Справа № 826/9366/17
Суддя: Аліменко Володимир Олександрович
Дата ухвалення: 2019-11-26 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 826/9366/17 Суддя (судді) першої інстанції: Вєкуа Н.Г.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 листопада 2019 року м. Київ

Колегія суддів Шостого апеляційного адміністративного суду у складі:

судді-доповідача Аліменка В.О.,

суддів Кучми А.Ю., Бєлової Л.В.

за участю секретаря Юрковець А.П.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю " Буддизайн-21" на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 01 серпня 2019 р. у справі за адміністративним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю " Буддизайн-21" до Головного управління Державної фіскальної служби у м. Києві про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень- рішень, -

В С Т А Н О В И Л А

До Окружного адміністративного суду м. Києва звернулось Товариство з обмеженою відповідальністю «Буддизайн-21» (02099, м. Київ, вул. Бориспільська, 7, ) з позовом до Головного управління Державної фіскальної служби у м. Києві (04655, м. Київ, вул. Шолуденка, 33/19, ), в якому просить суд визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення № від 13.06.2017, № від 1.03.2017 року Головного управління Державної фіскальної служби у м. Києві.

Рішенням Окружного адміністративного суду м. Києва від 01 серпня 2019 року в задоволенні адміністративного позову було відмовлено.

Не погоджуючись з таким рішенням суду, позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить його скасувати та ухвалити постанову про задоволення позову, посилаючись на те, що в ході проведення податкової перевірки первинні документи взагалі не досліджувалися, що всі спірні операції підтверджені належними доказами, що податковим органом безпідставно було кваліфіковано кошти, отримані позивачем за товар, як безповоротну фінансову допомогу, що підставою для перевірки стала ухвала слідчого судді, яка взагалі прийнята з інших питань - щодо надання доступу до речей і документів, що кримінальне провадження, на яке послався суд першої інстанції ніяким чином не підтверджує фіктивності спірних господарських операцій, що відповідний вирок суду відсутній і що судом першої інстанції взагалі перевірялися відносини з купівлі позивачем товару, які насправді не виникали, а не з його продажу - які в дійсності мали місце.

З цих та інших підстав апелянт вважає, що рішення суду прийнято за неповного та неправильного встановлення обставин, з порушенням норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи.

Заслухавши суддю-доповідача, розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши повноту встановлення судом першої інстанції фактичних обставин справи та правильність застосування ним норм матеріального і процесуального права, юридичної оцінки обставин справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, а рішення суду - скасуванню з наступних підстав.

Як встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, відповідно до наказу ГУ ДФС у м. Києві від 02.02.2017 року № 2706 та плану-графіка проведення перевірок суб`єктів господарювання, проведена планова виїзна документальна перевірка Товариства з обмеженою відповідальністю «Буддизайн-21» з питань дотримання вимог податкового законодавства за період з 01.01.2014 по 31.12.2016, валютного та іншого законодавства за період з 01.01.2014 по 31.12.2016 відповідно до затвердженого плану перевірки.

За результатами проведеної перевірки був складений акт від 29.05.2017 року № 221/26-15-14-01-03/24093124.

Перевіркою були встановлені наступні порушення:

-п.п.192.1.1 п. 192 ст. 192, п. 198.3, п. 198.6 ст. 198 ПКУ, ТОВ «Буддизайн-21» занизило суму податкового зобов`язання на загальну суму 210 592 грн, в т.ч. по періодах: червень 2016 на суму -75 300 грн, липень 2016 року на суму - 135 292 грн;

- п.44.1 п.44.2, ст. 42 ст. 44, пп. 134.1.1 п. 134.1 ст. 134, п. 138.2 ст. 138,п.п. 139.1.9 п. 139.1 ст. 139 ПКУ, п.1 п.2 ст.9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» від 16.07.1999р. № 996-ХІV, п.2.1, п.2.4 ст. 2 Наказу Міністерства фінансів України «Про затвердження положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку» від 24.05.95р. №88, Положення (стандарт) бухгалтерського обліку 16 «Витрати», встановлено заниження податку на прибуток за 2016 рік на суму 190 171 грн.

