Справа № 520/9981/19
Суддя: Бабаєв А.І.
Дата ухвалення: 2019-11-29 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Харківський окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 листопада 2019 р. № 520/9981/19

Харківський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Бабаєва А.І. розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження в м.Харкові справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Держгеокадастру в Харківській області про скасування рішення та зобов`язання вчинити певні дії -

В С Т А Н О В И В:

25.09.2019 року ОСОБА_1 звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління Держгеокадастру в Харківській області, в якому просив суд:

- скасувати рішення Головного управління Держгеокадастру у Харківській області про відмову у затвердженні технічної документації, яке оформлено листом від 16.08.2019 за №Г-9493/0-4961/0/95-19;

- зобов`язати Головне управління Держгеокадастру у Харківській області затвердити технічну документацію із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) гр. ОСОБА_1 для ведення особистого селянського господарства за рахунок земель сільськогосподарського призначення державної власності, розташованої за межами населених пунктів на території Власівської сільської ради Кегичівського району Харківської області та передати йому у власність для ведення особистого селянського господарства земельну ділянку, площею 2,0000 га, кадастровий номер :03:000:0325, на території за межами населених пунктів Власівської сільської ради Кегичівського району Харківської області.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що рішення Головного управління Держгеокадастру у Харківській області про відмову у затвердженні технічної документації, яке оформлено листом від 16.08.2019 року за №Г-9493/0-4961/0/95-19, на думку позивача, підлягає скасуванню.

Ухвалою Харківського окружного адміністративного суду прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито спрощене провадження в адміністративній справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Держгеокадастру в Харківській області про скасування рішення та зобов`язання вчинити певні дії. Повідомлено сторін, що розгляд справи відбудеться в письмовому провадженні без повідомлення (виклику) сторін за наявними у справі матеріалами.

Відповідач, Головне управління Держгеокадастру у Харківській області, надав до суду відзив на позовну заяву, в якому зазначив, що відповідач у спірних правовідносинах діяв згідно чинного законодавства.

Суд, дослідивши матеріали справи, проаналізувавши докази у їх сукупності вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 , на праві постійного користування належить земельна ділянка площею 2,0000 га, яка розташована за межами населених пунктів Власівської сільської ради Кегичівського району Харківської області, що підтверджується державним актом на право постійного користування серія ХР-15-00-000770 від 09.12.1996 року Власівською сільською радою народних депутатів.

У 2017 році ОСОБА_2 звернувся до Головного управління Держгеокадастру в Харківській області із клопотанням про наданням дозволу на розробку проекту землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) площею 2,0000 га, яка перебуває в його постійному користуванні на підставі Державного акту Серія ХР-15-00- 000770 від 09.12.1996 року та розташована на території Власівської сільської ради.

Наказом Головного управління Держгеокадастру № 15703-СГ Про надання дозволу на розроблення документації із землеустрою позивачу надано дозвіл на розроблення технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) за рахунок земель сільськогосподарського призначення державної власності, яка перебуває у його користуванні на підставі державного акту на право постійного користування землею ХР-15-00-000770 розташованої за межами населених пунктів на території Власівської сільської ради Кегичівського району Харківської області, для подальшої передачі у власність.

В подальшому позивач звернувся до Головного управління Держгеокадастру у Харківській області із технічною документацією, відповідно до наказу № 15703-СГ та норм чинного законодавства та просив затвердити технічну документацію із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) для ведення особистого селянського господарства площею 2,0000 га кадастровий номер :03:000:0325, яка розташована за межами населених пунктів на території Власівської сільської ради Кегичівського району Харківської області.

Листом Головного управління Держгеокадастру у Харківській області від 12.03.2018 року № Г-2042/0-1970/0/95-18 від 12.03.2018 повернуло технічну документацію на доопрацювання позивачеві, зазначивши, що зміст та склад технічної документації із землеустрою не в повній мірі відповідає вимогам ст. 55 Закону України Про Державний земельний кадастр та запропоновано звернутись до розробника документації із землеустрою для доопрацювання технічної документації.

