Справа № 640/6908/19
Суддя: Шурко Олег Іванович
Дата ухвалення: 2019-11-26 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 640/6908/19 Прізвище судді (суддів) першої інстанції: Смолій І.В. Суддя-доповідач Шурко О.І.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 листопада 2019 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого Шурка О.І.,

суддів Василенка Я.М., Ганечко О.М.,

при секретарі Коцюбі Т.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення ліквідації АТ "Фортуна-Банк" Кухарева Володимира Валентиновича на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 16 вересня 2019 року у справі за адміністративним позовом Публічного акціонерного товариства "Фортуна-банк" в особі Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення ліквідації АТ "Фортуна-Банк" Кухарева Володимира Валентиновича до Державної податкової інспекції у Подільському районі Головного управління Державної фіскальної служби у м. Києві про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити дії,-

В С Т А Н О В И В :

Акціонерне товариство «Фортуна-Банк», в особі Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення ліквідації АТ «Фортуна-Банк» Кухарева В.В., звернулося до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовом до Державної податкової інспекції у Подільському районі Головного управління ДФС у м. Києві (надалі також - відповідач), про визнання протиправною бездіяльність Державної податкової інспекції у Подільському районі Головного управління ДФС у м. Києві щодо не підготовки та неподання висновку для повернення Акціонерному товариству «Фортуна-Банк» надміру сплаченого податку на прибуток підприємства в сумі 1435675,20 (один мільйон чотириста тридцять п`ять гривень шістсот сімдесят п`ять гривень) 20 коп.; зобов`язати Державну податкову інспекцію у Подільському районі Головного управління ДФС у м. Києві підготувати та подати до Управління Державної казначейської служби України у Подільському районі м. Києва висновок про повернення з Державного бюджету України надмірно сплаченого податку на прибуток Акціонерному товариству «Фортуна-Банк» в сумі 1435675,20 грн.

Рішенням Окружного адміністративного суду м. Києва від 16.09.2019 у задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись із прийнятим рішенням, позивачем подано апеляційну скаргу, в якій він просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нове, яким позовні вимоги задовольнити.

Апеляційна скарга мотивована незаконністю рішення суду першої інстанції, оскільки судом не враховано, що апелянтом було включено відповідача до Реєстру вимог кредиторів на суму 1 292 973,30 грн. Відсутність звернення відповідача до суду для можливості отримання рішення суду про задоволення його кредиторських вимог за зобов`язаннями позивача зі сплати податків і зборів, що виникли під час проведення ліквідації банку, свідчить про свідомий намір відмовитися від задоволення своїх кредиторських вимог до банку, адже погашення таких вимог здійснюється лише в порядку передбаченому Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб». Апелянтом було дотримано порядок, передбачений нормами ПК України, щодо повернення надміру сплачених грошових зобов`язань за податком на прибуток.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши доводи апеляційної скарги та, перевіривши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга є необґрунтованою та не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Позивач зазначає, що згідно платіжних доручень: №68 від 11.01.2014р.; №311 від 27.02.2014р.; №549 від 27.03.2014р.; №820 від 29.04.2014р.; №1017 від 30.05.2014р.; №1116 від 26.06.2014р.; №1225 від 29.07.2014р.; №1421 від 29.08.2014р.; №1569 від 26.09.2014р.; №1779 від 30.10.2014р., №1945 від 27.11.2014р.; №2132 від 30.12.2014р.; №110 від 29.01.2015р.; №478 від 27.03.2015р.; №674 від 29.04.2015р.; №813 від 29.05.2015р.; №861 від 30.06.2015р.; №1075 від 24.07.2015р.; №1212 від 20.08.2015р.; №1442 від 29.09.2015р.; №1584 від 22.10.2015р.; №1778 від 30.11.2015р., №1961 від 30.12.2015р. було сплачено авансові платежі податку на прибуток банку за 2014 та 2015 рік, на загальну суму 1435675,20 грн.

Крім того, позивач зазначає, що переплата з податку на прибуток позивача становить на загальну суму 1435675,20 грн, яка виникла за наслідками подання позивачем податкової звітності з податку на прибуток, а саме: податкової декларації з податку на прибуток підприємств Позивача за 2014р. /з документами, що підтверджують її отримання/; податкової декларації з податку на прибуток підприємства (річна) за 2015 рік, яка була подана до контролюючого органу 29.02.2016 та зареєстрована за №.

