Справа № 160/5395/19
Суддя: Чабаненко С.В.
Дата ухвалення: 2019-11-07 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

07 листопада 2019 року м. Дніпросправа № 160/5395/19

Третій апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого - судді Чабаненко С.В.,

суддів: Чумака С.Ю., Юрко І.В.,

за участю секретаря судового засідання Сколишева О.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпрі апеляційну скаргу Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 14 серпня 2019 року у справі №160/5395/19 за позовом Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Головного управління ДФС у Дніпропетровській області про визнання протиправною та скасування вимоги,-

ВСТАНОВИВ:

ФОП ОСОБА_1 звернувся до суду із адміністративним позовом до Головного управління ДФС у Дніпропетровській області, в якому просив визнати дії відповідача протиправними та скасувати вимоги про сплату боргу (недоїмки) від 04.05.2017 року № Ф-154/1/04-63У на суму 24240,50 грн.

Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 14 серпня 2019 року адміністративний позов фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 задоволено частково. Визнано протиправною та скасовано вимогу Головного управління ДФС у Дніпропетровській області про сплату боргу (недоїмки) по єдиному внеску в частині нарахування єдиного внеску за перший квартал 2017 року у сумі 476,90 грн. В іншій частині в задоволенні позову відмовлено.

Позивач, не погодившись з рішенням суду подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нове рішення про задоволення позову в повному обсязі.

Сторони, повідомлені належним чином про дату, час та місце апеляційного розгляду справи, в судове засідання не прибули, що відповідно до приписів ч.2 ст. 313 КАС України не перешкоджає розгляду справи.

Перевіривши підстави для апеляційного перегляду, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як встановлено судом першої інстанції та підтверджено наявними в матеріалах справи доказами, ФОП ОСОБА_1 зареєстрований приватним підприємцем з 10.01.2007 року, номер запису № 2 040871, та перебував на обліку у Державній податкові інспекції Жовтневого району м. Дніпропетровська Головного управління ДФС у Дніпропетровській області.

11 січня 2017 року вчинено запис про державну реєстрацію припинення підприємницької діяльності фізичною особою-підприємцем № 2 040871.

Головним управлінням ДФС у Дніпропетровській області 04.05.2017 року винесено вимогу про сплату боргу (недоїмки) № Ф-154/1/04-63У у сумі 24240,50 грн. зі сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування.

Задовольняючи частково позов, суд першої інстанції дійшов висновку, що вимога Головного управління ДФС у Дніпропетровській області про сплату боргу ( недоїмки) від 04.05.2017 року № Ф-154/1/04-63У в частини нарахування єдиного внеску за січень 2017 року в сумі 476,90 грн. є неправомірною .

Колегія суддів частково погоджується з таким висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.

Відповідно до частини 1 статті 1 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування" (Закон №2464- VI) визначено, що єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування (далі - єдиний внесок) - це консолідований страховий внесок, збір якого здійснюється до системи загальнообов`язкового державного соціального страхування в обов`язковому порядку та на регулярній основі з метою забезпечення захисту у випадках, передбачених законодавством, прав застрахованих осіб на отримання страхових виплат (послуг) за діючими видами загальнообов`язкового державного соціального страхування; а недоїмка - це сума єдиного внеску, своєчасно не нарахована та/або не сплачена у строки, встановлені цим Законом, обчислена органом доходів і зборів у випадках, передбачених цим Законом.

Згідно із пунктом 4 частини 1 статті 4 Закону №2464-VI платниками єдиного внеску є, зокрема, фізичні особи - підприємці, в тому числі ті, які обрали загальну систему оподаткування.

Відповідно до частини 2 статті 6 Закону №2464-VI платник єдиного внеску зобов`язаний, серед іншого, своєчасно та в повному обсязі нараховувати, обчислювати і сплачувати єдиний внесок; подавати звітність та сплачувати до органу доходів і зборів за основним місцем обліку платника єдиного внеску у строки, порядку та за формою, встановленими центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику, за погодженням з Пенсійним фондом та фондами загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Згідно з ч. 12 ст. 9 Закону № 2464-VI єдиний внесок підлягає сплаті незалежно від фінансового стану платника.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 був зареєстрований як фізична особа-підприємець з 10.01.2007 р. по 11.01.2017 р., а отже в цей період мав статус платника єдиного внеску. При цьому перебував на спрощеній системі оподаткування.

