Справа № 826/15367/17
Суддя: Загороднюк А.Г.
Дата ухвалення: 2019-11-28 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

Іменем України

28 листопада 2019 року

Київ

справа №826/15367/17

адміністративне провадження №К/9901/50504/18

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

судді-доповідача - Загороднюка А.Г.,

суддів: Єресько Л.О., Соколова В.М.,

розглянувши в порядку письмового провадження касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Райффайзен Лізинг Аваль" на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 30 січня 2018 року (суддя: Скочок Т.О. та постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 11 квітня 2018 року у справі за адміністративним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Райффайзен Лізинг Аваль" до Деснянського районного відділу державної виконавчої служби м. Київ Головного територіального управління юстиції у м. Києві, третя особа - Приватне акціонерне товариство "Технологічна Аграрна Компанія Об`єднана" про визнання дій протиправними, скасування постанови, та зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних- вимог та їх обґрунтування

У листопаді 2017 року Товариство з обмеженою відповідальністю "Райффайзен Лізинг Аваль" (далі - ТОВ "Райффайзен Лізинг Аваль", позивач) звернулась до суду з адміністративним позовом до Деснянського районного відділу державної виконавчої служби м. Київ Головного територіального управління юстиції у м. Києві (далі - ВДВС ) про:

- визнання протиправними дій старшого державного виконавця Деснянського районного відділу державної виконавчої служби міста Київ Головного територіального управління юстиції у місті Києві Вахрушевої Ради Миколаївни щодо закінчення виконавчого провадження № 53333181 з примусового виконання виконавчого напису № 213 від 19 січня 2015 року приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Кондратенко М.І. щодо повернення від Приватного акціонерного товариства «Технологічна аграрна компанія об`єднана» (боржник) на користь ТОВ «Райффайзен Лізинг Аваль» майна, а саме транспортного засобу RENAULT DUSTER, 2013 року випуску, відповідно до постанови від 19 вересня 2017 року;

- скасування постанови старшого державного виконавця Деснянського районного відділу державної виконавчої служби міста Київ Головного територіального управління юстиції у місті Києві Вахрушевої Ради Миколаївни від 19 вересня 2017 року про закінчення виконавчого провадження № 53333181 з примусового виконання виконавчого напису № 213 від 19 січня 2015 року приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Кондратенко М.І. щодо повернення від Приватного акціонерного товариства «Технологічна аграрна компанія об`єднана» на користь ТОВ «Райффайзен Лізинг Аваль» майна, а саме транспортного засобу RENAULT DUSTER, 2013 року випуску;

- зобов`язання відповідача поновити виконавче провадження № 53333181 з примусового виконання виконавчого напису № 213 від 19 січня 2015 року приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Кондратенко М.І. щодо повернення від Приватного акціонерного товариства «Технологічна аграрна компанія об`єднана» на користь ТОВ «Райффайзен Лізинг Аваль» майна, а саме транспортного засобу RENAULT DUSTER, 2013 року випуску.

В обґрунтування вимог вказує, що дія мораторію у справі про банкрутство боржника, в силу положень Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом», не поширюється на виконання рішень у спорах за немайновими вимогами до боржника щодо зобов`язання вчинити дії чи утриматись від їх вчинення, з урахуванням того, що кредиторами боржника у справі про банкрутство є юридичні або фізичні особи виключно з грошовими вимогами, а саме: вимогами, які виражені в грошових одиницях. Внаслідок вказаного, представником позивача наголошено на тому, що дії державного виконавця з примусового виконання виконавчого напису у межах виконавчого провадження № 53333181 щодо повернення боржником - Приватним акціонерним товариством «Технологічна аграрна компанія об`єднана» - предмету лізингу на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Райффайзен Лізинг Аваль» не впливає факт порушення провадження у справі про банкрутство боржника та введення мораторію на задоволення вимог кредиторів.

Короткий зміст рішень судів попередніх інстанцій

Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 30 січня 2018 року, залишеним без змін постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 11 квітня 2018 року у задоволенні адміністративного позову відмовлено.

Відмовляючи у задоволенні позову суд першої інстанції, з висновком якого погодився й апеляційний суд, дійшли висновку про обґрунтованість прийняття постанови про закриття виконавчого провадження, мотивуючи тим, що підстави для застосування у межах спірних правовідносин Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» відсутні, оскільки положення Закону визначає лише порядок та строк дії мораторію на задоволення вимог кредиторів у разі порушенням провадження у справі про банкрутство. Натомість, у межах спірних правовідносин ПАТ «Технологічна аграрна компанія об`єднана» вже визнано банкрутом та відкрито ліквідаційну процедуру та визначено, що строк виконання всіх зобов`язань вказаного товариства, як банкрута, вважається таким, що настав.

