу України. Норми статті 96 Податкового кодексу України стосуються залучення коштів (майна) органу місцевого самоврядування чи органу виконавчої влади, до сфери управління якого належить такий платник податків, та застосовуються лише тоді, коли процедура стягнення боргу за рахунок коштів, які знаходяться у власності самого платника, передбачена статтею 95 Податкового кодексу України, не призвела до погашення податкового боргу.

Таким чином, безпідставними є твердження апелянта (відповідача) про порушення позивачем вимог податкового законодавства, зокрема статей 95 і 96 ПК України, щодо порядку (способу) стягнення податкового боргу із комунального підприємства.

Крім цього, колегія суддів враховує, що в матеріалах справи немає доказів того, що кошти закріплені за ДМП «Івано-Франківськтеплокомуненерго» належить іншій юридичній чи фізичній особі, а також доказів наявності будь-яких обмежень, визначених ПК України чи іншими законодавчими актами щодо неможливості використання такого майна як джерела погашення податкового боргу платника податків.

Тому, доводи апеляційної скарги про те, що кошти ДМП «Івано-Франківськтеплокомуненерго» не можуть бути джерелом погашення податкового боргу платника податків, є безпідставними.

Отже, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що податковим органом правомірно здійснено заходи щодо забезпечення погашення податкового боргу, в межах повноважень та у встановлений чинним законодавством спосіб, шляхом звернення до суду із позовом про стягнення податкового боргу з розрахункових рахунків в банках, які обслуговують підприємство та за рахунок готівки, що належить підприємству.

Щодо доводів апеляційної скарги про неправильне визначення позивачем строку початку нарахування пені, то суд апеляційної інстанції вважає такі безпідставними з огляду на наступне.

Відповідно до п.п. 129.1.1, п.п. 129.1.2.ПК України, нарахування пені розпочинається: - при нарахуванні суми грошового зобов`язання, визначеного контролюючим органом за результатами податкової перевірки, - починаючи з першого робочого дня, наступного за останнім днем граничного строку сплати платником податків податкового зобов`язання, визначеного цим Кодексом (у тому числі за період адміністративного та/або судового оскарження); - при нарахуванні суми податкового зобов`язання, визначеного контролюючим органом у випадках, не пов`язаних з проведенням податкових перевірок, - починаючи з першого робочого дня, наступного за останнім днем граничного строку сплати податкового зобов`язання (в тому числі за період адміністративного та/або судового оскарження).

Довідкою про розмір заборгованості ДМП «Івано-Франківськтеплокомуненерго» від 06.06.2019 р. встановлено, що станом на 22.04.2019 р. податковий борг з податку на додану вартість становить 7805976,59 грн., з них 935264 грн. основний платіж, 1224994,66 грн. штрафні санкції та 5645717,93 грн. - пеня (а.с. 16).

Правильність нарахування позивачем пені підтверджено матеріалами справи, зокрема, інформацією з облікової картки платника податку на додану вартість ДМП «Івано-Франківськтеплокомуненерго» (а.с. 36-41).

Однак, суд апеляційної інстанції враховує, що задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції у своєму рішенні від 24.07.2019 року не вказав, що стягнення зазначеного податкового боргу слід здійснити з розрахункових рахунків в банках, які обслуговують ДМП та за рахунок готівкових коштів, що йому належать, як про це просив позивач, і як це визначено нормами податкового законодавства.

Крім цього, суд першої інстанції неправомірно розгляну адміністративну справу за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи, на підставі ч.2 ст.262 КАС України.

З цього приводу колегія суддів зазначає, що відповідно до ч.5 ст.262 КАС України, суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін.

Матеріалами справи підтверджується, що позивач у адміністративному позові просив розгляд справи здійснювати за участі представника ГУ ДФС в Івано-Франківській області (а.с. 8). Також відповідач у відзиві на позовну заяву просив розгляд справи проводити у судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін (а.с. 48).

При цьому, предметом спору являється стягнення суми податкового боргу, яка перевищує п`ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

В такій ситуації, у суду першої інстанції не було підстав для розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи.

Відповідно до п.7 ч.3 ст.317 КАС України, порушення норм процесуального права є обов`язковою підставою для скасування судового рішення та ухвалення нового рішення суду, якщо суд розглянув за правилами спрощеного позовного провадження справу, яка підлягала розгляду за правилами загального позовного провадження.

З врахуванням наведених вище норм законодавства та фактичних обставин справи, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції від 24.07.2019 року слід скасувати та прийняти нову постанову, якою позовні вимоги задоволити.

Керуючись ст.ст. 243 ч.3, 308, 310, 315, 317, 321, 322, 325, 328 КАС України, суд

постановив:

Апеляційну скаргу Державного міського підприємства «Івано-Франківськтеплокомуненерго» задоволити частково.

Рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 24 липня 2019 року в адміністративній справі №300/1285/19 за позовом Головного управління ДФС в Івано-Франківській області до Державного міського підприємства «Івано-Франківськтеплокомуненерго» про стягнення боргу скасувати та прийняти нову постанову.

Позовні вимоги Головного управління ДФС в Івано-Франківській області задоволити.

Стягнути з Державного міського підприємства «Івано-Франківськтеплокомуненерго» в дохід бюджету борг в сумі 7941730,50 грн. з розрахункових рахунків у банках, які обслуговують дане підприємство та за рахунок готівкових коштів, що належать даному підприємству.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня її прийняття (проголошення), а у разі якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення - протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий: В. В. Гуляк
Судді: Н. В. Ільчишин
Р. Й. Коваль
Повний текст постанови складено 29.11.2019 року