Листом Головного управління Держгеокадастру у Харківській області від 22.08.2018 року № Г-9636/0-7009/0/95-18 позивачу повторно відмовлено в затвердженні документації із землеустрою щодо відведення вказаної земельної ділянки, у зв`язку із тим, що зауваження, зазначені в попередньому листі виправлені частково та зазначено про необхідність доопрацювати представлену документацію, а саме: оформити кадастровий план земельної ділянки відповідно до вимог статті 34 Закону України Про Державний земельний кадастр; матеріали геодезичних вишукувань представити відповідно до вимог Інструкції з топографічного знімання у масштабах 1:5000, 1:2000, 1:1000 та 1:500 (ГКНТА-2.04-02-98), затвердженої наказом Головного управління геодезії, картографії та кадастру при Кабінеті Міністрів України № 56 від 09.04.1998, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 23.06.1998 № 393/2833. Окрім того у складі документації наданої для перевірки, наявні не завірені належним чином копії документів.

Не погоджуючись із вказаним рішенням, позивач звернувся до Харківського окружного адміністративного суду.

Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 04.12.2018 року по справі №520/9549/18 адміністративний позов задоволено. Скасовано рішення Головного управління Держгеокадастру у Харківській області про відмову у затвердженні технічної документації, яке оформлено листом № Г-9636/0-7009/0/95-18 від 22.08.2018 року. Зобов`язано Головне управління Держгеокадастру у Харківській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 про затвердження технічної документації та передачу йому у власність для ведення особистого селянського господарства земельної ділянки, площею 2,0000 га, кадастровий номер :03:000:0325, на території за межами населених пунктів Власівської сільської ради Кегичівського району Харківської області.

Постановою Другого апеляційного адміністративного суду від 22.04.2019 року апеляційну скаргу Головного управління Держгеокадастру у Харківській області залишено без задоволення. Рішення Харківського окружного адміністративного суду від 04.12.2018 року по справі № 520/9549/18 залишено без змін.

Так, рішення Харківського окружного адміністративного суду від 04.12.2018 року по справі №520/9549/18 набрало законної 22.04.2019 року.

Відповідно до ч.4 ст.78 Кодексу адміністративного судочинства України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

ОСОБА_1 повторно звернувся до ГУ Держгеокадастру у Харківській області із заявою про затвердження технічної документації та передачу земельної ділянки у власність.

Листом Головного управління Держгеокадастру в Харківській області листом №Г-9493/0-4961/0/95-19 від 16.08.2019 року повідомлено позивача, що зміст та склад документації не в повній мірі відповідає вимогам ст. 55 Закону України «Про землеустрій» та Інструкції про встановлення (відновлення) меж земельних ділянок в натурі (на місцевості) та їх закріплення межовими знаками, затвердженою наказом Держкомзему від 18.05.2010 № 376. Вказано, що матеріали польових топографо-геодезичних робіт частково не відповідають вимогам Інструкції з топографічного знімання у масштабах 1:5000, 1:2000, 1:1000 та 1:500 (ГКНТА-2.04-02-98), затвердженої наказом Головного управління геодезії, картографії та кадастру при Кабінеті Міністрів України № 56 від 09.04.1998, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 23.06.1998 №393/2833. Зазначено, що для виправлення зазначених невідповідностей, згідно з вимогами ст. 28 Закону України «Про землеустрій», позивачу необхідно звернутися до розробника документації із землеустрою. Крім того, зазначено, що Головне управління повертає позивачу зазначену документацію та матеріали до неї на доопрацювання та для уточнення зазначеної інформації.

Позивач, не погоджуючись з такою відмовою Головного управління Держгеокадастру у Харківській області, звернувся до суду з даним позовом.

Відповідно до ст. 1 Закону України "Про землеустрій" технічна документація із землеустрою - сукупність текстових та графічних матеріалів, що визначають технічний процес проведення заходів з використання та охорони земель без застосування елементів проектування.

Встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) здійснюється на основі технічної документації із землеустрою, якою визначається місцеположення поворотних точок меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) (ч.2 ст.55 Закону України "Про землеустрій").

Згідно ст. 30 Закону України "Про землеустрій" погодження і затвердження документації із землеустрою проводиться в порядку, встановленому Земельним кодексом України, цим Законом.

Відповідно до ч.1 ст.3 Земельного кодексу України (далі - ЗК України) земельні відносини регулюються Конституцією України, цим Кодексом, а також прийнятими відповідно до них нормативно-правовими актами.

Згідно статті 14 Конституції України право власності на землю гарантується. Це право набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону.

