Справа № 300/1221/19
Суддя: Шавель Руслан Миронович
Дата ухвалення: 2019-11-26 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 листопада 2019 рокуЛьвів№ 857/10978/19

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі колегії суддів:

головуючого судді Шавеля Р.М.,

суддів Улицького В.З. та Кузьмича С.М.,

з участю секретаря судового засідання - Юник А.А.,

а також сторін (їх представників):

від позивача - Шевченко Н.П.;

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Львові апеляційні скарги Головного управління Національної поліції в Івано-Франківській обл. та ОСОБА_1 на рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 19.09.2019р. в адміністративній справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Івано-Франківській обл. про визнання бездіяльності протиправною; стягнення індексації, грошової компенсації за несення служби у вихідні та святкові дні, грошової компенсації за невикористану частину відпуски, матеріальної допомоги на оздоровлення (суддя суду І інстанції: Грицюк П.П., час та місце ухвалення рішення суду І інстанції: 15 год. 13 хв. 19.09.2019р., м.Івано-Франківськ; дата складання повного тексту рішення суду І інстанції: 24.09.2019р.),-

В С Т А Н О В И В:

06.06.2019р. позивач ОСОБА_1 звернувся до суду із адміністративним позовом, у якому, із остаточно сформульованих позовних вимог, просив:

визнати протиправною бездіяльність відповідача Головного управління /ГУ/ Національної поліції /НП/ в Івано-Франківській обл., що полягає у відмові в нарахуванні та виплаті йому індексації за червень 2016 року - жовтень 2017 pоку, грошової компенсації за несення служби у вихідні та святкові дні за червень 2016 року - липень 2018 року, компенсації за невикористану частину відпустки за 2016 - 2017 роки, а також матеріальної допомоги на оздоровлення за 2018 рік;

стягнути з відповідача ГУ НП в Івано-Франківській обл. на його користь індексацію за червень 2016 року - жовтень 2017 року в розмірі 3375 грн. 17 коп.; грошову компенсацію за несення служби у вихідні та святкові дні за період червень 2016 року - липень 2018 року в розмірі 74361 грн. 02 коп.; грошову компенсацію за невикористану частину відпустки за 2016-2017 pоки в розмірі 24811 грн. 70 коп.; неотриману щорічну матеріальну допомогу на оздоровлення за 2018 рік в розмірі 3250 грн.;

стягнути з відповідача понесені та документально підтверджені судові витрати по справі (а.с.4-13).

Рішенням Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 19.09.2019р. заявлений позов задоволено частково; визнано протиправною бездіяльність відповідача ГУ НП в Івано-Франківській обл. щодо відмови в нарахуванні та виплаті ОСОБА_1 індексації за червень 2016 року по жовтень 2017 року; стягнуто з відповідача на користь позивача індексацію за червень 2016 року по жовтень 2017 року в розмірі 3375 грн. 17 коп.; у задоволенні решти позовних вимог відмовлено; стягнуто з відповідача ГУ НП в Івано-Франківській обл. за рахунок бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_1 судові витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 3000 грн. (а.с.191-197).

Не погодившись з винесеним судовим рішенням, його оскаржили сторони - позивач ОСОБА_1 та відповідач ГУ НП в Івано-Франківській обл.

В своїй апеляційній скарзі позивач ОСОБА_1 , покликаючись на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи, просить суд апеляційної інстанції скасувати рішення суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні позовних вимог та прийняти нове рішення, яким заявлені позовні вимоги задовольнити повністю (а.с.216-219).

Вимоги апеляційної скарги обґрунтовує тим, що висновки суду про відмову у задоволенні позовних вимог щодо визнання протиправною бездіяльності відповідача, яка полягає у відмові в нарахуванні та виплаті грошової компенсації за несення служби у вихідні та святкові дні за червень 2016 року - липень 2018 pоку, компенсації за невикористану частину відпустки за 2016-2017 роки, матеріальної допомоги на оздоровлення за 2018 рік, а також стягнення відповідних грошових коштів, слід вважати незаконними та необґрунтованими.

При цьому, судом не враховано, що у випадку суперечності норм підзаконного акту нормам закону слід застосовувати норми закону, оскільки він має вищу юридичну силу. Таким чином, при нарахуванні та виплаті компенсації за несення служби у вихідні та святкові дні слід керуватися нормами ст.ст.72 та 107 КЗпП України.

Жодних компенсацій у вигляді іншого дня відпочинку позивачу не надавалося, про що свідчить відповідь відповідача № 182/108/12-2019 від 17.01.2019р. на адвокатський запит. З огляду на зазначене, усі години, відпрацьовані у святкові та вихідні дні, підлягають грошовій компенсації з урахуванням положень ст.107 КЗпП України.

Оскільки, для поліцейських, як і для колишніх працівників міліції, передбачено два обов`язкових оклади: посадовий оклад та оклад за спеціальним званням, тому розрахунок компенсації за роботу у вихідні та святкові дні повинен проводитися, виходячи із подвійної годинної ставки за сумою обох окладів.

При цьому, судом першої інстанції було зроблено невірний висновок про те, що спеціальним законом чітко врегульовані спірні правовідносини, а тому не підлягають до застосування норми КЗпП України, адже саме на рівні закону спірні правовідносини є неврегульованими.

Діючим законодавством не виключаються випадки, коли поліцейським відпустка не буде використана протягом календарного року, при цьому не передбачено позбавлення такої особи права на відпустку, яке вона вже отримала в попередньому календарному році. Таким чином, в наступному календарному році, в тому числі і за умови, що такий є роком звільнення, поліцейський має право на чергову відпустку за поточний календарний рік та на відпустки, що не були використані в попередніх роках.

За таких обставин вимоги ч.10 ст.93 Закону України «Про Національну поліцію» та п.8 розділу III Порядку та умов виплати грошового забезпечення поліцейським Національної поліції та курсантам вищих навчальних закладів МВС із специфічними умовами навчання, якими передбачається виплата компенсації за невикористану в році звільнення відпустку, слід розуміти як право на отримання грошової компенсації за весь час невикористаної оплачуваної відпустки, незалежно від часу набуття права на таку відпустку, оскільки відпустки за попередні роки також є невикористаними в році звільнення.

