Справа № 200/10881/19-а
Суддя: Христофоров А.Б.
Дата ухвалення: 2019-11-29 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Донецький окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 листопада 2019 р. Справа№200/10881/19-а

приміщення суду за адресою: 84122, м.Слов`янськ, вул. Добровольського, 1

Донецький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Христофорова А.Б., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження у письмовому провадженні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Маріупольського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області про скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И В:

06 вересня 2019 року до Донецького окружного адміністративного суду надійшов адміністративний позов ОСОБА_1 до Маріупольського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області в яком позивач просить суд:

- скасувати рішення відповідача № 4038 від 01.08.2019 року про відмову в переведенні позивача на пільгову пенсію відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (в редакції чинній на дату звернення);

- зобов`язати відповідача повторно розглянути заяву позивача від 17.07.2019 року про переведення з пенсії за віком на пільгову пенсію відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (в редакції чинній на дату звернення), із зарахуванням до стажу роботи, що дає право на пенсію за віком на пільгових умовах за Списком № 2, час роботи позивача з 26.06.1992 року по 28.04.1995 року монтажником сталевих та залізобетонних конструкцій в Маріупольському спеціалізованому управлінні фірми «Проммонтаж-22» ВАТ «Промтехмонтаж-2» та час перебування на інвалідності у зв`язку із трудовим каліцтвом, починаючи з 29.04.1995 року по 03.01.2018 року.

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що з 01 травня 1995 року позивач перебував на обліку в Маріупольському об`єднаному управлінні Пенсійного фонду України Донецької області, та одержував пенсію по інвалідності ІІІ групи по зору від трудового каліцтва відповідно до ЗУ «Про пенсійне забезпечення» від 05.11.1991 року. З 01.01.2018 року позивача було переведено на пенсію за віком відповідно до ст. 29 ЗУ «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування». 17.07.2019 року позивач звернувся до відповідача із заявою про перехід з пенсії за віком на пенсію за віком на пільгових умовах за списком №2 за роботу в шкідливих і важких умовах праці відповідно до ст. 13 п. б ЗУ «Про пенсійне забезпечення», надавши трудову книжку, архівні довідки про стаж від 04.04.2013 року №1560/0501, №1559/0501, №1558/0501, №1562/0501, №1563/0501, архівну довідку №1652/0501 від 11.04.2013 року, №1653/05-01 від 10.04.2013 року, лист ВАТ «Промтехмнтаж-2» № 39 від 08.11.2016 року, довідку ВАТ «Промтехмнтаж-2» №32 від 26.09.2016 року, витяг з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців, паспорт та ідентифікаційний код.

Однак, рішенням Маріупольського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області № 4038 від 01.08.2019 року позивачеві було відмовлено в призначенні пенсії на пільгових умовах відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», у зв`язку із ненаданням ним довідки про підтвердження пільгового стажу його роботи за списком №2 з 24.06.1992 року по 28.04.1995 року в Маріупольському спеціалізованому управлінні фірми «Проммонтаж-22» на посаді монтажника сталевих та залізобетонних конструкцій, внаслідок чого зазначено про відсутність у позивача стажу роботи за Списком № 2, і, відповідно відсутність підстав для зарахування до загального стажу роботи позивача періоду інвалідності у зв`язку із нещасним випадком на виробництві або професійним захворюванням, для визначення права на пенсію за списком №2, відповідно до ст. 24 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Посилаючись на те, що основним документом, який підтверджує стаж його роботи є трудова книжка, яка й надавалась відповідачу з метою призначення пенсії, та в якій зазначено всі необхідні відомості про періоди та характер його роботи, вважає, що рішення відповідача про відмову у призначенні пенсії на пільгових умовах є протиправним та таким, що підлягає скасуванню, а відповідача слід зобов`язати повторно розглянути заяву позивача від 17.07.2019 року про переведення з пенсії за віком на пільгову пенсію відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (в редакції чинній на дату звернення), із зарахуванням до стажу роботи, що дає право на пенсію за віком на пільгових умовах за Списком № 2, часу роботи позивача з 26.06.1992 року по 28.04.1995 року монтажником сталевих та залізобетонних конструкцій в Маріупольському спеціалізованому управлінні фірми «Проммонтаж-22» ВАТ «Промтехмонтаж-2» та час перебування на інвалідності у зв`язку із трудовим каліцтвом, починаючи з 29.04.1995 року по 03.01.2018 року.

У поданому до суду відзиві на адміністративний позов, відповідач заперечив проти задоволення позовних вимог у повному обсязі, зазначивши, що рішенням Маріупольського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області №4038 від 01.08.2019 року позивачеві правомірно було відмовлено у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах, у зв`язку із ненаданням довідки про підтвердження пільгового стажу його роботи за списком №2 з 24.06.1992 року по 28.04.1995 року в Маріупольському спеціалізованому управлінні фірми «Проммонтаж-22» на посаді монтажника сталевих та залізобетонних конструкцій, внаслідок чого у позивача відсутній необхідний стаж роботи за Списком № 2, і, відповідно відсутні підстави для зарахування до загального стажу роботи позивача періоду інвалідності у зв`язку із нещасним випадком на виробництві або професійним захворюванням, для визначення права на пенсію за списком №2, відповідно до ст. 24 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування». Зазначено також, що підстави для розгляду комісією з питань підтвердження стажу роботи на посадах, що дають право на призначення пенсії на пільгових умовах і у пільгових розмірах також відсутні, оскільки Маріупольське спеціалізоване управління фірми «Проммонтаж-22» перебуває в стані припинення за судовим рішенням про банкрутство, та до теперішнього часу не ліквідоване. У зв`язку із наведеним, просив відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

Ухвалою суду від 30 вересня 2019 року позовну заяву було прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі, розгляд справи вирішено проводити за правилами спрощеного позовного провадження без проведення судового засідання та повідомлення (виклику) учасників справи.