Відповідно до статті 78 ЗК України право власності на землю - це право володіти, користуватися і розпоряджатися земельними ділянками. Право власності на землю набувається та реалізується на підставі Конституції України, цього Кодексу, а також інших законів, що видаються відповідно до них. Земля в Україні може перебувати у приватній, комунальній та державній власності.

Стаття 81 ЗК України громадяни України, передбачає, що громадяни України набувають права власності на земельні ділянки на підставі безоплатної передачі із земель державної і комунальної власності.

Статтею 116 ЗК України встановлено, що громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону. Набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування. Безоплатна передача земельних ділянок у власність громадян провадиться у разі: а) приватизації земельних ділянок, які перебувають у користуванні громадян; б) одержання земельних ділянок внаслідок приватизації державних і комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій; в) одержання земельних ділянок із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначених цим Кодексом. Земельні ділянки, які перебувають у власності чи користуванні громадян або юридичних осіб, передаються у власність чи користування за рішенням органів виконавчої влади чи органів місцевого самоврядування лише після припинення права власності чи користування ними в порядку, визначеному законом.

Приписами ч. 4 ст. 122 ЗК України визначено, що центральний орган виконавчої влади з питань земельних ресурсів у галузі земельних відносин та його територіальні органи передають земельні ділянки сільськогосподарського призначення державної власності, крім випадків, визначених частиною восьмою цієї статті, у власність або у користування для всіх потреб.

Порядок погодження і затвердження документації із землеустрою, а також повноваження органів виконавчої влади у частині погодження та затвердження проектів землеустрою передбачені статтями 186, 186-1 ЗК України.

Так, відповідно до пункту 14 статті 186 ЗК України технічна документація із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) погодженню не підлягає і затверджується: Верховною Радою Автономної Республіки Крим, Радою міністрів Автономної Республіки Крим, органами виконавчої влади або органами місцевого самоврядування відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, у разі якщо земельна ділянка перебуває у державній або комунальній власності; власником земельної ділянки, у разі якщо земельна ділянка перебуває у приватній власності.

Згідно п.18 ст.186 ЗК України Верховній Раді Автономної Республіки Крим, Раді міністрів Автономної Республіки Крим, органам виконавчої влади, органам місцевого самоврядування, іншим суб`єктам, визначеним цією статтею, при погодженні та затвердженні документації із землеустрою забороняється вимагати: додаткові матеріали та документи, не включені до складу документації із землеустрою, встановленого Законом України "Про землеустрій"; надання погодження документації із землеустрою будь-якими іншими органами виконавчої влади, органами місцевого самоврядування, підприємствами, установами та організаціями, погодження яких не передбачено цією статтею; проведення будь-яких обстежень, експертиз та робіт. Кожен орган виконавчої влади, орган місцевого самоврядування, Верховна Рада Автономної Республіки Крим, Рада міністрів Автономної Республіки Крим, інший суб`єкт, визначений цією статтею, розглядає та погоджує документацію із землеустрою самостійно та незалежно від погодження документації із землеустрою іншими органами.

З матеріалів справи встановлено, що на підставі проекту землеустрою державним кадастровим реєстратором проведено державну реєстрацію земельної ділянки у Державному земельному кадастрі, визначено її кадастровий номер. На підтвердження державної реєстрації земельної ділянки позивачем до матеріалів справи надано витяг з Державного земельного кадастру про земельну ділянку від 20.12.2017 року № НВ-017: земельна ділянка площею 2,0000 га, кадастровий номер :03:0000325.

Так, в рішенні Харківського окружного адміністративного суду від 04.12.2018 року по справі №520/9549/18, яке набрало законної сили 22.04.2019 року, суд прийшов до висновку про скасування рішення Головного управління Держгеокадастру у Харківській області про відмову у затвердженні технічної документації, яке оформлено листом № Г-9636/0-7009/0/95-18 від 22.08.2018 року

При цьому, згідно листа Головного управління Держгеокадастру у Харківській області від 22.08.2018 року № Г-9636/0-7009/0/95-18 позивачу відмовлено в затвердженні документації із землеустрою щодо відведення вказаної земельної ділянки, зокрема зазначено про необхідність доопрацювати представлену документацію, а саме: матеріали геодезичних вишукувань представити відповідно до вимог Інструкції з топографічного знімання у масштабах 1:5000, 1:2000, 1:1000 та 1:500 (ГКНТА-2.04-02-98), затвердженої наказом Головного управління геодезії, картографії та кадастру при Кабінеті Міністрів України № 56 від 09.04.1998, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 23.06.1998 № 393/2833. Окрім того у складі документації наданої для перевірки, наявні не завірені належним чином копії документів.