КЗпП України гарантує при звільненні працівнику виплату грошової компенсації за всі дні невикористаної щорічної відпустки.

З огляду на зазначене, суд першої інстанції прийшов до помилкового висновку про правомірність відмови відповідача у виплаті компенсації за невикористані відпустки за 2016-2017 роки, так як відпустки за попередні роки також є невикористаними у році звільнення.

Рапорт про надання матеріальної допомоги за 2018 рік був поданий позивачем 09.08.2018р. та погоджений т.в.о.начальника Калуського ВП ГУНП, однак матеріальна допомога не виплачена.

Протягом 2018 року жодних матеріальних допомог він не отримував, через має право на отримання матеріальної допомоги на оздоровлення у 2018 році в розмірі посадового окладу.

Факт ненадходження вказаного рапорту до управління кадрового та документального забезпечення не пов`язаний з самим позивачем, оскільки він, як працівник районного відділу поліції, не був зобов`язаний персонально відвозити даний рапорт до фінансового підрозділу відповідача.

В свою чергу, дізнавшись, що така матеріальна допомога виплачена не була, 15.02.2019р. позивач звернувся з рапортом до начальника ГУ НП України в Івано-Франківській обл., в якому, серед іншого, просив нарахувати та виплатити зазначену матеріальну допомогу.

У поданій апеляційній скарзі відповідач ГУ НП України в Івано-Франківській обл., покликаючись на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи, просить суд апеляційної інстанції скасувати рішення суду першої інстанції в частині задоволених позовних вимог та прийняти нове рішення, яким у задоволенні заявленого позову відмовити (а.с.201-204).

В обґрунтування апеляційних вимог покликається на те, що відповідач в своїй діяльності керується спеціальним законодавством, яке має пріоритет в застосуванні для регулювання спірних правовідносин.

Грошове забезпечення поліцейським виплачується за місцем проходження служби виключно в межах асигнувань, затверджених кошторисом органу поліції на грошове забезпечення. За період проходження служби позивачу виплачувалось грошове забезпечення відповідно до займаної посади, спеціального звання, стажу служби в поліції інтенсивності та умов служби, кваліфікації, наукового ступеня або вченого звання. Постановою КМ України № 1078 від 17.07.2003р. затверджено Порядок проведення індексації грошових доходів населення. Дана постанова не передбачала проведення індексації грошового забезпечення працівникам поліції. Лише після прийняття постанови КМ України № 782 від 18.10.2017р. правила нарахування і виплати індексації були поширені на поліцейських. Оскільки вказана постанова Уряду вступила в дію з 24.10.2017р., тому до цього часу були відсутніми правові підстави для проведення індексації грошового забезпечення позивача. При цьому, починаючи з 01.11.2017р. останньому проведено індексації грошового забезпечення в повному обсязі.

Водночас, судом задоволені позовні вимоги в розмірі 03 відсотки від всіх вимог, однак помилково відшкодовано витрати на правову допомогу в розмірі 25 відсотків від заявлених витрат. Також задоволені витрати є неспівмірними із складністю справи, виконаними адвокатом робіт, останні не підтверджені документально, а тому в цілому не відповідають приписам ст.139 КАС України.

Окрім цього, відповідачем не було допущено по відношенню до позивача будь-якої протиправної бездіяльності; під час вирішення наведеного спору судом порушена значна частина принципів правосуддя в адміністративних справах, визначених ч.3 ст.2 КАС України.

Представником позивача Шевченко Н.П. скеровано до апеляційного суду відзив на апеляційну скаргу ГУ НП України в Івано-Франківській обл., в якому остання вважає її необґрунтованою і такою, що не підлягає до задоволення (а.с.234-243).

Інший учасник справи не подав до суду апеляційної інстанції відзив на апеляційну скаргу ОСОБА_1 в письмовій формі протягом строку, визначеного в ухвалі про відкриття апеляційного провадження, що не перешкоджає апеляційному розгляду справи.

Заслухавши суддю-доповідача по справі, представника позивача на підтримання поданої позивачем апеляційної скарги та заперечення щодо апеляційної скарги відповідача, перевіривши матеріали справи та апеляційні скарги в межах наведених у них доводів, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційні скарги підлягають до часткового задоволення, з наступних підстав.

Як слідує з матеріалів справи, у період з 30.08.1993р. по 30.08.2018р. позивач ОСОБА_1 проходив службу в органах внутрішніх справ, а в подальшому - в органах Національної поліції, звідки звільнений через хворобу в званні підполковника поліції.

Зокрема, 31.08.2018р. підполковника поліції ОСОБА_1 , заступника начальника Калуського відділу поліції ГУ НП в Івано-Франківській обл., згідно наказу № 356 о/с звільнено зі служби із виплатою компенсації за 30 діб невикористаної чергової відпустки за фактично відпрацьований час у 2018 році. Вислуга років на день звільнення в календарному обчисленні для виплати надбавки за вислугу років та для виплати одноразової грошової допомоги при звільненні складає 25 років 00 місяців 01 день, у пільговому обчисленні 26 років 03 місяці 29 днів (а.с.16).

Виплати були нараховані та виплачені позивачу у вересні 2018 року у загальному розмірі 163791 грн. 18 коп., в тому числі 12132 грн. 68 коп. - компенсація за невикористану відпустку та 151658 грн. 50 коп. - вихідна допомога.

15.02.2019р. позивач подав рапорт начальнику ГУ НП України в Івано-Франківській обл. щодо нарахування та виплати йому індексації, грошової компенсації за несення служби у вихідні та святкові дні, компенсації за невикористану частину відпустки та матеріальної допомоги (а.с.38).

Згідно відповіді ГУ НП в Івано-Франківській обл. № 143/108/05/29-2019 від 06.03.2019р. правові підстави для проведення спірних виплат на користь позивача є відсутніми (а.с.44).

