Справа № 367/6034/17
Суддя: Земляна Галина Володимирівна
Дата ухвалення: 2019-11-26 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 367/6034/17 Суддя (судді) першої інстанції: Карабаз Н.Ф.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 листопада 2019 року м. Київ

Колегія суддів Шостого апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого - судді Земляної Г.В.

суддів: Парінова А.Б., Собківа Я.М.

за участю секретаря Такаджі Л.Г.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1

на рішення Ірпінського міського суду Київської області від 07 червня 2019 року

у справі № 367/6034/17

за позовом ОСОБА_1 (прізвище, після реєстрації шлюбу ОСОБА_1 )

до відповідача Ворзельської селищної ради Київської області

про визнання протиправними дій та зобов`язати вчинити дії,

В С Т А Н О В И Л А:

У вересня 2017 року ОСОБА_1 звернулася до Ірпінського міського суду Київської області з позовом до Ворзельської селищної ради Київської області, в якій просила:

- визнати протиправними діяння Ворзельської селищної ради Київської області щодо відмови громадянці ОСОБА_1 у встановленню твердих меж сусідніх земельних ділянок розташованих за адресою: України, АДРЕСА_1 , шляхом підписання акту прийомки - передачі межових знаків на зберігання та погодження меж сусідніх земельних ділянок;

- зобов`язати Ворзельську селищну раду Київської області підписати акти прийомки - передачі межових знаків на зберігання, подані ОСОБА_1 до Ворзельської селищної ради Київської області 11 травня 2017 року за вхідним № 02-19/260 щодо земельної ділянки розташованої за адресою: України , АДРЕСА_1 та погодити межі сусідніх земельних ділянок; стягнути з Ворзельської селищної ради Київської області судовий збір.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що остання звернулася із клопотанням про надання дозволу на виконання проекту землеустрою до відповідача 21 липня 2016 року, а відповідач до 22 серпня 2016 року не прийняв жодного рішення визначеного Земельним кодексом України чи/або будь - яким іншим нормативно правовим актом держави Україна, чим порушив вимоги ч. 2 ст. 19 Конституції України, ч. 3 ст. 24 Закону України «Про місцеве самоврядування» та п. 1 ч. 7 ст. 118 Земельного кодексу України, в зв`язку з чим позивач повідомив відповідача щодо прийняття мовчазної згоди на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки.

Рішенням Ірпінського міського суду Київської області від 07 червня 2019 року в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 - відмовлено повністю.

Не погоджуючись з зазначеним вище судовим рішенням позивачем (надалі - апелянт) подано апеляційну скаргу, в якій остання просить скасувати оскаржуване рішення та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги у повному обсязі. В своїй апеляційній скарзі апелянт посилається на незаконність, необґрунтованість та необ`єктивність рішення суду, порушення судом норм процесуального права та неправильного застосування норм матеріального права.

В апеляційній скарзі апелянт зазначає, що судом першої інстанції не надано належно оцінки поданим позивачем доказам, зокрема щодо несвоєчасного розгляду відповідачем її звернення, яке надано через центр надання адміністративних послуг у місті Ірпінь. Крім того, апелянт зазначає, що відповідачем не було своєчасно розгляну клопотання позивачки про виділення їй земельної ділянка, за принципом мовчазної згоди у останньої виникло право на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки без надання такого дозволу.

В судовому засіданні представник позивача підтримав вимоги та доводи апеляційної скарги, просив скасувати рішення суду першої інстанції й прийняти нову постанову про задоволеня позовних вимог, посилаючись на порушення судом при винесенні рішення норм процесуального та матеріального права.

Представник відповідача у судове засідання заперечував проти апеляційної скарги та просив суд залишити без змін рішення першої інстанції.

Відповідно до положень статті 308 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно зі статтями 315, 316 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, а рішення суду слід залишити без змін, з наступних підстав.

Як вбачається зі змісту клопотання про надання дозволу на розроблення документації із землеустрою від 21 липня 2016 року за вхідним № К-10815.2, поданого до Ірпінської міської ради Київської області позивач вказала: місце розташування бажаної земельної ділянки за адресою: АДРЕСА_1 , орієнтовний розмір земельної ділянки 0,12 га., цільове призначення бажаної земельної ділянки - для будівництва та обслуговування житлового будинку і господарських споруд, вид речового права, що бажає набути на земельну ділянку - власність, а також задекларувала, що земельної ділянки з цільовим призначенням безоплатно у власність не отримувала.