Відповідно до приписів п.2, 3 ч. 1 ст 7 Закону № 2464-VI (у редакції, що діяла до 01.01.2017) було визначено, що єдиний внесок нараховується: для платників, зазначених у пунктах 4 (крім фізичних осіб - підприємців, які обрали спрощену систему оподаткування) та 5 частини першої статті 4 цього Закону, - на суму доходу (прибутку), отриманого від їх діяльності, що підлягає обкладенню податком на доходи фізичних осіб. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску за місяць, у якому отримано дохід (прибуток). У разі якщо таким платником не отримано дохід (прибуток) у звітному році або окремому місяці звітного року, такий платник має право самостійно визначити базу нарахування, але не більше максимальної величини бази нарахування єдиного внеску, встановленої цим Законом. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску

Для платників, зазначених у пункті 4 частини першої статті 4 цього Закону, які обрали спрощену систему оподаткування, - на суми, що визначаються такими платниками самостійно для себе, але не більше максимальної величини бази нарахування єдиного внеску, встановленої цим Законом. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску;

Отже, з аналізу наведеного вбачається, що приписи законодавства до 01.01.2017 передбачали саме право, а не обов`язок платника на визначення бази нарахування єдиного внеску у разі неотримання платником доходу у звітному періоді.

При цьому надалі Законом України від 06.12.2016 №1774-VIII "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України" внесено зміни до Закону №2464-VI, що діють з 01.01.2017, зокрема, щодо обов`язковості визначення бази нарахування єдиного внеску у разі неотримання доходу (прибутку) у звітному році або окремому місяці звітного року.

Так, відповідно до п.3 ч.1 ст. 7 Закону № 2464-VI для платників, зазначених у пункті 4 частини першої статті 4 цього Закону, які обрали спрощену систему оподаткування, - на суми, що визначаються такими платниками самостійно для себе, але не більше максимальної величини бази нарахування єдиного внеску, встановленої цим Законом. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску.

Для платників, віднесених до першої групи платників єдиного податку, визначених у підпункті 1 пункту 291.4 статті 291 Податкового кодексу України, ця сума не може бути меншою за 0,5 мінімального страхового внеску із зарахуванням відповідних періодів здійснення підприємницької діяльності до страхового стажу, який обчислюється відповідно до статті 24 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", пропорційно до сплаченого єдиного внеску;

Мінімальний страховий внесок - сума єдиного внеску, що визначається розрахунково як добуток мінімального розміру заробітної плати на розмір внеску, встановлений законом на місяць, за який нараховується заробітна плата (дохід), та підлягає сплаті щомісяця.

Відповідно до частини 5 статті 8 Закону №2464-VI єдиний внесок для платників, зазначених у статті 4 цього Закону, встановлюється у розмірі 22 відсотки до визначеної статтею 7 цього Закону бази нарахування єдиного внеску.

У разі якщо база нарахування єдиного внеску не перевищує розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на місяць, за який отримано дохід, сума єдиного внеску розраховується як добуток розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на місяць, за який отримано дохід (прибуток), та ставки єдиного внеску.

В частині 7 статті 9 Закону №2464-VI передбачено, що єдиний внесок сплачується шляхом перерахування платником безготівкових коштів з його банківського рахунку.

Платники єдиного внеску, зазначені у пункті 4 частини першої статті 4 цього Закону, зобов`язані сплачувати єдиний внесок, нарахований за календарний рік, до 10 лютого наступного року, крім фізичних осіб - підприємців, які обрали спрощену систему оподаткування, які сплачують єдиний внесок, нарахований за календарний квартал, до 20 числа місяця, що настає за кварталом, за який сплачується єдиний внесок. Періодом, за який платники єдиного внеску подають звітність до органу доходів і зборів (звітним періодом), є календарний місяць, крім платників, зазначених у пунктах 4 і 5 частини першої статті 4 цього Закону, для яких звітним періодом є календарний рік. У разі державної реєстрації припинення підприємницької діяльності фізичної особи - підприємця її останнім звітним періодом є період з дня закінчення попереднього звітного періоду до дня державної реєстрації припинення підприємницької діяльності такої фізичної особи. (абзаци третій, п`ятий частини 8 статті 9 №2464-VI).

В свою чергу з матеріалів справи вбачається, що спірна вимога, складена контролюючим органом, включає нараховані суми єдиного внеску за період з 01.01.2013 року (з урахуванням інформації, отриманої від ПФУ) по І квартал 2017 року (включно).

При цьому сторонами не оскаржується той факт, що звіти про нарахування єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування протягом 2013-2017 років ФОП ОСОБА_1 до контролюючого органу не подавав, суми єдиного внеску не сплачував.

Виходячи з наявних у справі доказів у період з 2007 року по 11.01.2017 року - позивач не здійснював підприємницької діяльності та не отримував дохід від цього виду діяльності. Згідно записів у трудовій книжці позивача, останній працював як найманий працівник та отримував заробітну плату, з якої роботодавцем здійснювались відповідні відрахування, в тому числі єдиного внеску.

Враховуючи те, що положення ч. 1 ст. 7 Закону № 2464-VI не містили обов`язку платника податків визначати базу єдиного внеску, суд вважає, що контролюючим органом неправомірно самостійно визначено базу та нараховано ФОП ОСОБА_1 суми єдиного внеску за 2013-2016 роки.