Приймаючи рішення по справі та частково задовольняючи заявлений позов, суд першої інстанції виходив з наявності лише підстав для визнання протиправною бездіяльності відповідача ГУ НП в Івано-Франківській обл. щодо відмови в нарахуванні та виплаті ОСОБА_1 індексації за червень 2016 року по жовтень 2017 року, через що вирішив останню стягнути на користь позивача в розмірі 3375 грн. 17 коп.

Решта вимог позивача не ґрунтуються на нормах діючого законодавства і фактичних обставинах справи, через можливості для їх задоволення суд не убачав.

У зв`язку з частковим задоволенням позову суд стягнув суму понесених позивачем витрат в розмірі 3000 грн., що відповідає 25 відсоткам задоволених позовних вимог.

Між тим, наведені висновки суду першої інстанції, на думку колегії суддів, не відповідають нормам матеріального права і фактичним обставинам справи, з наступних підстав.

Із змісту позовної заяви слідує, що позивачем заявлено сукупність позовних вимог, що пов`язані із проходженням служби в органах Національної поліції, та включають в себе визнання бездіяльності відповідача протиправною, стягнення:

індексації за червень 2016 року - жовтень 2017 року в розмірі 3375 грн. 17 коп.;

грошової компенсації за несення служби у вихідні та святкові дні за період червень 2016 року - липень 2018 року в розмірі 74361 грн. 02 коп.;

грошової компенсації за невикористану частину відпустки за 2016-2017 pоки в розмірі 24811 грн. 70 коп.;

неотриманої щорічної матеріальної допомоги на оздоровлення за 2018 рік в розмірі 3250 грн.;

Водночас, позивачем заявлено до стягнення з бюджетних асигнувань відповідача суму судових витрат по справі в розмірі 12000 грн., сплачених за надання професійної правничої допомоги.

В частині вимог позивача щодо визнання бездіяльності протиправною колегія суддів враховує наступне.

Згідно усталеної судової практики як протиправну бездіяльність суб`єкта владних повноважень слід розуміти зовнішню форму поведінки (діяння) цього органу, яка полягає (проявляється) у неприйнятті рішення чи у нездійсненні юридично значимих й обов`язкових дій на користь заінтересованих осіб, які на підставі закону та/або іншого нормативно-правового регулювання віднесені до компетенції суб`єкта владних повноважень, були об`єктивно необхідними і реально можливими для реалізації, але фактично не були здійснені.

Для визнання бездіяльності протиправною недостатньо одного лише факту неналежного та/або несвоєчасного виконання обов`язкових дій. Важливими є також конкретні причини, умови та обставини, через які дії, що підлягали обов`язковому виконанню відповідно до закону, фактично не були виконані чи були виконані з порушенням строків. Значення мають юридичний зміст, значимість, тривалість та межі бездіяльності, фактичні підстави її припинення, а також шкідливість бездіяльності для прав та інтересів заінтересованої особи.

Слід наголосити й на тому, що самі по собі строки поза зв`язком із конкретною правовою ситуацією, набором фактів, умов та обставин, за яких розгорталися події, не мають жодного значення. Сплив чи настання строку набувають (можуть набувати) правового сенсу в сукупності з подіями або діями, для здійснення чи утримання від яких встановлюється цей строк.

У розглядуваній справі позивач звертався до відповідача із вимогою щодо виплати йому спірних сум індексації, грошової компенсацію за несення служби у вихідні та святкові дні, грошової компенсації за невикористану частину відпустки, неотриманої щорічної матеріальної допомоги на оздоровлення, в чому йому було відмовлено.

При цьому, спірні суми відповідачем не були нараховані, тобто, не відображені у фінансових документах установи, через що їх виплата в установлено порядку не проводилася.

На звернення позивача відповідачем була висловлена власна правова позицію по наведеним виплатам, про яку в установлені строки був повідомлений позивач.

У розглядуваному випадку відповідачем не було допущено бездіяльності, оскільки звернення позивача було розглянуто і за результатами такого розгляду прийнято рішення про відмову в його задоволенні.

Разом з тим, не вдаючись до правильності спірних виплат і виходячи із загального розуміння суті спору, колегія суддів вважає, що в цілях ефективного захисту прав та інтересів позивача вірним способом такого захисту є визнання відмови відповідача у виплаті спірних сум протиправною та зобов`язання суб`єкта владних повноважень нарахувати і виплатити такі.

При цьому, спосіб відновлення порушеного права має бути ефективним та таким, який виключає подальші протиправні рішення, дії чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень, а у випадку невиконання, або неналежного виконання рішення не виникала б необхідність повторного звернення до суду, а здійснювалося примусове виконання рішення.

Стосовно вимог щодо стягнення з відповідача спірних сум колегія суддів враховує наступне.

З системного аналізу чинного законодавства слідує, що відносини публічної служби є предметом конституційного та адміністративного права. Підстави виникнення, проходження і припинення служби визначені не трудовим, а спеціальним законодавством, за приписами якого повинні розглядатися спори з участю публічних службовців. У разі відсутності відповідних положень у конституційному або адміністративному законодавстві суд може додатково застосувати трудове законодавство, якщо така можливість передбачена у спеціальному законі.

У разі, коли така можливість застосування трудового права у спеціальному законі не передбачена, то за правилами ч.6 ст.6 КАС України суд застосовує закон, який регулює подібні правовідносини (аналогія закону), а за відсутності такого закону - виходить із конституційних принципів і загальних засад права (аналогія права), навівши у рішенні відповідні доводи.

Відповідно до ст.94 Закону України «Про Національну поліцію» поліцейські отримують грошове забезпечення, розмір якого визначається залежно від посади, спеціального звання, строку служби в поліції, інтенсивності та умов служби, кваліфікації, наявності наукового ступеня або вченого звання.

Порядок виплати грошового забезпечення визначає Міністр внутрішніх справ України.

За поліцейськими, які тимчасово проходять службу за межами України, зберігається виплата грошового забезпечення в національній валюті та виплачується винагорода в іноземній валюті за нормами і в порядку, що визначаються Кабінетом Міністрів України.