Позивач зазначає, що до свого звернення надано наступні документи: копію паспорту громадянки України; копію довідки про присвоєння ідентифікаційного номеру і графічні матеріали на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки (на двох аркушах), чим фактично повністю виконала вимоги Земельного кодексу України про здійснення юридично значущого складу (сукупності юридичних фактів) для отримання дозволу на виготовлення проекту землеустрою.

Листом від 10 серпня 2016 року за вихідним № 02-15/1360 голова Ворзельської селищної ради Київської області повідомила, що клопотання від 21 липня 2016 року (зареєстроване 27 липня 2016 року №02-19/536) позивача щодо надання дозволу на розробку проекту землеустрою буде винесено на розгляд постійної депутатської комісії з питань охорони навколишнього середовища, природокористування, земельних відносин та надзвичайних ситуацій Ворзельської селищної ради Київської воласті сьомого скликання.

В подальшому, 22 серпня 2016 року за вхідним № К-12350.2 позивачка звернулася до Ворзельської селищної ради Київської області із клопотання про надання копії рішення органу місцевого самоврядування прийнятого за наслідками розгляду клопотання від 21 липня 2016 року за вхідним № 02-19/536 до Ворзельської селищної ради Київської області про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою на визначену графічними матеріалами земельну ділянку.

Рішенням Ворзельської селищної ради Київської області чотирнадцятої сесії сьомого скликання №179-14-VІІ від 30 серпня 2016 року позивачу відмовлено в надані дозволу на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд у зв`язку з відсутністю детального плану території на дану земельну ділянку (надалі - Рішення Ворзельської селищної ради Київської області №179-14-VІІ).

Листом від 15 вересня 2016 року за вхідним № 02-19/698 позивачка повідомила Ворзельську селищну раду Київської області про факт замовлення нею проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, яка розташована за адресою; АДРЕСА_1 орієнтовним розміром 0,12 га. за цільовим призначенням - будівництво та обслуговування будинку та господарських споруд, а також надала копію договору № 140916-В01 від 14 вересня 2016 року укладеного між фізичною особою ОСОБА_1 та Товариством з обмеженою відповідальністю «Інститут землеустрою «Право на землю».

На лист повідомлення про самостійне розроблення проекту землеустрою Ворзельська селищна рада Київської області надала відповідь від 27 вересня 2016 року за вихідним №02-15/1602, яким підтвердила, що клопотання позивачки про надання дозволу на розробку проекту землеустрою зареєстровано Ворзельською селищною радою Київської області 27 липня 2016 року за вхідним номером №02-19/536, рішення за наслідками розгляду клопотання прийнято лише 30 серпня 2016 року, а копія рішення відповідача надіслана позивачу лише 02 вересня 2016 року за вихідним №02-15/1480.

Позивач зазначає, що 11 травня 2017 року за вхідним № 02-19/260 звернулася до Ворзельської селищної ради Київської області з клопотання про погодження акту земельної ділянки, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 , орієнтовним розміром 0.12 га. за цільовим призначенням - будівництво та обслуговування будинку та господарських споруд або направити належним чином уповноваженого представника для виконання вимог земельного законодавства.

Листом від 25 травня 2017 року за вихідним №02-15/702 відповідач повідомив позивача, що вважає клопотання останньої розглянуто у строки та відповідно до діючого законодавства, а тому, у зв`язку з прийнятим рішенням сесії не вбачає підстав для підписання акту прийомки передачі межових знаків на зберігання.

Позивач, вважаючи, що діями та рішенням відповідачем обмежено її право на на отримання земельної ділянки, звернулася до суду з даним позовом

Приймаючи рішення про відмову в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що рішенням №179-14-VII Ворзельської селищної ради Київської області відмовлено позивачу в наданні дозволу на виконання проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд в селищі Ворзель (бажане місце розташування вулиця Кичеївська) у зв`язку з відсутністю плану зонування та детального плану території та вказане рішення не оскаржувалося в судовому порядку, позовні вимоги про визнати протиправними діяння Ворзельської селищної ради Київської області щодо відмови позивачці у встановленню твердих меж сусідніх земельних ділянок розташованих за адресою: смт Ворзель, вулиця Кичеївська 32, шляхом підписання акту прийомки - передачі межових знаків на зберігання та погодження меж сусідніх земельних ділянок задоволенню не підлягають.

Суд першої інстанції всебічно, повно та об`єктивно розглянув справу, правильно встановив обставини справи, наданим доказам дав правильну правову оцінку і прийшов до обґрунтованого висновку про задоволення позовних вимог.

Земельні відносини регулюються Конституцією України, Земельним кодексом України, а також прийнятими відповідно до них нормативно-правовими актами. Завданням земельного законодавства є регулювання земельних відносин з метою забезпечення права на землю громадян. Одними з основних принципів земельного законодавства є забезпечення рівності права власності на землю громадян та забезпечення гарантій прав на землю.