Так, 10.07.2017 АТ «Фортуна-Банк» направлено відповідачу заяву за вих. №662/03, у якій позивач просив повернути на розрахунковий рахунок підприємства помилково та надміру сплачені грошові зобов`язання за податком на прибуток в сумі 1435675,20 грн.

Листом від 28.07.2017 №23597/10/26-15-17-08-32 відповідач повідомив позивача, що перерахування сплачених коштів можливо після повного погашення податкового боргу ПАТ «Фортуна-банк», оскільки станом на дату надання відповіді в інтегрованих картках Позивача обліковується податковий борг, тоді як згідно п.43.2. ст. 43 Податкового кодексу України, у разі наявності у платника податків податкового боргу, повернення помилково та/або надміру сплаченої суми грошового зобов`язання на поточний рахунок такого платника податків в установі банку або шляхом повернення готівковими коштами за чеком, у разі відсутності у платника податків рахунку в банку, проводиться лише після повного погашення такого податкового боргу платником податків.

Позивач вважає відмову відповідача у поверненні надміру сплачених сум з податку на прибуток незаконними та такими, що підлягають скасуванню, а тому звернувся до суду з даним позовом.

Приймаючи рішення про відмову в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив із того, що відмова контролюючого органу в поверненні Банку коштів відповідає вимогам ч.3 ст.2 Кодексу адміністративного судочинства України, внаслідок чого правові підстави для зобов`язання ДПІ вчинити певні дії відсутні.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам, колегія суддів виходить із наступного.

Відповідно пп. 14.1.18. п. 14.1. ст. 14 ПК України бюджетне відшкодування - відшкодування від`ємного значення податку на додану вартість на підставі підтвердження правомірності сум бюджетного відшкодування податку на додану вартість за результатами перевірки платника;

Відповідно пп. 14.1.115. п. 14.1. ст. 14 ПК України надміру сплачені грошові зобов`язання - суми коштів, які на певну дату зараховані до відповідного бюджету понад нараховані суми грошових зобов`язань, граничний строк сплати яких настав на таку дату.

За приписами ст. 43 Податкового кодексу України помилково та/або надміру сплачені суми грошового зобов`язання підлягають поверненню платнику відповідно до цієї статті та статті Митного кодексу України, крім випадків наявності у такого платника податкового боргу.

У разі наявності у платника податків податкового боргу, повернення помилково та/або надміру сплаченої суми грошового зобов`язання на поточний рахунок такого платника податків в установі банку або шляхом повернення готівковими коштами за чеком, у разі відсутності у платника податків рахунку в банку, проводиться лише після повного погашення такого податкового боргу платником податків.

Обов`язковою умовою для здійснення повернення сум грошового зобов`язання є подання платником податків заяви про таке повернення (крім повернення надміру утриманих (сплачених) сум податку з доходів фізичних осіб, які розраховуються контролюючим органом на підставі поданої платником податків податкової декларації за звітний календарний рік шляхом проведення перерахунку за загальним річним оподатковуваним доходом платника податку) протягом 1095 днів від дня виникнення помилково та/або надміру сплаченої суми.

Платник податків подає заяву про повернення помилково та/або надміру сплачених грошових зобов`язань та пені у довільній формі, в якій зазначає напрям перерахування коштів: на поточний рахунок платника податків в установі банку; на погашення грошового зобов`язання та/або податкового боргу з інших платежів, контроль за справлянням яких покладено на контролюючі органи, незалежно від виду бюджету; повернення у готівковій формі коштів за чеком у разі відсутності у платника податків рахунка в банку.

У разі повернення надміру сплачених податкових зобов`язань з податку на додану вартість, зарахованих до бюджету з рахунка платника податку в системі електронного адміністрування податку на додану вартість у порядку, визначеному пунктом 2001.5 статті 2001 цього Кодексу, такі кошти підлягають поверненню виключно на рахунок платника в системі електронного адміністрування податку на додану вартість, а у разі його відсутності на момент звернення платника податків із заявою на повернення надміру сплачених податкових зобов`язань з податку на додану вартість чи на момент фактичного повернення коштів - шляхом перерахування на поточний рахунок платника податків в у станові банку.