Поліцейські, відряджені до інших органів державної влади, установ, організацій та прикомандировані відповідно до цього Закону, отримують грошове забезпечення, враховуючи посадовий оклад за посадою, яку вони займають в органі, установі чи організації, до якої вони відряджені, а також інші види грошового забезпечення, визначені цим Законом.

Грошове забезпечення поліцейських індексується відповідно до закону.

Статтею 60 цього Закону встановлено, що проходження служби в поліції регулюється цим Законом та іншими нормативно-правовими актами.

Згідно з п.1 постанови КМ України № 988 від 11.11.2015р. «Про грошове забезпечення поліцейських Національної поліції» грошове забезпечення поліцейських складається з посадового окладу, окладу за спеціальним званням, щомісячних додаткових видів грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, які мають постійний характер), премії та одноразових додаткових видів грошового забезпечення.

Наказом МВС України № 260 від 06.04.2016р. затверджені Порядок та умови виплати грошового забезпечення поліцейським Національної поліції та курсантам вищих навчальних закладів МВС із специфічними умовами навчання.

Згідно з п.3 вказаного Порядку грошове забезпечення поліцейських визначається залежно від посади, спеціального звання, стажу служби в поліції, інтенсивності та умов служби, кваліфікації, наукового ступеня або вченого звання.

До складу грошового забезпечення входять: 1) посадовий оклад; 2) оклад за спеціальним званням; 3) щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, які мають постійний характер); 4) премії; 5) одноразові додаткові види грошового забезпечення.

Правові, економічні та організаційні основи підтримання купівельної спроможності населення України в умовах зростання цін з метою дотримання встановлених Конституцією України гарантій щодо забезпечення достатнього життєвого рівня населення України визначені Законом України № 1282-ХІІ від 03.07.1991р. «Про індексацію грошових доходів населення».

Відповідно до ст.1 цього Закону індексація грошових доходів населення - це встановлений законами та іншими нормативно-правовими актами України механізм підвищення грошових доходів населення, що дає можливість частково або повністю відшкодовувати подорожчання споживчих товарів і послуг.

Індексації підлягають грошові доходи громадян, одержані ними в гривнях на території України і які не мають разового характеру, зокрема, оплата праці (грошове забезпечення). Індексації підлягають грошові доходи населення у межах прожиткового мінімуму, встановленого для відповідних соціальних і демографічних груп населення (ст.2 вказаного Закону).

Згідно з ч.1 ст.4 зазначеного Закону індексація грошових доходів населення проводиться в разі, коли величина індексу споживчих цін перевищила поріг індексації, який установлюється в розмірі 103 відсотка.

Підприємства, установи та організації підвищують розміри оплати праці у зв`язку з індексацією за рахунок власних коштів. Підприємства, установи та організації, що фінансуються чи дотуються з Державного бюджету України, підвищують розміри оплати праці (грошового забезпечення) у зв`язку з індексацією за рахунок власних коштів і коштів Державного бюджету України. Проведення індексації грошових доходів населення здійснюється у межах фінансових ресурсів бюджетів усіх рівнів, бюджету Пенсійного фонду України та бюджетів інших фондів загальнообов`язкового державного соціального страхування на відповідний рік (ст.5 вказаного Закону).

Відповідно до п.1-1 Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затв. постановою КМ України № 1078 від 17.07.2003р., підвищення грошових доходів громадян у зв`язку з індексацією здійснюється з першого числа місяця, що настає за місяцем, в якому офіційно опубліковано індекс споживчих цін. Обчислення індексу споживчих цін для проведення індексації грошових доходів населення провадиться наростаючим підсумком починаючи з березня 2003 року - місяця опублікування Закону України від 06 лютого 2003 року № 491-IV «Про внесення змін до Закону України «Про індексацію грошових доходів населення».

Згідно п.2 цього Порядку індексації підлягають грошові доходи громадян, одержані в гривнях на території України, які не мають разового характеру: пенсії; стипендії; оплата праці найманих працівників підприємств, установ, організацій у грошовому виразі, яка включає оплату праці за виконану роботу згідно з тарифними ставками (окладами) і відрядними розцінками, доплати, надбавки, премії, гарантійні та компенсаційні виплати, передбачені законодавством, а також інші компенсаційні виплати, що мають постійний характер; грошове забезпечення військовослужбовців, поліцейських, осіб рядового і начальницького складу, посадових осіб митної служби; розмір аліментів, визначений судом у твердій грошовій сумі; допомога по безробіттю, що надається відповідно до законодавства про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття; суми відшкодування шкоди, заподіяної фізичній особі каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, а також суми, що виплачуються особам, які мають право на відшкодування шкоди у разі втрати годувальника, крім щомісячних страхових виплат потерпілим на виробництві (з урахуванням виплат на необхідний догляд за потерпілим) та членам їх сімей.

Індексація пенсій здійснюється шляхом їх підвищення відповідно до законодавства про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування.

У разі несвоєчасної виплати сум індексації грошових доходів громадян проводиться їх компенсація відповідно до законодавства (абз.8 п.4 наведеного Порядку).

Згідно з п.6 цього Порядку виплата сум індексації грошових доходів здійснюється за рахунок джерел, з яких провадяться відповідні грошові виплати населенню, а саме: підприємства, установи та організації, що фінансуються чи дотуються з державного бюджету, підвищують розміри оплати праці (грошового забезпечення) у зв`язку з індексацією за рахунок власних коштів і коштів державного бюджету.

В рішенні Конституційного Суду України від 15.10.2013р. у справі № 9-рп/2013 за конституційним зверненням щодо офіційного тлумачення положення ч.2 ст.233 КЗпП України зазначено, що індексація заробітної плати як складова належної працівникові заробітної плати спрямована на забезпечення реальної заробітної плати з метою підтримання достатнього життєвого рівня громадян та купівельної спроможності заробітної плати у зв`язку з інфляційними процесами та зростанням споживчих цін на товари та послуги. Тому системний аналіз наведених норм дає підстави для висновку, що індексація грошового забезпечення, як складова грошового забезпечення військовослужбовців, є однією з основних державних гарантій щодо оплати їх праці, а отже підлягає обов`язковому нарахуванню і виплаті.