Відповідно до частини 1 статті 12 ЗК України (надалі - Земельний кодекс України) до повноважень сільських, селищних, міських рад у галузі земельних відносин на території сіл, селищ, міст належить: передача земельних ділянок комунальної власності у власність громадян та юридичних осіб відповідно до цього Кодексу; надання земельних ділянок у користування із земель комунальної власності відповідно до цього Кодексу; вилучення земельних ділянок із земель комунальної власності відповідно до цього Кодексу; організація землеустрою; здійснення контролю за використанням та охороною земель комунальної власності, додержанням земельного та екологічного законодавства.

Частиною першою статті 121 ЗК України встановлено, що громадяни України мають право на безоплатну передачу їм земельних ділянок із земель державної або комунальної власності в таких розмірах: для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) у селах - не більше 0,25 гектара, в селищах - не більше 0,15 гектара, в містах - не більше 0,10 гектара.

Згідно із частинами 1, 2 статті 158 ЗК України земельні спори вирішуються судами, органами місцевого самоврядування та центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин. Виключно судом вирішуються земельні спори з приводу володіння, користування і розпорядження земельними ділянками, що перебувають у власності громадян і юридичних осіб, а також спори щодо розмежування територій сіл, селищ, міст, районів та областей.

Частинами 1, 2 статті 198 ЗК України встановлено, що кадастрові зйомки - це комплекс робіт, виконуваних для визначення та відновлення меж земельних ділянок. Кадастрова зйомка включає: а) геодезичне встановлення меж земельної ділянки; б) погодження меж земельної ділянки з суміжними власниками та землекористувачами; в) відновлення меж земельної ділянки на місцевості; г) встановлення меж частин земельної ділянки, які містять обтяження та обмеження щодо використання землі; ґ) виготовлення кадастрового плану.

Пунктом 34 частини 1 статті 26 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» визначено, що виключно на пленарних засіданнях сільської, селищної, міської ради вирішуються такі питання: вирішення відповідно до закону питань регулювання земельних відносин.

Аналіз викладених норм свідчить про те, що відновлення та встановлення меж земельної ділянки здійснюється, зокрема за погодженням меж земельної ділянки з суміжними власниками та землекористувачами. Порядок вирішення питань регулювання земельних відносин, а також дотримання земельного законодавства входить до повноважень міських рад. Вказані питання вирішують виключно на пленарних засіданнях міських рад.

У статті 79 ЗК України міститься визначення терміну, зокрема, що земельна ділянка, як частини земної поверхні з встановленими межами, певним місцем розташування, визначеними щодо неї правами. Механізм формування земельної ділянки як певного об`єкту цивільних прав визначено законодавцем у ст. 79-1 ЗК України та полягає у визначенні її площі, меж та внесення інформації про неї до Державного земельного кадастру. Державній реєстрації у Державному земельному кадастрі підлягають сформовані земельні ділянки.

Право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав (статті 125 Земельного кодексу України).

Право власності, користування земельною ділянкою оформлюється відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» (статті 126 Земельного кодексу України).

Статтею 55 Закону України «Про землеустрій» встановлено, що встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) проводиться відповідно до топографо-геодезичних і картографічних матеріалів. Встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) здійснюється на основі технічної документації із землеустрою, якою визначається місцеположення поворотних точок меж земельної ділянки в натурі (на місцевості).

Межі земельної ділянки в натурі (на місцевості) закріплюються межовими знаками встановленого зразка.

У разі, якщо межі земельних ділянок в натурі (на місцевості) збігаються з природними та штучними лінійними спорудами і рубежами (річками, струмками, каналами, лісосмугами, шляхами, шляховими спорудами, парканами, огорожами, фасадами будівель та іншими лінійними спорудами і рубежами тощо), межові знаки можуть не встановлюватися.

Власники землі та землекористувачі, у тому числі орендарі, зобов`язані дотримуватися меж земельної ділянки, закріпленої в натурі (на місцевості) межовими знаками встановленого зразка.

Межові знаки здаються за актом під нагляд на збереження власникам землі та землекористувачам, у тому числі орендарям.

У разі якщо на підставі технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) передбачається здійснити передачу земельних ділянок державної чи комунальної власності у власність чи користування, така технічна документація розробляється на підставі дозволу, наданого Верховною Радою Автономної Республіки Крим, Радою міністрів Автономної Республіки Крим, органом виконавчої влади, органом місцевого самоврядування відповідно до повноважень, визначених статті 122 Земельного кодексу України (у випадках, передбачених законом).