За приписами частини 5 статті 262 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України), суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін.

Враховуючи відсутність клопотань сторін щодо розгляду справи у судовому засіданні, справа розглядається за правилами спрощеного позовного провадження без проведення судового засідання та повідомлення сторін.

Відповідно до статті 258 КАС України, суд розглядає справи за правилами спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів із дня відкриття провадження у справі.

Дослідивши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне.

Судом встановлено та не заперечується сторонами, що

З 01 травня 1995 року позивач перебуває на обліку в Маріупольському об`єднаному управлінні Пенсійного фонду України Донецької області, та одержував пенсію по інвалідності ІІІ групи по зору від трудового каліцтва відповідно до ЗУ «Про пенсійне забезпечення» від 05.11.1991 року.

З 01.01.2018 року позивача було переведено на пенсію за віком відповідно до ст. 29 ЗУ «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

17.07.2019 року позивач звернувся до відповідача із заявою № 4038 про переведення з пенсії за віком на пільгову пенсію відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» надавши:

- трудову книжку;

- архівні довідки про стаж від 04.04.2013 року №1560/0501, №1559/0501, №1558/0501, №1562/0501, №1563/0501;

- архівні довідки №1652/0501 від 11.04.2013 року, №1653/05-01 від 10.04.2013 року;

- лист ВАТ «Промтехмнтаж-2» № 39 від 08.11.2016 року;

- довідку ВАТ «Промтехмнтаж-2» № 32 від 26.09.2016 року;

- витяг з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців, паспорт та ідентифікаційний код.

Рішенням Маріупольського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області №4038 від 01.08.2019 року позивачеві було відмовлено у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах, у зв`язку із ненаданням довідки про підтвердження пільгового стажу його роботи за списком №2 з 24.06.1992 року по 28.04.1995 року в Маріупольському спеціалізованому управлінні фірми «Проммонтаж-22» на посаді монтажника сталевих та залізобетонних конструкцій, внаслідок чого зазначено про відсутність у позивача необхідного стажу роботи за Списком № 2, і, відповідно відсутність підстав для зарахування до загального стажу його роботи періоду інвалідності у зв`язку із нещасним випадком на виробництві або професійним захворюванням, для визначення права на пенсію за списком №2, відповідно до ст. 24 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Згідно із записами у трудовій книжці позивача, виданій 08 липня 1975 року, містяться записи про роботу ОСОБА_1 , зокрема:

- з 24.06.1992 року по 28.04.1995 року у Маріупольському спеціалізованому управлінні фірми «Проммонтаж-22» ВАТ «Промтехмонтаж-2» на посаді монтажника сталевих та залізобетонних конструкцій.

Згідно із Актом № 5 про нещасний випадок на виробництві, 01 грудня 1992 року, із позивачем ОСОБА_1 , який працював на посаді монтажника у Тресті «Проммонтаж-2» металургійного комбінату ім. Ілліча ( Донецька область, м. Маріуполь, пр. Ілліча , 75-а ), у цесі ЛП-6, ділянка № 3 , стався нещасний випадок на виробництві.

Згідно із довідкою МСЕК, серія: 218-АЕ № 087142, позивачеві ОСОБА_1 , була встановлена ІІІ група інвалідності, у зв`язку із трудовим каліцтвом, 45 % втратою професійної працездатності, з 29 квітня 1993 року.

Згідно із довідкою МСЕК, серія: 218-АЗ №230654, позивачеві ОСОБА_1 , за наслідками переогляду 27 червня 1996 року, встановлена ІІІ група інвалідності, у зв`язку із трудовим каліцтвом, 45 % втратою професійної працездатності.

Згідно із довідкою МСЕК, серія: ДОН №008215 (виписка з акту огляду МСЕК серія: 2-18-АА №047334), позивачеві ОСОБА_1 , за наслідками переогляду 20 червня 1998 року, встановлена ІІІ група інвалідності, у зв`язку із трудовим каліцтвом, 45 % втратою професійної працездатності.

Згідно із довідкою МСЕК, серія: ДОН №299368 (виписка з акту огляду МСЕК серія: 2-18-АВ №016725), позивачеві ОСОБА_1 , за наслідками переогляду 15 серпня 2000 року, встановлена ІІІ група інвалідності, у зв`язку із трудовим каліцтвом, 45 % втратою професійної працездатності.

Згідно із довідкою МСЕК, серія: 2-18-АВ №057380, позивачеві ОСОБА_1 , за наслідками переогляду 03 грудня 2002 року, встановлена ІІІ група інвалідності, у зв`язку із трудовим каліцтвом, 45 % втратою професійної працездатності.