Водночас, згідно постанови КМ України № 782 від 18.10.2017р. «Про внесення зміни до пункту 2 Порядку проведення індексації грошових доходів населення» внесена зміна до п.2 Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затв. постановою КМ України № 1078 від 17.07.2003р., а саме доповнено абзац п`ятий після слова «військовослужбовців» словом «поліцейських».

Поріг індексації у розмірі 103 % було запроваджено з січня 2016 року.

Коефіцієнт індексації обчислюють на основі щомісячних індексів інфляції, які публікуються Держстатом. Розрахунок ведеться наростаючим підсумком до перевищення порогу індексації (103 %).

Відповідно до інформації, яка розміщена на офіційному веб-сайті Держстату України у квітні 2016 року величина індексу споживчих цін перевищила поріг індексації у 103 відсотка та складала 103,5 відсотка.

Відповідно до ч.3 ст.4 Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» для проведення подальшої індексації грошових доходів населення обчислення індексу споживчих цін починається за місяцем, у якому індекс споживчих цін перевищив поріг індексації, зазначений у частині першій цієї статті.

Підвищення грошових доходів населення у зв`язку з індексацією здійснюється з першого числа місяця, що настає за місяцем, у якому опубліковано індекс споживчих цін.

Оскільки квітневий індекс інфляції опубліковано в травні 2016 року, то вперше індексуватися буде грошове забезпечення позивача за червень 2016 року.

На підставі аналізу наведених положень законодавства суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що індексація грошового забезпечення як складова грошового забезпечення поліцейських є однією з основних державних гарантій щодо оплати їх праці, тому підлягає обов`язковому нарахуванню і виплаті.

При цьому, колегія суддів відхиляє покликання відповідача на те, що індексація грошового забезпечення позивача повинна здійснюватися лише з набранням чинності постановою КМ України № 782 від 18.10.2017р., оскільки така індексація прямо передбачена положеннями Законів України «Про Національну поліцію» та «Про індексацію грошових доходів населення».

Водночас, в силу положень ч.2 ст.8 Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» за наявності підстав, визначених цим Законом, право населення на реалізацію зазначених гарантій не залежить від прийняття рішень відповідними органами.

З огляду на зазначене, колегія суддів вважає підставними та обґрунтованими вимоги позивача в частині здійснення індексації грошового забезпечення за період перебування на посаді поліцейського з червня 2016 року по жовтень 2017 року.

Обрахована позивачем і не виплачена відповідачем загальна сума індексації склала 3375 грн. 17 коп., при цьому будь-яких заперечень щодо правильності обчислення такої суми відповідачем не наведено.

Згідно даних книг розстановки нарядів Калуського відділу поліції ГУ НП в Івано-Франківській обл. позивач залучався до роботи у вихідні та святкові дні в період червень 2016 року - липень 2018 року (а.с.45-103).

Відповідно до ст.91 Закону України «Про Національну поліцію» особливий характер служби в поліції містить такі спеціальні умови для певних категорій поліцейських:

1) службу у святкові та вихідні дні;

2) службу позмінно;

3) службу з нерівномірним графіком;

4) службу в нічний час.

Розподіл службового часу поліцейських визначається розпорядком дня, який затверджує керівник відповідного органу (закладу, установи) поліції.

Для поліцейських установлюється п`ятиденний робочий тиждень з двома вихідними днями, а для курсантів (слухачів) вищих навчальних закладів із специфічними умовами навчання, які готують поліцейських, - шестиденний робочий тиждень з одним вихідним днем.

Вихідні, святкові та неробочі дні є днями відпочинку для всіх поліцейських, крім залучених до виконання службових обов`язків.

Поліцейським, які виконували службові обов`язки у вихідні, святкові та неробочі дні, крім поліцейських, які працюють у змінному режимі, відповідний час для відпочинку в порядку компенсації надається протягом двох наступних місяців.

Відповідно до п.20 розділу І Порядку та умов виплати грошового забезпечення поліцейським Національної поліції та курсантам вищих навчальних закладів МВС із специфічними умовами навчання, затв. наказом МВС України № 260 від 06.04.2016р., за виконання службових обов`язків понад установлений службовий час, у вихідні, святкові та неробочі дні грошове забезпечення поліцейським додатково не виплачується.

Поліцейським, які виконували службові обов`язки у вихідні, святкові та неробочі дні, крім поліцейських, які працюють у змінному режимі, відповідний час для відпочинку (у порядку компенсації) надається протягом двох наступних місяців.

Таким чином, спеціальним законодавством визначено механізм компенсації за несення служби у вихідні, святкові та неробочі дні - шляхом надання відповідного часу відпочинку протягом двох наступних місяців.

При цьому, підстав для застосування приписів ст.чт.72, 107 КЗпП України, якими передбачено можливість двох альтернативних способів компенсації за роботу у вихідний день - надання іншого дня відпочинку або оплати часу праці в подвійному розмірі - за згодою сторін, колегія суддів не убачає.

Наведене питання чітко та однозначно врегульовано спеціальним законодавством, яке регулює питання грошового забезпечення поліцейських. Зміна підходу законодавця до регулювання цього питання в діючому Законі України «Про Національну поліцію» у порівнянні з попереднім Законом України «Про міліцію» не може призводити до застосування трудового законодавства і поширювати гарантії подвійної оплати праці у вихідні, святкові та неробочі дні за наявної згоди сторін.

Водночас, згідно листа Калуського ВП ГУ НП в Івано-Франківській обл. № 15349/108/59/2018 від 12.10.2018. компенсаційні дні позивачу за залучення до виконання службових обов`язків у вихідні та святкові дні надавалася за його вимогою, при цьому потреби у формуванні письмових наказів щодо надання компенсаційних вихідних днів не було (а.с.21).

З огляду на зазначене, колегія суддів вважає безпідставними та необґрунтованими вимоги позивача в частині проведення грошової компенсацію за несення служби у вихідні та святкові дні за період червень 2016 року - липень 2018 року в розмірі 74361 грн. 02 коп.