Колегією суддів встановлено та не заперечується сторонами, що позивач не набула право власності (користування) на спірну земельну ділянку, а отже у відповідача відсутні правові підстави для вчинення дій щодо встановлення межових знаків, а отже судом першої інстанції правомірно відмовлено позивачу в задоволені позовних вимог щодо зобов`язання відповідача вчиняти певні дії.

В апеляційній скарзі апелянт зазначає, що відповідачем з порушенням вимог законодавства несвоєчасно розглянув її клопотання про виділення земельної ділянки для житлової забудови та погодження проектної документації, тому вона мала право на виготовлення проекту землеустрою, з даного приводу колегія суддів зазначає наступне.

Судом першої інстанції звернуто увагу, що 21 липня 2016 року ОСОБА_1 звернулася до Ірпінської міської ради (зареєстровано за вх. №К-10815.2 від 21 липня 2016 року) з клопотанням про надання дозволу на розроблення документації із землеустрою, в якому просила надати дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для будівництва та обслуговування жилого будинку та господарських споруд в межах земель смт. Ворзель, Ірпінської міської ради.

Згідно з частиною першою статті 116 Земельного кодексу України (надалі - ЗК України, у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим кодексом, або за результатами аукціону.

Відповідно до пункту 34 частини першої статті 26 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» виключно на пленарних засіданнях сільської, селищної, міської ради вирішуються відповідно до Закону питання регулювання земельних відносин.

Частинами 1, 2 статті 59 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», рада в межах своїх повноважень приймає нормативні та інші акти у формі рішень; рішення ради приймається на її пленарному засіданні після обговорення більшістю депутатів від загального складу ради, крім випадків, передбачених цим Законом. При встановленні результатів голосування до загального складу сільської, селищної, міської ради включається сільський, селищний, міський голова, якщо він бере участь у пленарному засіданні ради, і враховується його голос.

Відповідно до частини 6 статті 118 ЗК України громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності, зокрема для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибної ділянки) у межах норм безоплатної приватизації, подають клопотання до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу.

Орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 ЗК України, розглядає клопотання у місячний строк і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні (частина 7 статті 118 ЗК України у вказаній редакції).

Згідно із статтею 123 ЗК України надання земельних ділянок державної або комунальної власності у користування здійснюється Верховною Радою Автономної Республіки Крим, Радою міністрів Автономної Республіки Крим, органами виконавчої влади або органами місцевого самоврядування.

Отже, особа, зацікавлена в одержанні у користування земельної ділянки із земель державної або комунальної власності за проектом землеустрою щодо її відведення, звертається з клопотанням про надання дозволу на його розробку до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, які відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, передають у власність або користування такі земельні ділянки.

У клопотанні зазначаються орієнтовний розмір земельної ділянки та її цільове призначення. До клопотання додаються графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування та розмір земельної ділянки, письмова згода землекористувача, засвідчена нотаріально (у разі вилучення земельної ділянки). Верховній Раді Автономної Республіки Крим, Раді міністрів Автономної Республіки Крим, органам виконавчої влади або органам місцевого самоврядування, які передають земельні ділянки державної чи комунальної власності у користування відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, забороняється вимагати додаткові матеріали та документи, не передбачені цією статтею.

Відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування в межах їх повноважень у місячний строк розглядає клопотання і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні. Підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування земельної ділянки вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, а також генеральних планів населених пунктів, іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування території населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.

Проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки погоджується в порядку, встановленому статтею 186-1 цього Кодексу.

З аналізу норм права вбачається, що клопотання про надання земельних ділянок державної або комунальної власності у користування чи власність розглядаються орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування у місячний строк на пленарному засіданні.

В судовому засіданні представник відповідача зазначає, що клопотання позивача про надання дозволу на розроблення документації із землеустрою передача 27 липня 2016 року до Ворзельської селищної ради на території, якої знаходиться земельна ділянка.

Листом селищний голова Ворзельської селищної ради Федорук Л.П. від 10 серпня 2016 року № 02-15/1360 повідомив позивача, що питання виділення земельної ділянки для житлової забудови буде винесено на розгляд постійної депутатської комісії з питань охорони навколишнього середовища, природокористування земельних відносин та надзвичайних ситуацій на сесії селищної ради.

Позивачка 22 серпня 2016 року звернулася з клопотанням до Ірпінської міської ради Київської області, в якому просила наручно видати копію рішення щодо розгляду її клопотання від 21 липня 2016 року про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою.