Згідно із довідкою МСЕК, серія: ДОН-05 №129690 (виписка з акту огляду МСЕК серія: ДОН-04 №006785), позивачеві ОСОБА_1 , за наслідками переогляду 10 квітня 2007 року, встановлена ІІІ група інвалідності, у зв`язку із трудовим каліцтвом, 45 % втратою професійної працездатності.

Згідно із довідками МСЕК, серія: ДОН-04 №007848, серія: ДОН-07 №062831, позивачеві ОСОБА_1 , за наслідками переогляду 12 травня 2009 року, встановлена ІІІ група інвалідності, у зв`язку із трудовим каліцтвом, 45 % втратою професійної працездатності.

Згідно із довідкою МСЕК, серія: ДОН-04 №085632 (виписка з акту огляду МСЕК серія: ДОН-04 №085632), позивачеві ОСОБА_1 , за наслідками переогляду 03 липня 2011 року, встановлена ІІІ група інвалідності, у зв`язку із трудовим каліцтвом, 45 % втратою професійної працездатності.

Згідно із довідками МСЕК, серія: ДОН-04 №085632 (виписка з акту огляду МСЕК серія: ДОН-04 №085632), позивачеві ОСОБА_1 , за наслідками переогляду 03 липня 2011 року, встановлена ІІІ група інвалідності у зв`язку із трудовим каліцтвом, 45 % втратою професійної працездатності, з 12 травня 2011 року безстроково.

Згідно із довідкою ВАТ «Промтехмонтаж-2» () № 39 від 08.11.2016 року, позивач ОСОБА_1 працював в Маріупольському спеціалізо ваному управлінні фірми «Проммонтаж -22» ВАТ «Промтехмонтаж-2» з 24.06.1992 р.(Нак.№300 від 24.06.1992р.) по 28.04.1995р. (Нак.№95 від 03.05.1995р) на дільниці №1 «Аглофабрика» мон тажником устаткування металургійних заводів 5 розряду.

Працював постійно і безпосередньо цілий день за вказаною спеціальністю.

Наказ від 30.03.1994 р.№56 Маріупольського спеціалізованого управління свідчить про те,що в грудні 1993р- лютому 1994р. в управлінні проводилась атестація робочих місць по умовах праці і був отриманий Висновок відділу державної експертизи умов праці Управління по праці і зайнятості Донецької обласної адміністрації №202-06X01-62 від 14.03.1994 р. про якість проведення атестації і підтвердження прав на пільгове пенсійне забезпечення та складений спеціальний Перелік робочих місць, виробництв, професій і посад робітників, яким підтверджено право на пільгове пенсійне забезпечення (за списком №1 та №2).

Матеріали атестації робочих місць, включаючи і Висновок №02-06X01-62 від 14.03.1994р. в архів ВАТ «Промтехмонта-2» Маріупольським спеціалізованим управлінням при його ліквідації не були передані, тому для надання довідки-розшифровки,уточнюючої особливий характер пільгової роботи ОСОБА_1 в архіві ВАТ «Промтехмонтаж-2» немає документального підтвердження.

Згідно із довідкою ВАТ «Промтехмонтаж-2» () № 32 від 26.09.2016 року, позивач ОСОБА_1 працював у Маріупольському спеціалізованому управлінні фірми «Проммонтаж-22» колишнього тресту «Промтехмонтаж-2» з 24.06.1992 року (наказ № 300 від 24.06.1992 р.) по 28.04.1995 року (наказ № 25 від 03.05.1995 року), монтажником сталевих та залізобетонних конструкцій.

Трест «Промгехмонтаж-2» в процесі його приватизації перетворений на відкрите акціонерне товариство Промтехмонтаж-2 згідно наказу регіонального відділення Фонду держмайна України в м. Києві від 17.06.1993 року № 139.

Маріупольське спеціалізоване управління ліквідоване як структурний підрозділ ВАТ «Промтехмонтаж-2» наказом ВАТ «Промтехмонтаж-2» № 24 від 10.04.2001 року згідно зборів акціонерів ВАТ «Промтехмонтаж-2» від 23.02.2001 року.

В зв`язку із неодноразовим переміщенням архіву, первинні документи частково не збереглися, а саме в даній справі не збереглися накази по особовому складу за 1992 р. та особові рахунки по зарплаті за 1994-1995рр.

Згідно із листом УПФУ в Солом`янському районі м. Києва від 22.12.2014 року № 7660/03, ВАТ «Промтехмонтаж-2», відповідно до постанови Господарського суду м. Києва від 08.09.2014 року № 50/445-б, визнано банкрутом та щодо нього відкрито ліквідаційну процедуру. За інформацією наданою архівним відділом Солом`янської районної у м. Києві державної адміністрації, ВАТ «Промтехмонтаж-2» документи на зберігання не передавав.

Згідно із повідомленням Комунальної установи «Трудовий архів м. Маріуполя» Маріупольської міської ради від 10.04.2013 року № 1652/05-01, зазначено, що надати архівні довідки про трудовий стаж, заробітну плату по Маріупольському спеціалізованому управлінню фірми «Проммонтаж-22» ВАТ «Промтехмонтаж-2» не має можливості, оскільки документи по особовому складу даного підприємства до архіву на зберігання не передавались, місцезнаходження документів архіву невідоме.