Відповідно до ч. ч. 4, 5 ст. 78 КАС України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Обставини, встановлені стосовно певної особи рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, можуть бути у загальному порядку спростовані особою, яка не брала участі у справі, в якій такі обставини були встановлені.

Судом встановлено, що в даній справі позивач оскаржує рішення Головного управління Держгеокадастру у Харківській області про відмову у затвердженні технічної документації, яке оформлено листом від 16.08.2019 за №Г-9493/0-4961/0/95-19.

Так, листом Головного управління Держгеокадастру в Харківській області №Г-9493/0-4961/0/95-19 від 16.08.2019 року позивачу відмовлено в затвердженні документації із землеустрою щодо відведення вказаної земельної ділянки, зокрема зазначено, що матеріали польових топографо-геодезичних робіт частково не відповідають вимогам Інструкції з топографічного знімання у масштабах 1:5000, 1:2000, 1:1000 та 1:500 (ГКНТА-2.04-02-98), затвердженої наказом Головного управління геодезії, картографії та кадастру при Кабінеті Міністрів України № 56 від 09.04.1998, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 23.06.1998 №393/2833.

За таких обставин, відповідач відмовляючи позивачу в затвердженні документації із землеустрою щодо відведення вказаної земельної ділянки листом №Г-9493/0-4961/0/95-19 від 16.08.2019 року посилався на ті самі підстави, що і в рішенні Головного управління Держгеокадастру у Харківській області про відмову у затвердженні технічної документації оформлене листом № Г-9636/0-7009/0/95-18 від 22.08.2018 року, яке було скасовано рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 04.12.2018 року по справі №520/9549/18.

При цьому, відповідачем у листі №Г-9493/0-4961/0/95-19 від 16.08.2019 року не конкретизовано, які саме недоліки має документація надана позивачем для затвердження документації із землеустрою щодо відведення вказаної земельної ділянки. Таким чином, рішення відповідача є необгрунтованим в розумінні приписів ч.2 ст.2 Кодексу адміністративного судочинства України.

Ст. 6 ч. 2 КАС України передбачає, що суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Закон України "Про судоустрій і статус суддів" встановлює, що правосуддя в Україні здійснюється на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів та спрямоване на забезпечення права кожного на справедливий суд.

Відповідно до статті 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Так, Європейський суд з прав людини у рішенні по справі "Рисовський проти України" (№ 29979/04) виклав окремі стандарти діяльності суб`єктів владних повноважень, зокрема, розкрито елементи змісту принципу "належного урядування". Цей принцип, зокрема, передбачає, що у разі якщо справа впливає на такі основоположні права людини, як майнові права, державні органи повинні діяти вчасно та в належний і послідовний спосіб (рішення у справах "Beyeler v. Italy" №33202/96, "Oneryildiz v. Turkey" №48939/99, "Moskal v. Poland" №10373/05).

Відповідно до статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

При цьому під ефективним засобом (способом) слід розуміти такий, що призводить до потрібних результатів, наслідків, дає найбільший ефект. Тобто, ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, бути адекватним наявним обставинам.

У пункті 145 рішення від 15.11.1996 у справі "Чахал проти Об`єднаного Королівства" (Chahal v. the United Kingdom, (22414/93) [1996] ECHR 54) Європейський суд з прав людини зазначив, що згадана норма гарантує на національному рівні ефективні правові засоби для здійснення прав і свобод, що передбачаються Конвенцією, незалежно від того, яким чином вони виражені в правовій системі тієї чи іншої країни.

В справі "East/West Alliance Limited" проти України" (№ 19336/04) Суд вказує, що дія статті 13 вимагає надання національного засобу юридичного захисту у спосіб, який забезпечує вирішення по суті поданої за Конвенцією "небезпідставної скарги" та відповідне відшкодування, хоча договірним державам надається певна свобода дій щодо вибору способу, в який вони виконуватимуть свої конвенційні зобов`язання за цим положенням. Межі обов`язків за статтею 13 різняться залежно від характеру скарги заявника відповідно до Конвенції. Незважаючи на це, засоби юридичного захисту, які вимагаються за статтею 13 Конвенції, повинні бути ефективними як у теорії, так і на практиці (Kudla v. Polandа № 30210/96).