- п.46.1 ст.46, пп. 47.1.1 п.47.1 ст.47, ст. 51, п.п 176.2 «б», п. 176.2 ст.176 ПКУ, п.1.2, п.3.3 Наказу міністерства фінансів України від 13.01.2015 за № 4 «Про затвердження форми податкового розрахунку сум доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платників податку, і сум утриманого зних податку (форма N1ДФ) та Порядку заповнення та подання податковими агентами податкового розрахунку сум доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платників податку, і сум утриманого з них податку» щодо неподання відомостей про отримувачів доходів - ФОП (ознака доходу « 157»);

- несплачено податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, чим порушено вимоги п.п. б) п.266.10.1 ст. 266 ПКУ на загальну суму 3 037,32 грн;

- несвоєчасно подано річну декларацію з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, чим порушено вимоги п.266.7.5 ст.266 ПКУ;

- абз.1 ст.26,абз.3 ст.24 Кодексу Законів про працю від 10.12.1971 №322-VІІІ, абз 2 Постанови Кабінету Міністрів України від 17 червня 2015 № 413 «Про порядок повідомлення Державній фіскальній службі та її територіальним органам про прийняття працівника на роботу», перевіркою встановлені випадки неподання посадовими особами ТОВ «Буддизайн-21» повідомлення про прийняття працівника на роботу Державній фіскальній службі та її територіальним органам.

На підставі акту перевірки від 29.05.2017 року № 221/26-15-14-01-03/24093124 податковим органом винесені податкові повідомлення-рішення від 13.06.2017 року.

За результатами перевірки встановлено документальне оформлення господарських операцій за відсутності їх реального здійснення, за умов не підтвердженості отримання ТОВ «Буддизайн-21» товарів, робіт, послуг від ТОВ «Техстайл Інк.» і ТОВ «Ренткомпані» .

Також встановлена неможливість виконання операцій із здійснення робіт та постачання товару, що зумовлена відсутністю необхідної кількості трудових ресурсів контрагента, основних засобів, наявність яких є обов`язковою для виконання взятих зобов`язань перед контрагентом-покупцем, для виконання яких необхідна певна кількість та кваліфікація персоналу, відсутністю спеціалізованого обладнання, невідповідністю наявного трудового та технічного ресурсу, а відтак неможливості руху за ланцюгом постачання всіх платників податків, які брали участь у здійсненні взаємопов`язаних нереальних господарських операцій; відсутність надання послуг та постачання товару, а також реального одержання (купівлі) ТОВ «Буддизайн-21» відповідного активу.

Окрім того в Акті зазначено, що податкові накладні, які стали підставою для формування податкового кредиту, виписані від імені осіб, які заперечують свою участь у створенні та діяльності контрагента платника податків, зокрема, у підписанні будь-яких первинних документів, та не можуть вважатися належно оформленими та підписаними повноваженими особами звітними документами, які засвідчують факт придбання товарів, робіт, послуг, а тому віднесення відображених у них сум ПДВ до податкового кредиту є безпідставним.

Такі обставини на думку відповідача свідчать про неможливість формування податкового кредиту з податку на додану вартість за господарськими операціями з ТОВ «Техстайл Інк.» і ТОВ «Ренткомпані».

Та на підставі акту перевірки від 29.05.2017 року № 221/26-15-14-01-03/24093124 податковим органом винесені податкові повідомлення-рішення від 13.06.2017 року.

Вважаючи такі податкові повідомлення-рішення протиправними, позивач звернувся до суду з даним адміністративним позовом.

Судова колегія встановила, що відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що господарські операції між позивачем та його контрагентами є безтоварними, оформлені лише документально та призвели до встановлення податковим органом порушення норм податкового законодавства.

Дослідивши матеріали справи у їх сукупності, колегія суддів не погоджується з такими висновками суду першої інстанції з огляду на наступне.

Спірні правовідносини врегульовані Конституцією України, нормами Податкового кодексу України (далі - ПК України), Законом України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" (далі - Закон № 996-XIV).

Так, відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Підпунктом 78.1.11 пункту 78.1 статті 78 ПК України передбачено, що документальна позапланова перевірка здійснюється, якщо отримано судове рішення суду (слідчого судді) про призначення перевірки або постанову органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, слідчого, прокурора, винесену ними відповідно до закону.

У пп. 14.1.36 п. 14.1 ст. 14 ПК України у визначено, що господарська діяльність - це діяльність особи, що пов`язана з виробництвом (виготовленням) та/або реалізацією товарів, виконанням робіт, наданням послуг, спрямована на отримання доходу і проводиться такою особою самостійно та/або через свої відокремлені підрозділи, а також через будь-яку іншу особу, що діє на користь першої особи, зокрема за договорами комісії, доручення та агентськими договорами.

Підпунктом 14.1.257 пункту 14.1 статті 14 ПК України передбачено, що фінансова допомога - це фінансова допомога, надана на безповоротній або поворотній основі.