Відповідно до ст.93 Закону України «Про Національну поліцію» тривалість відпусток поліцейського обчислюється подобово. Святкові та неробочі дні до тривалості відпусток не включаються (ч.1).

Тривалість щорічної основної оплачуваної відпустки поліцейського становить тридцять календарних днів, якщо законом не визначено більшої тривалості відпустки (ч.2).

За кожний повний календарний рік служби в поліції після досягнення п`ятирічного стажу служби поліцейському надається один календарний день додаткової оплачуваної відпустки, але не більш як п`ятнадцять календарних днів (ч.3).

Тривалість чергової відпустки у році вступу на службу в поліції обчислюється пропорційно з дня вступу до кінця року з розрахунку однієї дванадцятої частини відпустки за кожен повний місяць служби (ч.4).

Відпустка тривалістю менше 10 діб за бажанням особи рядового або керівного складу може бути надана одночасно з черговою відпусткою в наступному році (ч.5).

Поліцейським дозволяється, за бажанням, використовувати відпустку частинами. Одна частина відпустки має бути не менше 10 діб (ч.6).

Чергова відпустка надається поліцейському, як правило, до кінця календарного року (ч.7).

Поліцейським, які захворіли під час чергової відпустки, після одужання відпустка продовжується на кількість невикористаних днів. Продовження відпустки здійснюється керівником, який надав її, на підставі відповідного документа, засвідченого у визначеному законом чи іншим нормативно-правовим актом порядку (ч.8).

Поліцейським у рік звільнення за власним бажанням, за віком, через хворобу чи скорочення штату в році звільнення, за їх бажанням, надається чергова відпустка, тривалість якої обчислюється пропорційно з розрахунку однієї дванадцятої частини відпустки за кожний повний місяць служби в році звільнення.

При звільненні поліцейського проводиться відрахування з грошового забезпечення надмірно нарахованої частини чергової відпустки за час невідпрацьованої частини календарного року (ч.9).

За невикористану в році звільнення відпустку поліцейським, які звільняються з поліції, виплачується грошова компенсація відповідно до закону (ч.10).

Згідно п.8 розділу ІІІ Порядку та умов виплати грошового забезпечення поліцейським Національної поліції та курсантам вищих навчальних закладів МВС із специфічними умовами навчання, затв. наказом МВС України № 260 від 06.04.2016р., поліцейським, які відповідно до законодавства України мають право на відпустку зі збереженням грошового забезпечення, виплата грошового забезпечення здійснюється в розмірі, що вони одержували на день вибуття у відпустку, з розрахунку посадового окладу, установленого за основною штатною посадою, окладу за спеціальним званням, щомісячних додаткових видів грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, які мають постійний характер), премії за поточний місяць.

Якщо в період перебування у відпустці поліцейському змінено розмір надбавки за стаж служби, розмір посадового окладу чи окладу за спеціальним званням відповідно до законодавства, після повернення з відпустки проводиться відповідний перерахунок.

При звільненні поліцейського зі служби в поліції проводиться відрахування з грошового забезпечення надмірно нарахованої частини чергової відпустки за час невідпрацьованої частини календарного року. Кількість днів надмірно нарахованої частини щорічної відпустки вказується в наказі про звільнення.

За невикористану в році звільнення відпустку поліцейським, які звільняються з поліції, виплачується грошова компенсація відповідно до чинного законодавства.

Виплата грошової компенсації за невикористану в році звільнення відпустку проводиться, виходячи з розміру місячного грошового забезпечення, право на отримання якого поліцейський має відповідно до чинного законодавства, на день звільнення із служби. При цьому одноденний розмір грошового забезпечення визначається шляхом ділення розміру грошового забезпечення на 30 календарних днів. Кількість днів для виплати грошової компенсації за невикористану відпустку вказується в наказі про звільнення

При звільнені поліцейського зі служби в поліції розрахунок суми грошового забезпечення, яка підлягає відрахуванню за надмірно нараховану частину щорічної відпустки, здійснюється, виходячи з розміру грошового забезпечення, яке отримав поліцейський за дні чергової відпустки.

Згідно довідки Управління кадрового забезпечення ГУ НП в Івано-Франківській обл. № 348 від 06.08.2018р. невикористана частина відпустки ОСОБА_1 за 2016 рік складає 15 діб, а за 2017 рік - 45 діб (а.с.17).

Відповідно до довідки Управління фінансового забезпечення та бухгалтерського обліку ГУ НП в Івано-Франківській обл. № 555 від 17.09.2018р. при звільненні ОСОБА_1 нараховано і виплачено компенсацію за 30 діб невикористаної протягом 2018 року відпустки згідно наказу МВС України № 260 від 06.04.2016р. (а.с.20).

Водночас, упродовж 2016-2017 року позивач подавав рапорти і використовував відпустки частинами (а.с.30-37). Також в 2018 році позивачу за його рапортом була надана частина невикористаної відпустки за 2016 рік терміном 15 діб (а.с.40).

При цьому, будь-яких перешкод для використання повної тривалості відпусток в позивача не було.

Водночас, при звільненні позивачу було виплачено компенсацію за 30 діб невикористаної чергової відпустки за фактично відпрацьований час у 2018 році, про що вказано в наказі ГУ НП в Івано-Франківській обл. № 356 о/с від 31.08.2018р.

Позивач у встановленому порядку зазначений наказ, який є актом індивідуальної дії, на підставі якого фінансовим відділом проводиться виплата коштів, не оскаржував.

Таким чином, суд першої інстанції прийшов до обґрунтованого висновку про відмову у задоволенні позову в цій частині, оскільки позивач мав право лише на відпустку, але до дня звільнення таким правом не скористався, при цьому норми КЗпП України та Закону України «Про відпустки» на поліцейських не поширюються.

Посилання позивача на положення Конституції України не можуть бути прийняті судом до уваги, оскільки право позивача на відпустку нормами Закону України «Про Національну поліцію» та Порядку та умов виплати грошового забезпечення поліцейським Національної поліції та курсантам вищих навчальних закладів МВС із специфічними умовами навчання, затв. наказом МВС України № 260 від 06.04.2016р., не порушено. Водночас, приписами цих актів гарантоване правило використання чергових відпусток поліцейськими, за звичай, до кінця календарного року.