Таким чином, обираючи спосіб захисту порушеного права, суд зважає й на його ефективність з точки зору статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Суд зазначає, що зважаючи на те, що позивач неодноразово звертаючись до відповідача з заявами, виконавши при цьому усі залежні від нього обставини та подавши усі необхідні документи, мав законне сподівання про належний розгляд його заяви у визначені законодавством строки та прийняття відповідного рішення.

Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що рішення Головного управління Держгеокадастру у Харківській області про відмову у затвердженні технічної документації, яке оформлено листом від 16.08.2019 за №Г-9493/0-4961/0/95-19 є протиправним, що дає суду підстави для скасування такого рішення.

Також, для належного відновлення порушених прав позивача, суд вважає за необхідне зобов`язати Головне управління Держгеокадастру у Харківській області затвердити технічну документацію із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) ОСОБА_1 для ведення особистого селянського господарства за рахунок земель сільськогосподарського призначення державної власності, розташованої за межами населених пунктів на території Власівської сільської ради Кегичівського району Харківської області площею 2,0000 га, кадастровий номер :03:000:0325.

Щодо позовних вимог в частині зобов`язання Головного управління Держгеокадастру у Харківській області передати ОСОБА_1 у власність для ведення особистого селянського господарства земельну ділянку, суд зазначає наступне.

Відповідно до статті 118 ЗК України порядок безоплатної передачі земельних ділянок у власність громадянами передбачає реалізацію таких послідовних етапів:

- звернення громадян з клопотанням про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки;

- надання дозволу відповідним органом виконавчої влади або місцевого самоврядування;

- розробка суб`єктами господарювання за замовленням громадян проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки;

- погодження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки в порядку, передбаченому статтею 186-1 Земельного кодексу України;

- затвердження відповідним органом виконавчої влади або місцевого самоврядування проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та надання її у власність.

Отже, передача (надання) земельної ділянки у власність відповідно до статті 118 Земельного кодексу України є завершальним етапом визначеної процедури безоплатної приватизації земельних ділянок.

Аналогічна правова позиція зазначена у постанові Верховного Суду від 05.03.2019 року в справі № 2040/6320/18.

Відповідно до ч.5 ст.242 Кодексу адміністративного судочинства України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обов`язковою умовою надання правового захисту судом є наявність відповідного порушення суб`єктом владних повноважень прав, свобод або інтересів особи на момент її звернення до суду.

Суд зауважує, що наразі відсутні підстави вважати, що після затвердження технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) відповідачем не буде передано ОСОБА_1 у власність для ведення особистого селянського господарства зазнчену земельну ділянку.

Так, позовні вимоги у вказаній частині звернені на майбутнє, в даній частині позовних вимог права позивача не є порушеними.

З огляду на викладене, суд приходить до висновку про відмову в задоволенні позовних вимог в частині зобов`язання Головного управління Держгеокадастру у Харківській області передати ОСОБА_1 у власність для ведення особистого селянського господарства земельну ділянку.

Згідно ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Частиною 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

З огляду на викладе, суд приходить до висновку, що позовна заява підлягає частковому задоволенню.

Судовий збір підлягає розподілу відповідно до ст.139 Кодексу адміністративного судочинства України.

На підставі вищевикладеного та керуючись ст. 243, ст. 246, ст.255, ст. 293, ст. 295, ст. 297 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,

В И Р І Ш И В:

Адміністративний позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) до Головного управління Держгеокадастру в Харківській області (61145, Харківська обл., місто Харків, вул. Космічна, будинок 21, 8-9) про скасування рішення та зобов`язання вчинити певні дії задовольнити частково.

Скасувати рішення Головного управління Держгеокадастру у Харківській області про відмову у затвердженні технічної документації, яке оформлено листом від 16.08.2019 за №Г-9493/0-4961/0/95-19.

Зобов`язати Головне управління Держгеокадастру у Харківській області затвердити технічну документацію із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) ОСОБА_1 для ведення особистого селянського господарства за рахунок земель сільськогосподарського призначення державної власності, розташованої за межами населених пунктів на території Власівської сільської ради Кегичівського району Харківської області площею 2,0000 га, кадастровий номер :03:000:0325.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Рішення може бути оскаржене до Другого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Бабаєв А.І.