Безповоротна фінансова допомога - це: сума коштів, передана платнику податків згідно з договорами дарування, іншими подібними договорами або без укладення таких договорів; сума безнадійної заборгованості, відшкодована кредитору позичальником після списання такої безнадійної заборгованості; сума заборгованості одного платника податків перед іншим платником податків, що не стягнута після закінчення строку позовної давності; основна сума кредиту або депозиту, що надані платнику податків без встановлення строків повернення такої основної суми, за винятком кредитів, наданих під безстрокові облігації, та депозитів до запитання у банківських установах, а також сума процентів, нарахованих на таку основну суму, але не сплачених (списаних).

Згідно з пп. 134.1.1 п. 134.1 ст. 134 ПК України об`єктом оподаткування є прибуток із джерелом походження з України та за її межами, який визначається шляхом коригування (збільшення або зменшення) фінансового результату до оподаткування (прибутку або збитку), визначеного у фінансовій звітності підприємства відповідно до національних положень (стандартів) бухгалтерського обліку або міжнародних стандартів фінансової звітності, на різниці, які виникають відповідно до положень цього Кодексу.

Відповідно до п. 187.1 ст. 187 ПК України датою виникнення податкових зобов`язань з постачання товарів/послуг вважається дата, яка припадає на податковий період, протягом якого відбувається будь-яка з подій, що сталася раніше: а) дата зарахування коштів від покупця/замовника на банківський рахунок платника податку як оплата товарів/послуг, що підлягають постачанню, а в разі постачання товарів/послуг за готівку - дата оприбуткування коштів у касі платника податку, а в разі відсутності такої - дата інкасації готівки у банківській установі, що обслуговує платника податку; б) дата відвантаження товарів, а в разі експорту товарів - дата оформлення митної декларації, що засвідчує факт перетинання митного кордону України, оформлена відповідно до вимог митного законодавства, а для послуг - дата оформлення документа, що засвідчує факт постачання послуг платником податку.

Відповідно до п. 201.10 ст. 201 ПК України податкова накладна видається платником податку, який здійснює операції з постачання товарів/послуг, на вимогу покупця та є підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту.

При здійсненні операцій з постачання товарів/послуг платник податку - продавець товарів/послуг зобов`язаний надати покупцю податкову накладну після реєстрації в Єдиному реєстрі податкових накладних. Покупець має право звіряти дані отриманої податкової накладної на відповідність із даними Єдиного реєстру податкових накладних.

У ч. 1, 2 ст. 9 Закону №996-XIV закріплено, що підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення.

Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені на паперових або машинних носіях і повинні мати такі обов`язкові реквізити: назву документа (форми); дату і місце складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис, аналог власноручного підпису або підпис, прирівняний до власноручного підпису відповідно до Закону України "Про електронний цифровий підпис", або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Системний аналіз викладених правових норм дозволяє стверджувати, що для встановлення правомірності визначення платником податків його податкових зобов`язань, зокрема обчислення суми податку на прибуток підприємств, належить з`ясувати реальність руху активів і коштів у процесі здійснення господарських операцій, а також господарську мету укладання відповідних договорів та економічний результат їх вчинення.

Перевіряючи доводи апеляційної скарги та усуваючи неповноту з`ясування судом першої інстанції обставин цієї справи, колегія суддів встановила, що податкові повідомлення-рішення винесені на підставі того, що позивачем під час декларування податкових зобов`язань за господарськими операціями з купівлі-продажу у ТОВ «Техстайл Інк» , ТОВ «Ренткомпані» не дотримано вимог пп. 139.1.9 п.139.1 ст. 139 та п. 198.2, 198.3, 198.6 ст.198 ПКУ, що призвело до заниження податку на додану вартість за червень 2016 на загальну суму 210 592 грн та витрат, що враховуються при обчисленні об`єкта оподаткування податком на прибуток за січень-грудень 2016 року на загальну суму 190 171 грн.

Вказані висновки були зроблені, в т.ч. на підставі інформації, отриманої від СУ ФР ДПІ у Святошинському районі ГУ ДФС у м. Києві.

Так, відповідно до протоколу допиту свідка ОСОБА_1 (директора ТОВ «Техстайл Інк») встановлено його непричетність до ведення фінансово-господарської діяльності суб`єкта господарської діяльності ТОВ «Техстайл Інк». Свідок зазначив, що первинних документів він не підписував, товарів, робіт, послуг не надавав та не отримував, печаток не виготовляв, розрахунковими рахунками не управляв та не користувався, за винагороду зареєстрував вказане підприємство.

Колегія суддів, зазначає, що реальність господарських операцій позивача з ТОВ «Техстайл Інк» та ТОВ «Ренткомпані» підтверджується первинними документами, що оформленні належним чином та повністю відповідають вимогам визначеним Законом України від 16.07.1999 року «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» та податкового законодавства.