З огляду на зазначене, колегія суддів вважає безпідставними та необґрунтованими вимоги позивача в частині здійснення грошової компенсації за невикористану частину відпустки за 2016-2017 pоки в розмірі 24811 грн. 70 коп.

Відповідно до п.13 розділу ІІ Порядку та умов виплати грошового забезпечення поліцейським Національної поліції та курсантам вищих навчальних закладів МВС із специфічними умовами навчання, затв. наказом МВС України № 260 від 06.04.2016р., поліцейським у межах асигнувань, що виділяються на їх утримання, один раз на рік надається матеріальна допомога для оздоровлення в розмірі посадового окладу.

Допомога для оздоровлення надається поліцейському за його рапортом, погодженим керівником фінансового підрозділу, в межах асигнувань на зазначені цілі.

Поліцейським, які перебувають у відпустці по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку, а в дозволених законодавством випадках - шести років, матеріальна допомога не надається.

Отже, ключовим моментом в цьому випадку є встановлення факту подачі позивачем рапорту щодо надання допомоги на оздоровлення та його погодження керівником фінансового підрозділу.

Матеріалами справи стверджується, що рапорт про надання матеріальної допомоги за 2018 рік був поданий позивачем 09.08.2018р. та погоджений т.в.о.начальника Калуського ВП ГУНП із резолюцією «Клопочу по суті рапорту» (а.с.39).

Разом з тим, за твердженням відповідача такий рапорт під час служби ОСОБА_1 до ГУ НП в Івано-Франківській обл. не надходив, через що виплата матеріальної допомоги не проводилася.

Факт ненадходження рапорту стверджується довідками Сектору документального забезпечення ГУНП в Івано-Франківській обл. № 203/108/05/11-2019 від 10.09.2019р. Управління кадрового забезпечення ГУНП в Івано-Франківській обл. № 3406/108/12-2019 від 11.09.2019р., Управління фінансового забезпечення та бухгалтерського обліку ГУНП в Івано-Франківській обл. (а.с.181-183).

Згідно рапорту позивача від 15.02.2019р. його попередній рапорт від 09.08.2018р. був повернутий без розгляду (а.с.38).

Оскільки своєчасно поданий позивачем під час несення служби рапорт з незалежних від нього причин не надійшов до відповідача, а відтак фактично не був ним розглянутий по суті, тому колегія суддів приходить до висновку про необхідність зобов`язати відповідача розглянути вказаний рапорт із інформуванням в установленому порядку заявника про результати його розгляду.

При цьому, без результатів розгляду вказаного рапорту від 09.08.2019р. за обставин розглядуваної справи вимоги позивача про стягнення з відповідача неотриманої щорічної матеріальної допомоги на оздоровлення за 2018 рік в розмірі 3250 грн. слід вважати передчасними.

Дискреційні повноваження - це сукупність прав та обов`язків органів державної влади та місцевого самоврядування, осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, що надають можливість на власний розсуд визначити повністю або частково, вид і зміст управлінського рішення, яке приймається, або можливість вибору на власний розсуд одного з декількох варіантів управлінських рішень, передбачених проектом нормативно-правового акта.

Виходячи з наведеного, задоволення позовних вимог про стягнення матеріальної допомоги на оздоровлення за 2018 рік фактично призвело б до підміни судом компетенції відповідача, перетягування на себе його функцій, а також до фактичного прийняття рішення на підставі рапорту позивача від 09.08.2018р., що не належить до компетенції суду.

Також колегія суддів звертає увагу, що звільнення особи з служби в поліції жодним чином не позбавляє її права на отримання виплат, на які вона має право, проте не отримувала їх під час проходження служби за незалежних від неї обставин.

При вирішенні наведеного спору колегія суддів враховує правову позицію, висловлену Верховним Судом по аналогічній категорії справ, зокрема, в постановах Касаційного адміністративного суду від 31.01.2019р. у справі № 823/2249/18, від 07.08.2019р. в справі № 820/5122/17, яка в силу приписів ч.5 ст.242 КАС України та ч.6 ст.13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» є обов`язковою під час вирішення наведеного спору.

Відповідно до ст.1 Протоколу № 1 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

У справі «Кечко проти України» Європейський суд з прав людини встановив, що мало місце порушення ст.1 Протоколу № 1 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, а також зауважив, що в межах свободи дій держави визначати, які надбавки виплачувати своїм робітникам з державного бюджету. Держава може вводити, призупиняти чи припинити виплату таких надбавок, вносячи відповідні зміни в законодавство. Однак якщо чинне законодавство передбачає виплату певних надбавок, і дотримано всі вимоги, необхідні для цього, органи державної влади не можуть свідомо відмовляти у цих виплатах доки відповідні положення є чинними (п.23 рішення від 08.11.2005р., заява № 63134/00).

Стаття 59 Конституції України гарантує кожному право на правову допомогу. У випадках, передбачених законом, ця допомога надається безоплатно. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав.

Компенсація витрат на професійну правничу допомогу здійснюється у порядку, передбаченому ст.134 КАС України.

За змістом п.1 ч.3 ст.134 КАС України розмір витрат на правничу допомогу адвоката, серед іншого, складає гонорар адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, які визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

З наведеного слідує, що в підтвердження здійсненної правової допомоги необхідно долучати розрахунок погодинної вартості правової допомоги, наданої у справі, який має бути передбачений договором про надання правової допомоги, та може міститися у акті приймання-передачі послуг за договором.

Розрахунок платної правової допомоги повинен відображати вартість години за певний вид послуги та час витрачений на: участь у судових засіданнях; вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням; ознайомлення з матеріалами справи в суді тощо.

Отже, склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені.

Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

Позивачем заявлені до відшкодування витрати, пов`язані з професійною правничою допомогою, отриманою в суді першої інстанції від адвоката, в загальному розмірі 12000 грн. (а.с.157).