Контролюючий орган не пізніше ніж за п`ять робочих днів до закінчення двадцятиденного строку з дня подання платником податків заяви готує висновок про повернення відповідних сум коштів з відповідного бюджету та подає його для виконання відповідному органові, що здійснює казначейське обслуговування бюджетних коштів.

На підставі отриманого висновку орган, що здійснює казначейське обслуговування бюджетних коштів, протягом п`яти робочих днів здійснює повернення помилково та/або надміру сплачених грошових зобов`язань та пені платникам податків у порядку, встановленому центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну фінансову політику.

Контролюючий орган несе відповідальність згідно із законом за несвоєчасність передачі органу, що здійснює казначейське обслуговування бюджетних коштів, для виконання висновку про повернення відповідних сум коштів з відповідного бюджету.

Повернення помилково та/або надміру сплачених грошових зобов`язань платникам податків здійснюється з бюджету, у який такі кошти були зараховані.

З аналізу наведеної норми вбачається, що обов`язковими умовами для повернення надміру та/або помилково сплачених грошових сум, є: подання до контролюючого органу заяви про повернення надміру та/або помилково сплачених грошових сум із зазначенням напрямку перерахування таких коштів; відсутність у платника податкового боргу.

Так, з інтегрованих карток платника податків вбачається, що станом на час розгляду даної справи в суді заборгованість позивача (Банку) перед бюджетом складає 31060409,18 грн.

При цьому, за посиланням позивача, вимоги контролюючого органу акцептовані банком лише на суму 1292973,30 грн.

Щодо твердження позивача про те, що норми ПК України не регулюють питання погашення податкових зобов`язань або стягнення податкового боргу з банків, на які поширюються норми Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», то колегія суддів зазначає, що вказане стосується виключно питань погашення податкових зобов`язань та стягнення податкового боргу, у той час, коли спірні відносини стосуються повернення надміру та/або помилково сплачених грошових коштів.

Тобто, умови повернення надміру та/або помилково сплачених грошових коштів регулюються ст. 43 ПК України, і ст. 1 ПК України щодо непоширення норм ПК України на питання погашення податкових зобов`язань або стягнення податкового боргу з банків, на які поширюються норми Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» жодним чином не стосується спірних відносин.

Додатково позивач зазначає, що норми ПК України не поширюються на спірні відносини, проте в адміністративному позові посилається на ст. 43 ПК України, зокрема зазначаючи, що умовою для повернення надміру та/або помилково сплачених грошових коштів є подання платником податків до контролюючого органу правильно оформленої заяви.

Натомість абзац статті 43 ПК України, що визначає обов`язковою умовою повернення надміру та/або помилково сплачених грошових коштів є відсутність податкового боргу.

За таких обставин, проаналізувавши вказані вище норми в контексті спірних правовідносин, суд першої інстанції з яким погоджується колегія суддів дійшов обґрунтованого висновку, що відмова контролюючого органу в поверненні Банку коштів є правомірною, внаслідок чого правові підстави для зобов`язання вчинити певні дії відсутні.

Таким чином, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції ухвалив законне та обґрунтоване рішення, з дотриманням норм матеріального та процесуального права.

Відповідно до ч. 1 ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Апелянт не надав до суду належних доказів, що б підтверджували факт протиправності рішення суду першої інстанції.

При цьому судовою колегією враховується, що згідно п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Доводи апеляційної скарги спростовуються встановленими судом першої інстанції обставинами, наявними в матеріалах справи доказами та нормами права, зазначеними в мотивувальній частині оскаржуваного рішення суду.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право, зокрема, залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

Приписи ст. 316 КАС України визначають, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 242, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення ліквідації АТ "Фортуна-Банк" Кухарева Володимира Валентиновича - залишити без задоволення.

Рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 16 вересня 2019 року - без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду у порядку та строки, визначені ст.ст. 328-331 КАС України.

Головуючий суддя: Шурко О.І.

Судді: Василенко Я.М.

Ганечко О.М.

Повний текст постанови виготовлено 28.11.2019.