Згідно із листом Маріупольського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області від 08.05.2019 року № 7162/34-03/04, позивачеві повідомлено про те, що з 01.05.1995 року йому призначена пенсія по інвалідності 3 групи від трудового каліцтва відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення».

З 01.01.2004 року пенсійне забезпечення громадян здійснюється згідно Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (надалі Закон).

03.01.2018 року позивач при особистому зверненні було переведено на пенсію за віком відповідно ст. 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Згідно із ст.24 Закону, час перебування на інвалідності у зв`язку з нещасним випадком на виробництві або професійним захворюванням позивачу зараховується до страхового стажу для призначення пенсії за віком.

Загальний стаж, який враховано по 27.12.2015 року, складає - 30 років 10 місяців 22 дня. Час перебування на інвалідності у зв`язку із нещасним випадком на виробництві або професійним захворюванням з 29.04.1993 року по 02.01.2018 року, окрім періодів роботи, складає 28 років 6 місяців 15 днів.

До страхового стажу для обчислення розміру пенсії зараховано тільки періоди перебування на інвалідності у зв`язку з нещасним випадком на виробництві або професійним захворюванням з 29.04.1995 року по 11.08.1996 року, з 02.04.1998 року по 25.10.2000 року, що складає 3 роки 10 місяців 9 днів.

Розмір пенсії з 03.01.2018 року складає 3169,16 грн.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам суд виходить з наступного.

Відповідно до положень частини першої статті 46 Конституції України, громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у старості.

Відповідно до положень статті 5 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09 липня 2003 року № 1058-IV (надалі - Закон № 1058-IV) цей Закон регулює відносини, що виникають між суб`єктами системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування. Дія інших нормативно-правових актів може поширюватися на ці відносини лише у випадках, передбачених цим Законом, або в частині, що не суперечить цьому Закону. Виключно цим Законом визначаються, зокрема, умови набуття права та порядок визначення розмірів пенсійних виплат, порядок здійснення пенсійних виплат за загальнообов`язковим державним пенсійним страхуванням.

Нормами статті 114 Закону № 1058 визначається порядок та умови призначення пенсі за віком на пільгових умовах та за вислугу років для окремих категорій працівників.

Відповідно до п. 1 цієї статті, право на пенсію за віком на пільгових умовах незалежно від місця останньої роботи мають особи, які працювали на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за списком № 1 та на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджених Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, на роботах, що дають право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах, зазначених у частинах другій і третій цієї статті, а пенсії за вислугу років - на умовах, зазначених у частині четвертій цієї статті. Розміри пенсій для осіб, визначених цією статтею, обчислюються відповідно до статті 27 та з урахуванням норм статті 28 цього Закону.

Згідно із п. 2 ч. 2 статті 114 Закону № 1058, на пільгових умовах пенсія за віком призначається, зокрема, працівникам, зайнятим повний робочий день на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затвердженим Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, - після досягнення 55 років і за наявності страхового стажу не менше 30 років у чоловіків, з них не менше 12 років 6 місяців на зазначених роботах, і не менше 25 років у жінок, з них не менше 10 років на зазначених роботах

За приписами ст. 48 Кодексу законів про працю України, положення якої кореспондуються зі ст. 62 Закону України «Про пенсійне забезпечення», трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Постановою Кабінету Міністрів України № 637 від 12 серпня 1993 року затверджено Порядок підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній (далі - Порядок № 637).

Пунктом 1 Порядку № 637 передбачено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

Пунктом 20 Порядку № 637 передбачено, що в тих випадках, коли у трудовій книжці немає відомостей, які визначають право на пенсію на пільгових умовах чи за вислугою років, установлені для окремих категорій працівників, для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються уточнюючі довідки підприємств та організацій.

У довідці має бути вказано: періоди роботи, що зараховуються до спеціального стажу; професія або посада; характер виконуваної роботи; розділ, підрозділ, пункт, найменування списків або їх номери, до якого включається цей період роботи; первинні документи за час виконання роботи, на підставі яких видана зазначена довідка.

Зазначену довідку видає підприємство, установа чи організація, де працювала особа. Якщо підприємство в стадії ліквідації, то уточнюючу довідку надає ліквідатор або його правонаступник на підставі первинних документів за час виконання робіт.

Пунктом 3 Порядку № 637 передбачено, що за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.

У разі коли підприємства, установи, організації або їх правонаступники розміщуються на тимчасово окупованих територіях у Донецькій та Луганській областях, Автономній Республіці Крим і м. Севастополі, спеціальний трудовий стаж може підтверджуватися за даними, наявними в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Підпунктом 1 пункту 2 Прикінцевих положень Закону № 1058 визначено, що пенсійне забезпечення застрахованих осіб, які працювали або працюють на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за списком № 1 та на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджених Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, на посадах, що дають право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах або за вислугу років, які відповідно до законодавства, що діяло раніше, мали право на пенсію на пільгових умовах або за вислугу років, здійснюється згідно з окремим законодавчим актом через професійні та корпоративні фонди.