На підтвердження факту надання правової допомоги адвокатом позивача представлено:

договір про надання правової допомоги від 17.09.2018р., укладений з адвокатом Лютак Л.Л. (а.с.104, 106-108),

додаткову угоду № 1 від 17.09.2018р. до нього, в якій погоджено вартість години роботи адвоката в розмірі 1000 грн. (а.с.105);

додаткову угоду № 2 від 31.07.2019р. до нього, в якій узгоджені правові послуги в справі щодо оскарження незаконних дій ГУ НП в Івано-Франківській обл., Калуського ВП ГУ НП в Івано-Франківській обл. щодо порушення законодавства про проходження служби в поліції (а.с.159);

акт прийому-передачі від 07.08.2019р. з детальним описом робіт, виконаних адвокатом Лютак Л.Л. по справі № 300/1221/19 (зустріч, консультація клієнта, узгодження правової позиції, збір доказів по справі через скерування двох адвокатських запитів, вивчення та правовий аналіз доказів по справі, пошук, вивчення та правовий аналіз судової практики в аналогічних спорах, підготовка позову та додатків до нього) (а.с.159);

квитанцію № 255686 від 31.07.2019р. про сплату позивачем коштів в сумі 12000 грн. (а.с.160).

Отже, надані суду апеляційної інстанції матеріали доводять факт понесення позивачем витрат на правову допомогу саме в розглядуваній адміністративній справі № 300/1221/19.

Відповідно до ст.17 Закону України № 3477- IV від 23.02.2006р. «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

У справі «East/West Alliance Limited» проти України» Європейський суд із прав людини, оцінюючи вимогу заявника щодо здійснення компенсації витрат у розмірі 10 % від суми справедливої сатисфакції, виходив з того, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (див., наприклад, рішення у справі «Ботацці проти Італії» (Bottazzi v. Italy) [ВП], заява № 34884/97, п.30, ECHR 1999-V).

У пункті 269 рішення у цієї справи Суд зазначив, що угода, за якою клієнт адвоката погоджується сплатити в якості гонорару певний відсоток від суми, яку присудить позивачу суд - у разі якщо така сума буде присуджена та внаслідок якої виникають зобов`язання виключно між адвокатом та його клієнтом, не може бути обов`язковою для Суду, який повинен оцінити рівень судових та інших витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично, але й також - чи була їх сума обґрунтованою (див. вищезазначене рішення щодо справедливої сатисфакції у справі «Іатрідіс проти Греції» (Iatridis v. Greece), п.55 з подальшими посиланнями).

Апеляційний суд вважає, що позивачем доведено фактичне понесення витрат на правову допомогу у вигляді збору доказів по справі, вивчення та аналізі доказів та судової практики в аналогічних справах, підготовки позову та додатків до нього.

Враховуючи складність справи, часткове задоволення позовних вимог, неспівмірність понесених витрат із ціною позову та значення справи для позивача, колегія суддів вважає за необхідне стягнути за рахунок бюджетних асигнувань ГУНП в Івано-Франківській обл. на користь позивача витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, в розмірі 2000 грн.

Враховуючи викладене, колегія суддів приходить до переконливого висновку про часткову обґрунтованість та підставність заявленого позову, через що останній підлягає до часткового задоволення.

Водночас, у порядку ч.6 ст.139 КАС України апеляційний суд змінює розподіл судових витрат, при цьому підлягають стягненню на користь ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань відповідача витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, в розмірі 2000 (дві тисячі) грн.

З огляду на вищевикладене, доводи апеляційних скарг є суттєвими і складають підстави для висновку про неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи, через що рішення суду підлягає скасуванню з прийняттям нової постанови про часткове задоволення заявленого позову, з вищевикладених мотивів.

Керуючись ст.139, ч.3 ст.243, ст.310, п.2 ч.1 ст.315, п.п.1, 4 ч.1 ст.317, ч.1 ст.321, ст.ст.322, 325, 329 КАС України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційні скарги Головного управління Національної поліції в Івано-Франківській обл. та ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 19.09.2019р. в адміністративній справі № 300/1221/19 скасувати та прийняти нову постанову, якою позов ОСОБА_1 задовольнити частково.

Визнати протиправною та скасувати відмову Головного управління Національної поліції в Івано-Франківській обл., викладену в листі № 143/108/05/29-2019 від 06.03.2019р., щодо нарахування та виплати на користь ОСОБА_1 індексації грошового забезпечення за червень 2016 року - жовтень 2017 року та матеріальної допомоги на оздоровлення за 2018 рік.

Стягнути з Головного управління Національної поліції в Івано-Франківській обл. на користь ОСОБА_1 індексацію грошового забезпечення за червень 2016 року - жовтень 2017 року в загальному розмірі 3375 (три тисячі триста сімдесят п`ять) грн. 17 коп.

Зобов`язати Головне управління Національної поліції в Івано-Франківській обл. розглянути рапорт ОСОБА_1 про виплату йому матеріальної допомоги на оздоровлення за 2018 рік, що поданий ним 09.08.2018р. під час служби в поліції та завізований т.в.о. начальника Калуського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Івано-Франківській обл., із інформуванням в установленому порядку заявника про результати його розгляду.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Стягнути на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , ідентифікаційний код НОМЕР_1 ) за рахунок бюджетних асигнувань Головне управління Національної поліції в Івано-Франківській обл. (юридична адреса: 76018, м.Івано-Франківськ, вул.А.Сахарова, 15; ) витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, в розмірі 2000 (дві тисячі) грн.

Понесені судові витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги покласти на апелянта Головне управління Національної поліції в Івано-Франківській обл.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її прийняття, але може бути оскаржена у касаційному порядку лише у випадках, передбачених п.2 ч.5 ст.328 КАС України, шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня проголошення судового рішення; у випадку оголошення судом апеляційної інстанції лише вступної та резолютивної частини судового рішення зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя Р. М. Шавель
судді В. З. Улицький
С. М. Кузьмич
Дата складення повного судового рішення: 27.11.2019р.