Стосовно правомірності нарахування ФОП ОСОБА_1 єдиного внеску за період І кварталу 2017 року, суд зазначає наступне.

Згідно пункту 4 частини 8 статті 9 Закону № 2464 період, за який платники єдиного внеску подають звітність до органу доходів і зборів ( звітний період), є календарний місяць, крім платників, зазначених у пунктах 4 і 5 частини 1 ст. 4 цього Закону, для яких звітним періодом є календарний рік. У разі державної реєстрації припинення підприємницької діяльності фізичної особи- підприємця її останнім звітним періодом є період з дня закінчення попереднього звітного періоду до дня державної реєстрації припинення підприємницької діяльності такої фізичної особи.

В свою чергу відповідачем була нарахована сума єдиного внеску за І квартал 2017 року у сумі 704 грн.

При цьому, як вбачається з матеріалів справи та не заперечується сторонами, реєстрацію припинення позивачем підприємницької діяльності здійснено 11.01.2017 року.

При цьому колегія суддів вважає неспроможними доводи позивача стосовно неправомірності дії контролюючого органу щодо винесення оскаржуваної вимоги про сплату боргу (недоїмки), з огляду на наступне.

Так, процедура нарахування і сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування страхувальниками, визначеними Законом України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, нарахування і сплати фінансових санкцій, стягнення заборгованості зі сплати страхових коштів органами доходів і зборів» визначена Інструкцією про порядок нарахування і сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, яка затверджена наказом Міністерства фінансів України від 20.04.2015 № 449 (далі - Інструкція).

Відповідно до пункту 1 розділу VI Інструкції №449 до платників, які не виконали визначені Законом обов`язки щодо нарахування, обчислення та сплати єдиного внеску, застосовуються заходи впливу та стягнення.

У разі виявлення органом доходів і зборів своєчасно не нарахованих та/або не сплачених платником сум єдиного внеску такий орган доходів і зборів обчислює суми єдиного внеску, що зазначаються у вимозі про сплату боргу (недоїмки), та застосовує до такого платника штрафні санкції в порядку і розмірах, визначених розділом VІІ цієї Інструкції. Сума єдиного внеску, своєчасно не нарахована та/або не сплачена в строки, встановлені Законом, обчислена органами доходів і зборів у випадках, передбачених Законом, є недоїмкою. Суми недоїмки стягуються з нарахуванням пені та застосуванням штрафів (пункт 2 розділу VI Інструкції №449).

Згідно із пунктом 3 розділу VI Інструкції №449 органи доходів і зборів надсилають (вручають) платникам вимогу про сплату боргу (недоїмки), якщо: дані документальних перевірок свідчать про донарахування сум єдиного внеску органами доходів і зборів; платник має на кінець календарного місяця недоїмку зі сплати єдиного внеску; платник має на кінець календарного місяця борги зі сплати фінансових санкцій. Вимога про сплату боргу (недоїмки) формується на підставі даних інформаційної системи органу доходів і зборів на суму боргу, що перевищує 10 гривень.

Вимога про сплату боргу (недоїмки) формується на підставі актів документальних перевірок, звітів платника про нарахування єдиного внеску та облікових даних з інформаційної системи органу доходів і зборів за формою згідно з додатком 6 до цієї Інструкції (для платника - юридичної особи) або за формою згідно з додатком 7 до цієї Інструкції (для платника - фізичної особи) (пункт 4 розділу VI Інструкції №449).

Таким чином, враховуючи вищевикладене, колегія суддів дійшла висновку, що вимога Головного управління ДФС у Дніпропетровській області про сплату боргу (недоїмки) від 04.05.2017 року № Ф-154/1/04-63У є протиправною та підлягає скасуванню, проте у задоволенні позовних вимог щодо визнання протиправними дій контролюючого органу щодо винесення оскаржуваної вимоги позивачеві слід відмовити.

Таким чином, враховуючи встановлені обставини справи, приписи ст. 317 КАС України, суд апеляційної інстанції приходить до висновку про те, що судом першої інстанції ухвалено рішення з порушенням норм матеріального права, що призвело до неправильного вирішення справи і є підставою для скасування рішення суду з прийняттям нового судового рішення про часткове задоволення позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 243, 315, 317, 321, 322, 327, 329 КАС України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 - задовольнити частково.

Рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 14 серпня 2019 року у справі №160/5395/19 скасувати.

Прийняти нове судове рішення.

Адміністративний позов Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 задовольнити частково.

Визнати протиправною та скасувати вимогу Головного управління ДФС у Дніпропетровській області про сплату боргу (недоїмки) від 04.05.2017 року №Ф-154/1/04-63У у сумі 24240,50 грн.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Постанова Третього апеляційного адміністративного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена протягом тридцяти днів до Верховного Суду, відповідно до ст.ст. 328 329 КАС України.

Головуючий - суддя С.В. Чабаненко

суддя С.Ю. Чумак

суддя І.В. Юрко