Під час проведення документальної планової виїзної перевірки на підставі наказу ГУ ДФС у м. Києві від 02.02.2017 року № 2706 позивачем було надано відповідачу Договір про надання послуг від 20.07.2016 року з актами приймання-передачі виконаних робіт по взаємовідносинах з ТОВ «Техстайл Інк», що відображено в акті перевірки від 29.05.2017 № 221/26/-15-14-01-03/24093124.

Також в ході проведення перевірки позивачем надано відповідачу первинні документи по взаємовідносинах з ТОВ «Ренткомпані» : договір № 130616 від 13.06.2016 року та акти приймання- передачі робіт (послуг), що також відображено в акті перевірки. По здійсненим операціям позивачем надано рахунки-фактури.

В матеріалах справи наявна заява від 20.07.2019 року Директора ТОВ «Техстайл Інк» ОСОБА_1 до Директора ТОВ «Буддизайн-21» ОСОБА_2 про надання допуску на територію складу ТОВ «Буддизайн-21» з переліком осіб.

Крім того, матеріалами справи підтверджується господарська мета вчинення спірних операцій між позивачем і ТОВ "Техстайл Інк", ТОВ "Ренткопані" і у відповідності з відомостями в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань вказані операції узгоджуються з видами господарської діяльності як позивача, так і його контрагентів.

З огляду на це, колегія суддів вважає, що висновки податкового органу про те, що кошти, отримані позивачем від ТОВ "Техстайл Інк", ТОВ "Ренткопані" за вищевказаними договорами про надання послуг є безповоротною фінансовою допомогою, не ґрунтуються на нормах чинного законодавства, зокрема пп. 14.1.257 п. 14.1 ст. 14 ПК України, та спростовуються доказами, наявними в матеріалах справи.

Посилання відповідача на наявність пояснень, як свідка у кримінальному провадженні, які було прийнято до уваги судом першої інстанції як доказ безтоварності спірних операцій у цій справі, колегія суддів вважає такими, що не можуть бути прийняті до уваги, оскільки вирок суду, який би набрав законну силу та встановлював фіктивність саме спірних операцій позивача і його контрагентів, відсутній, а сам лише факт наявності кримінального провадження, у межах якого навіть і були допитані посадові особи відповідних товариств, не є беззаперечним доказом того, що операції є безтоварними.

Пояснення свідка можуть бути належним та допустимим доказом лише після надання цому оцінки у вироку суду.

Водночас, колегія суддів зазначає, що пояснення, на які посилається податковий орган, саме таких даних, тобто конкретної інформації безпосередньо про спірні господарські операції, не містять.

Більш того, статтею 61 Конституції України регламентовано принцип індивідуальної відповідальності і жодною нормою чинного законодавства не визначено прямої залежності між правомірністю формування платником податків показників його податкової звітності та діями його контрагента та/або відповідних посадових осіб і для формування показників податкової звітності необхідним є лише встановлення факту здійснення господарської операції та підтвердження її відповідними первинними бухгалтерськими документами.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 17.11.2015 р. у справі № 2а-14377/12/2670.

Схожа правова позиція застосовується й у практиці Європейського суду з прав людини.

Так, у рішенні по справі ""Булвес" АД проти Болгарії" від 22.01.2009 р. (2009 р., заява № 3991/03) Європейським судом зазначено, що платник податків не повинен нести відповідальність за зловживання, вчинені його постачальниками, якщо він не знав про такі зловживання і не міг про них знати.

Крім того, апеляційний суд враховує правову позицію Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ), викладену в п. 50 рішення від 14 жовтня 2010 року у справі "Щокін проти України", в якому ЄСПЛ, зокрема зазначив, що перша та найважливіша вимога статті 1 Першого протоколу до Конвенції полягає в тому, що будь-яке втручання публічних органів у мирне володіння майном повинно бути законним. Питання, чи було дотримано справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав окремої особи, виникає лише тоді, коли встановлено, що оскаржуване втручання відповідало вимозі законності і не було свавільним

У рішеннях від 09 січня 2007 року у справі "Інтерсплав проти України", від 10 березня 2010 року у справі "Бізнес Супорт Центр проти Болгарії" ЄСПЛ наголосив, що платника податку не може бути позбавлено права на бюджетне відшкодування ПДВ за відсутності доказів того, що його було залучено до протиправної діяльності, пов`язаної з незаконним отриманням бюджетного відшкодування; при цьому платник ПДВ не повинен нести відповідальність за зловживання, вчинені його постачальниками, якщо платник ПДВ не знав про такі зловживання і не міг про них знати.