Під час розгляду справи у суді апеляційної інстанції представник відповідача повідомив, що найближча сесія Ворзельської селищної ради Київської області була запланована на 30 серпня 2016 року на порядку денному якої і було включено питання про розгляд клопотання позивачки.

Відповідно до Рішення №179-14-VII чотирнадцятої сесії сьомого скликання Ворзельської селищної ради Київської області від 30 серпня 2016 року відмовлено ОСОБА_1 в наданні дозволу на виконання проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд в селищі Ворзель (бажане місце розташування вулиця Кичеївська) у зв`язку з відсутністю плану зонування та детального плану території.

Так, судом першої інстанції встановлено та матеріалами справи підтверджується, що листом в.о. селищного голови Ворзельської селищної ради Паламарчук О.В. від 27 вересня 2016 року №02-15/1602 повідомлено позивача, що до Ворзельської селищної ради заява про виділення земельної ділянки надійшла 27.07.2016 року та була зареєстрована за вхідним номером № 02-19/536.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 21 липня 2016 року звернулася до Ірпінської міської ради, а не до Ворзельської селищної ради, що підтверджується записом у верхньому кутку клопотання, а земельна ділянка знаходиться територіально у віданні Ворзельської селищної ради, таким чином саме до останнього повинна була звернутися позивачка з відповідною заявою.

Твердження апелянта про те, що відповідачем з порушення вимог законодавства не розглянуто своєчасно її звернення від 21 липня 2016 року, колегіє суддів вважається безпідставними, оскільки відповідач листом 10 серпня 2016 року № 02-15/1360 повідомив ОСОБА_1 , що її клопотання буде розглянуто на найближчій сесії, а саме, як встановлено судом апеляційної інстанції та не спростовано сторонами, 30 серпня 2016 року, що свідчить про дотриманням вимог законодавства.

Так, колегія суддів відхиляє твердження апелянта, що 21 серпня 2016 року на сесії Ворзельської селищної ради Київської області повинно бути розглянуто її клопотання про надання дозволу на розроблення документації із землеустрою, оскільки, як встановлено судом апеляційної інстанції під час розгляду справи, клопотання позивачки відповідачу передано на розгляд 27 липня 2016 року, а найближча сесія Ворзельської селищної ради була запланована на 30 липня 2016 року.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, що відповідно до рішення №179-14-VII чотирнадцятої сесії сьомого скликання Ворзельської селищної ради Київської області від 30.08.2016 року відмовлено позивачу в наданні дозволу на виконання проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд в селищі Ворзель (бажане місце розташування вулиця Кичеївська) у зв`язку з відсутністю плану зонування та детального плану території та вказане рішення не оскаржувалося в судовому порядку, а отже позовні вимоги позивача щодо визнання протиправними діяння Ворзельської селищної ради Київської області щодо відмови громадянці ОСОБА_1 у встановленню твердих меж сусідніх земельних ділянок розташованих за адресою: АДРЕСА_1 , шляхом підписання акту прийомки - передачі межових знаків на зберігання та погодження меж сусідніх земельних ділянок задоволенню не підлягають.

З аналізу матеріалів справи та норм права, колегія судів приходить до висновку, що у позивача не виникло право на виготовлення проектної документації щодо погодження меж земельної ділянки.

Таким чином, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права, а викладені в апеляційній скарзі доводи позицію суду першої інстанції не спростовують.

При цьому апеляційна скарга не містять посилання на обставини, передбачені статтями 317-319 Кодексу адміністративного судочинства України, за яких рішення суду підлягає скасуванню.

Відповідно до пункту першого частини першої статті 315 Кодексу адміністративного судочинства України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

За змістом частини першої статті 316 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскільки судове рішення ухвалене судом першої інстанції з додержанням норм матеріального і процесуального права, на підставі правильно встановлених обставин справи, а доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, то суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржуване судове рішення - без змін.

Зважаючи на вищевикладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції вірно встановив фактичні обставини справи, дослідив наявні докази, дав їм належну оцінку та прийняв законне та обґрунтоване рішення у відповідності з вимогами матеріального та процесуального права, в зв`язку з чим апеляційна скарга залишається без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

На підставі викладеного, керуючись 34, 242, 243, 246, 308, 311, 316, 321, 322, 325, 328, 329, 331 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів,

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Ірпінського міського суду Київської області від 07 червня 2019 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів із дня складання повного судового рішення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного суду у порядку ст. ст. 329-331 Кодексу адміністративного судочинства України.

Повний текст постанови буде складено протягом п`яти днів з моменту його проголошення.

Головуючий суддя: Г.В. Земляна

Судді: А.Б. Парінов

Я.М. Собків

Повний текст постанови складено 27 листопада 2019 року