До запровадження пенсійного забезпечення через професійні та корпоративні фонди особам, зазначеним в абзаці 1 цього пункту, пенсії призначаються за нормами цього Закону в разі досягнення пенсійного віку та наявності трудового стажу, передбачених Законом України «Про пенсійне забезпечення».

Згідно із п. «б» ст. 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» №1788 від 05.11.1991 року, на пільгових умовах мають право на пенсію за віком, незалежно від місця останньої роботи працівники, зайняті повний робочий день на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці, - за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджуваним Кабінетом Міністрів України, і за результатами атестації робочих місць - після досягнення 55 років і при стажі роботи не менше 30 років у чоловіків, з них не менше 12 років 6 місяців на зазначених роботах, і не менше 25 років у жінок, з них не менше 10 років на зазначених роботах.

З метою забезпечення соціального захисту та належного пенсійного забезпечення працівників, зайнятих на підземних роботах, роботах з особливо шкідливими й особливо важкими умовами праці за Списком №1 та на інших роботах зі шкідливими і важкими умовами праці за Списком № 2, наказом Міністерства праці та соціальної політики від 18.11.2005 № 383 затверджено Порядок застосування Списків № 1 та № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників при обчисленні стажу роботи, що дає право на пенсію за віком на пільгових умовах (далі Порядок). Цей Порядок регулює застосування Списків під час обчислення стажу роботи, що дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, відповідно до пунктів «а», «б» статті 13 та статті 100 Закону України «Про пенсійне забезпечення».

Відповідно до пункту 3 цього Порядку, при визначенні права на пенсію за віком на пільгових умовах застосовуються Списки, що чинні на період роботи особи. До пільгового стажу зараховується весь період роботи на відповідних посадах або за професіями незалежно від дати їх внесення до Списків за умови підтвердження документами відповідних умов праці за час виконання роботи до 21.08.1992 та за результатами проведення атестації робочих місць за умовами праці після 21.08.1992.

Таким чином, довідка уточнюючого характеру чи наказ про атестацію робочих місць може бути основним доказом підтвердження стажу в період роботи на відповідних посадах або за професіями лише в тих випадках, коли відсутня трудова книжка чи відповідні записи у ній. При цьому значення трудової книжки та результатів атестації як основних документів, що підтверджують пільговий стаж роботи, встановлено Законом України «Про пенсійне забезпечення» (статті 13,62), і будь-які підзаконні нормативно-правові акти, які суперечать цьому положенню, не можуть бути застосовані до спірних правовідносин.

Отже, правова норма статті 62 Вказаного Закону, передбачає, що основним документом для підтвердження стажу роботи є трудова книжка і лише при її відсутності, або відповідних записів у ній, стаж підтверджується згідно із Порядком, затвердженим Постановою КМУ № 637.

З приводу наведеного суд зазначає, що записами у трудовій книжці позивача підтверджено, що ОСОБА_1 , працював, зокрема:

- з 24.06.1992 року по 28.04.1995 року у Маріупольському спеціалізованому управлінні фірми «Проммонтаж-22» ВАТ «Промтехмонтаж-2» на посаді монтажника сталевих та залізобетонних конструкцій.

Таким чином, факт перебування позивача на роботах, що дають право на призначення пенсії на пільгових умовах підтверджується насамперед відповідними записами у його трудовій книжці.

Частиною третьою статті 44 Закону № 1058-ІV передбачено, що органи Пенсійного фонду мають право вимагати відповідні документи від підприємств, організацій і окремих осіб, видані ними для оформлення пенсії, а також в необхідних випадках перевіряти обґрунтованість їх видачі та достовірність поданих відомостей про осіб, які підлягають загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню, умови їх праці та інших відомостей, передбачених законодавством для визначення права на пенсію. Однак, як зазначив відповідач, провести перевірку достовірності документів не має можливості з тих підстав, що первинні документи підприємства знаходяться на непідконтрольній українській владі території.

На підставі пункту 4.2 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України № 22-1 від 25 листопада 2005 року, в редакції постанови правління Пенсійного фонду України від 07 липня 2014 року №13-1 (надалі - Порядок № 22-1) при прийманні документів орган, що призначає пенсію:

1) перевіряє правильність оформлення заяви, відповідність викладених у ній відомостей про особу даним паспорта та документам про стаж.

2) перевіряє зміст і належне оформлення наданих документів;

3) перевіряє копії відповідних документів, фіксує й засвідчує виявлені розбіжності (невідповідності).

Орган, що призначає пенсію, має право вимагати від підприємств, установ та організацій, фізичних осіб дооформлення у тримісячний строк з дня подання заяви прийнятих і подання додаткових документів, передбачених законодавством, а також перевіряти обґрунтованість їх видачі.

Згідно із нормами пункту 4.7 Порядку № 22-1, право особи на одержання пенсії установлюється на підставі всебічного, повного і об`єктивного розгляду всіх поданих документів органом, що призначає пенсію.

Разом з тим, суд зауважує, що право особи на отримання пенсійних виплат не може бути поставлено у залежність від можливості органів Пенсійного фонду України здійснювати ці повноваження. Неможливість проведення перевірки даних на підприємстві, не дає підстав для відмови у зарахуванні стажу роботи, при його підтвердженні записами в трудовій книжці, та не може позбавляти особу її конституційного права на соціальний захист щодо вирішення питань надання пенсій за віком на пільгових умовах.