Крім того, апеляційний суд відзначає й те, що податковий орган відповідно до принципу офіційності повинен доводити в суді фіктивність господарської операції як підстави для нарахування платникові податків податкових зобов`язань та правомірності прийняття свого рішення.

Аналогічна правова позиція викладена в постановах Верховного Суду від 20.02.2018 р. у справі № 817/149/17, від 29.03.2018 р. у справі № 813/2758/16.

Окрім цього, податковим органом не доведено, що між позивачем і його контрагентами мали місце злагоджені узгоджені дії, спрямовані на безпідставне отримання податкових вигід, що також виключає правові підстави для висновку про фіктивність таких операцій.

Аналогічна правова позиція викладена а постановах Верховного Суду від 27.03.2018 р. по справі № 816/809/17, від 13.03.2018 р. у справі № 814/3520/13-а.

Таким чином, враховуючи вищевикладені обставини та оцінивши докази у їх сукупності, колегія суддів приходить до висновку, що оскаржувані податкові повідомлення-рішення є протиправними і відповідачем, який є суб`єктом владних повноважень, всупереч вимогам ч. 2 ст. 77 КАС України, не доведено зворотного.

Водночас, постулатом адміністративного процесуального законодавства є презумпція винуватості відповідача у справі - суб`єкта владних повноважень (ч.2 ст.77 КАС України).

У свою чергу податковим законодавством презюмується правомірність рішень, дій та бездіяльності платника податків (ст. 4 ПК України).

Зазначене в сукупності обумовлює покладення обов`язку доказування в податкових спорах на податковий орган, який у відповідності до принципу офіційного з`ясування обставин справи повинен доводити в суді обставини, що стали підставою для нарахування платнику податків спірних податкових зобов`язань, та правомірність прийняття свого рішення.

Аналогічна правова позиція викладена в постановах Верховного суду від 20.02.2018 р. у справі № 817/149/17, від 29.03.2018 р. у справі № 813/2758/16 та, відповідно до ч. 5 ст. 242 КАС України, є обов`язковим для колегії суддів при вирішенні даної справи.

Судова колегія також враховує висновки Європейського суду з прав людини, викладені в рішенні від 23.07.2002 р. у справі "Компанія "Вестберґа таксі Актіеболаґ" та Вуліч проти Швеції", відповідно до яких адміністративні суди, які розглядають скарги заявників стосовно рішень податкового управління, мають повну юрисдикцію у цих справах та повноваження скасувати оскаржені рішення. Справи мають бути розглянуті на підставі поданих доказів, а довести наявність підстав, передбачених відповідними законами, має саме податкове управління.

При цьому, апеляційний суд також враховує практику Європейського Суду з прав людини, закріплену в рішенні від 20.10.2011 р. у справі "Рисовський проти України", в якому Суд зазначив, що принцип "належного урядування", зокрема передбачає, що державні органи повинні діяти в належний і якомога послідовніший спосіб. При цьому, на них покладено обов`язок запровадити внутрішні процедури, які посилять прозорість і ясність їхніх дій, мінімізують ризик помилок і сприятимуть юридичній визначеності у правовідносинах. Державні органи, які не впроваджують або не дотримуються своїх власних процедур, не повинні мати можливість уникати виконання своїх обов`язків.

Згідно зі ст. 17 Закон України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини", суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Таким чином, враховуючи вищевикладене, колегія суддів приходить до висновку про наявність достатніх та необхідних правових підстав для задоволення даного адміністративного позову про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень від 13.06.2017 № та № .

Отже, судом першої інстанції при ухваленні оскаржуваного рішення в частині щодо відмови в задоволенні вказаних позовних вимог було неповно та неправильно встановлено обставини даної справи, порушено норми матеріального права та процесуального права, що відповідно до ст. 317 КАС України є підставою для скасування рішення суду та ухвалення нового про задоволення позовних вимог.

Таким чином, апеляційна скарга підлягає задоволенню, рішення Окружного адміністративного суду м. Києва від 01 серпня 2018 року скасуванню та прийняттю нового рішення про задоволення позовних вимог.

Керуючись ст. ст. 242-244, 250, 308, 315, 317, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю " Буддизайн-21" -задовольнити.

Рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 01 серпня 2019 року - скасувати та прийняти нове, яким позовні вимоги задовольнити.

Визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення № від 13.06.2017 року, № від 13.06.2017 року.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду у строк визначений ст. 329 КАС України.

Суддя-доповідач В.О. Аліменко

Судді А.Ю. Кучма

Л.В. Бєлова