Крім того, суд наголошує, що позивач має належним чином оформлену трудову книжку, в якій містяться записи про спірний період роботи із відомостями, які відповідають вимогам законодавства на підтвердження права на пенсію, відповідно до статті 114 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".

Також, суд зазначає, що з огляду на положення ч. 2 п. 4 Порядку проведення атестації робочих місць за умовами праці, затвердженого Кабінетом Міністрів України від 01.08.1992 року № 442, обов`язок проведення атестації робочих місць покладено на керівників підприємств, а у випадку її не проведення або неякісного проведення, або не передачі матеріалів атестації робочих на зберігання до архіву - відповідальність несуть керівники таких підприємств, установ організацій, а не особи, що на них працюють (працювали).

Аналогічного висновку дійшов ВАС України в ухвалі від 14 серпня 2014 року у справі № К/800/23108/14 (420/226/13-а).

Крім того суд зазначає, що як видно з оскаржуваного рішення відповідача № 4038 від 01 серпня 2019 року про відмову позивачеві в призначенні пенсії на пільгових умовах, у зв`язку із ненаданням позивачем довідки про підтвердження пільгового стажу роботи за Списком № 2 з 24.06.1992 року по 28.04.1995 року в Маріупольському спеціалізованому управлінні фірми «Проммонтаж-22» ВАТ «Промтехмонтаж-2» на посаді монтажника сталевих та залізобетонних конструкцій, зазначено про відсутність пільгового стажу за Списком№ 2, у зв`язку із чим зазначено про відсутність підстав для зарахування до загального стажу роботи позивача періоду перебування його на інвалідності у зв`язку із нещасним випадком на виробництві для визначення права на пенсію за Списком № 2 згідно із ст. 24 ЗУ «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

З приводу наведеного суд зазначає, що частиною 1 ст. 24 ЗУ «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» закріплено, що час перебування на інвалідності у зв`язку з нещасним випадком на виробництві або професійним захворюванням зараховується до стажу роботи із шкідливими умовами, який дає право на призначення пенсії на пільгових умовах і у пільгових розмірах.

Згідно із частиною 5 ст. 56 ЗУ «Про пенсійне забезпечення», час перебування на інвалідності у зв`язку з нещасним випадком на виробництві або професійним захворюванням зараховується до стажу роботи для призначення пенсії за віком, а також до стажу роботи із шкідливими умовами, який дає право на призначення пенсії на пільгових умовах і у пільгових розмірах (статті 13 і 14).

Отже, законодавством чітко передбачено зарахування до стажу роботи із шкідливими умовами, який дає право на призначення пенсії на пільгових умовах і у пільгових розмірах період перебування особи на інвалідності у зв`язку з нещасним випадком на виробництві або професійним захворюванням.

Аналогічного висновку дійшов Верховний Суд України в постанові від 25 березня 2014 року у справі № 21-47а14.

Відповідно до положень статті 3 Конституції України, як Основного Закону України - людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю; права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави; держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави.

Відповідно до ч. 3 ст. 23 Загальної Декларації прав людини, п. 4 ч. 1 Європейської Соціальної хартії та ч.3 ст.46 Конституції України, кожна особа похилого віку має право на справедливу і задовільну винагороду, соціальний захист, за роки важкої праці та шкідливих робіт, - яка є основним джерелом існування для них самих та їхніх сімей.

Оцінюючи спірні правовідносини суд приймає до уваги також практику Європейського суду з прав людини (ЄСПЛ), яка відповідно до статті 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" від 23.02.2006 № 3477-IV, має застосовуватися при розгляді справ як джерело права. Так, Європейський Суд з прав людини неодноразово у своїх рішеннях зазначав, що предмет і мета Конвенції як інструменту захисту прав людини потребують такого тлумачення і застосування її положень, завдяки яким гарантовані нею права були б не теоретичними чи ілюзорними, а практичними та ефективними (п.53 рішення у справі Ковач проти України, п.59 рішення у справі Мельниченко проти України, п.50 рішення у справі Чуйкіна проти України тощо). Це, звичайно, не означає, що суд має приймати рішення на користь людини кожного разу, коли вона про це просить, але суд повинен оцінювати фактичні обставини справи з урахуванням того, що права, гарантовані Конституцією України та Конвенцією про захист прав людини та основоположних свобод, мають залишатися ефективними, тобто людину не можна ставити в ситуацію, коли вона завідомо не може реалізувати своїх прав навіть теоретично.

Отже, враховуючи те, що майновий інтерес позивача ґрунтується на положеннях чинного законодавства, зокрема, статті 114 Закону № 1058, стандарти ЄСПЛ можуть і повинні бути застосовані до цього випадку.

Відповідно до статті 3 Конституції України, як Основного Закону України - людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю; права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави; держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави.

Частиною другою статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч.1 ст. 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Згідно із нормами частини другої статті 2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до положень статті 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до вимог частин першої статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Нормами частини другої зазначеної статті встановлено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Підсумовуючи наведене, суд доходить висновку, що відповідач, користуючись, зокрема, наданими широкими межами розсуду та можливістю вибору різних способів та засобів для дотримання своїх зобов`язань, протиправно не врахував під час підрахунку стажу роботи позивача із шкідливими умовами, який дає право на призначення пенсії на пільгових умовах і у пільгових розмірах період його роботи з 24.06.1992 року по 28.04.1995 року у Маріупольському спеціалізованому управлінні фірми «Проммонтаж-22» ВАТ «Промтехмонтаж-2» на посаді монтажника сталевих та залізобетонних конструкцій, та час перебування позивача на інвалідності у зв`язку з нещасним випадком на виробництві або професійним захворюванням, у зв`язку із чим, рішення відповідача № 4038 від 01 серпня 2019 року про відмову позивачеві в призначенні пенсії на пільгових умовах відповідно до п.2 ч. 2 ст. 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» є протиправним, та таким, що підлягає скасуванню.

Відповідно до вимог пункту 4 частини першої статті 5 КАС України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист шляхом, зокрема, визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії. Захист порушених прав, свобод чи інтересів особи, яка звернулася до суду, може здійснюватися судом також в інший спосіб, який не суперечить закону і забезпечує ефективний захист прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень (ч. 2 ст. 5 КАС України).

Відповідно до п. 10 ч. 2 ст. 245 КАС України, при вирішенні справи по суті суд може задовольнити позов повністю або частково чи відмовити в його задоволенні повністю або частково у разі задоволення позову суд може прийняти рішення про інший спосіб захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень, який не суперечить закону і забезпечує ефективний захист таких прав, свобод та інтересів.

Відповідно до статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Україною Законом № 475/97-ВР від 17 липня 1997 року, кожен, чиї права і свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Отже, обираючи спосіб захисту порушеного права, слід зважати й на його ефективність з точки зору статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. У пункті 145 рішення від 15 листопада 1996 року у справі "Чахал проти Об`єднаного Королівства" (Chahal v. the United Kingdom, (22414/93) [1996] ECHR 54) Європейський суд з прав людини зазначив, що згадана норма гарантує на національному рівні ефективні правові засоби для здійснення прав і свобод, що передбачаються Конвенцією, незалежно від того, яким чином вони виражені в правовій системі тієї чи іншої країни.

Стаття 13 вимагає, щоб норми національного правового засобу стосувалися сутності "небезпідставної заяви" за Конвенцією та надавали відповідне відшкодування. Зміст зобов`язань за статтею 13 також залежить від характеру скарги заявника за Конвенцією. Тим не менше, засіб захисту, що вимагається згаданою статтею, повинен бути "ефективним" як у законі, так і на практиці, зокрема, в тому сенсі, щоб його використання не було ускладнене діями або недоглядом органів влади відповідної держави (п. 75 рішення Європейського суду з прав людини у справі "Афанасьєв проти України" від 5 квітня 2005 року (заява № 38722/02).

Отже, "ефективний засіб правого захисту" в розумінні статті 13 Конвенції повинен забезпечити поновлення порушеного права й одержання особою бажаного результату; винесення рішень, які не призводять безпосередньо до змін в обсязі прав та забезпечення їх примусової реалізації, не відповідає розглядуваній міжнародній нормі.

У юриспруденції дискреційні повноваження визначаються як право голови держави, уряду, інших посадовців в органах державної влади у разі ухвалення рішення з питання, віднесеного до їх компетенції, діяти за певних умов на власний розсуд у рамках закону. А в Рекомендаціях Комітету Міністрів Ради Європи вказано, що адміністративний орган може здійснювати "дискреційні повноваження", користуючись певною свободою розсуду у разі ухвалення будь-якого рішення. Такий орган в силу (за) наявності у нього дискреційних повноважень може вибирати з декількох варіантів припустимих рішень той, який він вважає найбільш відповідним у даному випадку. За цього надано рекомендацію судам не втручатися у дискреційні повноваження державних органів.

На думку суду, з боку державних органів відбувається підміна понять, оскільки не будь-які повноваження органів влади з ухвалення рішень, є дискреційними. Дискреція діє тільки у разі, коли у рамках закону державний орган може приймати різні рішення.

Дискреційні повноваження - це законодавчо встановлена компетенція владних суб`єктів, яка визначає ступінь самостійності її реалізації з урахуванням принципу верховенства права; ці повноваження полягають у застосуванні суб`єктами адміністративного розсуду при здійсненні дій і прийнятті рішень. У більш звуженому розумінні дискреційні повноваження - це можливість діяти за власним розсудом, в межах закону, можливість застосувати норми закону та вчиняти конкретні дії (або дію) серед інших, кожні з яких окремо є відносно правильними (законними). Аналогічна правова позиція міститься в постанові Верховного Суду України від 21 травня 2013 року № 21-87а13.

Відповідно до частини 2 статті 9 КАС України, суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

З огляду на встановлені у справі обставини та наведені норми чинного законодавства, якими регулюються спірні відносини, з урахуванням дискреційних повноважень пенсійного органу на прийняття рішення про призначення пенсії та визначення підстав, за яких призначається пенсія або приймається рішення про відмову в її призначенні, суд приходить до висновку, що з метою ефективного захисту прав позивача, слід зобов`язати відповідача повторно розглянути заяву позивача № 4038 від 17 липня 2019 року про переведення з пенсії за віком на пільгову пенсію відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (в редакції чинній на дату звернення), з урахуванням висновків суду викладених у мотивувальній частині рішення, зокрема, щодо врахування під час підрахунку стажу роботи позивача із шкідливими умовами, який дає право на призначення пенсії на пільгових умовах і у пільгових розмірах записів в його трудовій книжці, яка є основним документом, що підтверджує стаж роботи особи, та записи в якій підтверджують період роботи позивача, з 24.06.1992 року по 28.04.1995 року у Маріупольському спеціалізованому управлінні фірми «Проммонтаж-22» ВАТ «Промтехмонтаж-2» на посаді монтажника сталевих та залізобетонних конструкцій, та часу перебування ОСОБА_1 на інвалідності у зв`язку з нещасним випадком на виробництві або професійним захворюванням.

Позовні вимоги в частині зобов`язання відповідача зарахувати до стажу роботи, що дає право на пенсію за віком на пільгових умовах за Списком № 2, час роботи позивача з 26.06.1992 року по 28.04.1995 року монтажником сталевих та залізобетонних конструкцій в Маріупольському спеціалізованому управлінні фірми «Проммонтаж-22» ВАТ «Промтехмонтаж-2» та час перебування на інвалідності у зв`язку із трудовим каліцтвом, починаючи з 29.04.1995 року по 03.01.2018 року, задоволенню не підлягають, оскільки суд не може підміняти пенсійний орган, уповноважений на виконання функцій з розрахунку та призначення пенсій, і на свій розсуд розраховувати чи врахувати стаж для розрахунку пенсії, та задоволення зазначених вимог свідчитиме про втручання до дискреційних повноважень пенсійного органу, що є неприпустимим.

Крім того суд зазначає, що з матеріалів справи встановлено, що період роботи позивача у Маріупольському спеціалізованому управлінні фірми «Проммонтаж-22» ВАТ «Промтехмонтаж-2» на посаді монтажника сталевих та залізобетонних конструкцій, становить: з 24.06.1992 року по 28.04.1995 року, а не з 26.06.1992 року, як про це зазначив позивач у своєму позові.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат між сторонами суд виходить з наступного.

Ухвалою суду від 30 вересня 2019 року позивачеві було відстрочено сплату судового збору до ухвалення судового рішення у справі.

Згідно із положеннями частини першої статті 139 КАС України, при задоволені позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Частиною 3 статті 139 КАС України встановлено, що при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

Разом з тим, частиною 8 статті 139 КАС України передбачено, що у випадку якщо, зокрема, спір виник внаслідок неправильних дій сторони суд має право покласти на таку сторону судові витрати повністю або частково незалежно від результатів вирішення спору.

З урахуванням встановлених обставин у справі, враховуючи, що спір в даному випадку виник внаслідок протиправних дій відповідача, суд приходить до висновку про необхідність покладення на відповідача судових витрат у повному обсязі, а саме в сумі - 768,40 грн., які слід стягнути за рахунок його бюджетних асигнувань на користь Державного бюджету України.

Керуючись ст. ст. 2, 7-11, 17-20, 69-72, 86, 94, 122-124, 126-128, 130, 133-135, 138-140, 143, 150- 154, 158-163, 167, 185, 186, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Адміністративний позов ОСОБА_1 (зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_3 , РНОКПП: НОМЕР_2 ) до Маріупольського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області (місцезнаходження: 87548, Донецька область, м. Маріуполь, вул. Зелінського, буд. 27-а, ) про скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії - задовольнити.

Рішення Маріупольського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області № 4038 від 01 серпня 2019 року - скасувати.

Зобов`язати Маріупольське об`єднане управління Пенсійного фонду України Донецької області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 № 4038 від 17 липня 2019 року про переведення з пенсії за віком на пільгову пенсію відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (в редакції чинній на дату звернення), з урахуванням висновків суду викладених у мотивувальній частині рішення, щодо врахування під час підрахунку стажу роботи ОСОБА_1 із шкідливими умовами, який дає право на призначення пенсії на пільгових умовах і у пільгових розмірах записів у трудовій книжці ОСОБА_1 , яка є основним документом, що підтверджує стаж роботи особи, та записи в якій підтверджують період роботи ОСОБА_1 , з 24.06.1992 року по 28.04.1995 року у Маріупольському спеціалізованому управлінні фірми «Проммонтаж-22» ВАТ «Промтехмонтаж-2» на посаді монтажника сталевих та залізобетонних конструкцій, та часу перебування ОСОБА_1 на інвалідності у зв`язку з нещасним випадком на виробництві або професійним захворюванням.

У задоволенні решти позовних вимог - відмовити.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Маріупольського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області (місцезнаходження: 87548, Донецька область, м. Маріуполь, вул. Зелінського, буд. 27-а, ) на користь Державного бюджету України судовий збір в сумі 768 (сімсот шістдесят вісім) грн. 40 коп.

Рішення складене у повному обсязі та підписане 29 листопада 2019 року.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, або спрощеного позовного провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються учасниками справи через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Текст рішення розміщений в Єдиному державному реєстрі судових рішень (веб-адреса сторінки: http://www.reyestr.court.gov.ua/).

Суддя А.Б. Христофоров