Короткий зміст та обґрунтування вимог касаційної скарги

У касаційній скарзі позивач, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права, порушення норм процесуального права, просить скасувати постанову рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 30 січня 2018 року та постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 11 квітня 2018 року і прийняти нову, якою задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.

У касаційній скарзі зазначає, що підставою закінчення виконавчого провадження стало визнання ПрАТ «Технологічна аграрна компанія об`єднана» банкрутом відповідно до постанови Господарського суду Львівської області від 21 червня 2017 року у справі № 914/17251/15. До правовідносин щодо виконання виконавчого напису приватного нотаріуса № 213 від 19 січня 2015 року підлягають застосуванню норми частини 7 статті 19 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» згідно з якою дія мораторію припиняється з дня припинення провадження у справі про банкрутство.

При цьому вказав, що порушення провадження у справі про банкрутство та введення в дію мораторію у справі про банкрутство боржника не поширюється на виконання рішень у спорах за немайновими вимогами до боржника щодо зобов`язання вчинити певні дії чи утриматися від їх вчинення.

Зазначив, що кредиторами боржника у справі про банкрутство є юридичні або фізичні особи виключно з грошовими вимогами, а саме вимогами, які виражені в грошових одиницях.

Тому, на дії державного виконавця з примусового виконання виконавчого напису нотаріусу щодо повернення боржником - ПрАТ «Технологічна аграрна компанія об`єднана» предмету лізингу на користь ТОВ «Райффайзен Лізинг Аваль» не впливає факт порушення провадження у справі про банкрутство боржника та введення мораторію на задоволення вимог кредиторів.

Позиція інших учасників справи

Відзиву на касаційну скаргу не надходило.

Рух касаційної скарги

21 травня 2019 року ухвалою Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду: Шарапри В.М., Бевзенка В,М., Желтобрюх І.Л. відкрито касаційне провадження за касаційною скаргою судді Орджонікідзевського районного суду міста Запоріжжя Гаєць Юлії Вікторівни на окрему ухвалу Третього апеляційного адміністративного суду від 03 квітня 2019 року.

За результатом повторного автоматизованого розподілу справи між суддями справу передано для розгляду колегії суддів у складі: Загороднюк А.Г. (суддя-доповідач), Єресько Л.О., Соколов В.М.

Сторони не заявляли клопотання про розгляд справи за їх участю.

Ухвалою Верховного Суду від 23 жовтня 2019 року прийнято адміністративну справу до провадження та призначено справу до розгляду в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи.

Установлені судами попередніх інстанцій обставини справи

Державним виконавцем Деснянського районного відділу державної виконавчої служби міста Київ Головного територіального управління юстиції у місті Києві Годзь Є.І. за результатами розгляду заяви стягувача про примусове виконання виконавчого напису №213, виданого 19 січня 2015 року приватним нотаріусом Кондратенком М.І., про повернення від ПрАТ «Технологічна аграрна компанія об`єднана» на користь ТОВ «Райффайзен Лізинг Аваль» майна, яким є автомобіль RENAULT DUSTER, реєстраційний номер НОМЕР_1 , 2013 року випуску, винесено постанову про відкриття виконавчого провадження від 03 лютого 2017 року ВП № 53333181.

19 вересня 2017 року у межах виконавчого провадження № 53333181 винесено постанову про закінчення виконавчого провадження згідно з пунктом 8 частини першої статті 39 та статі 40 Закону України «Про виконавче провадження», а саме: у зв`язку з тим, що Господарським судом Львівської області винесено постанову від 21 червня 2017 року у справі №914/1721/15, згідно з якою ПрАТ «Технологічна аграрна компанія об`єднана» визнано банкрутом та відкрито ліквідаційну процедуру.

Не погоджуючись з постановою ВДВС про закінчення виконавчого провадження від 19 вересня 2017 року ВП № 53333181, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Релевантні джерела права й акти їх застосування.

Приписами частини другої статті 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про виконавче провадження» від 02.06.2016 №1404-VIII виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Нормою статті 4 Закону України "Про виконавче провадження" встановлено, що виконавчий документ не приймається до виконання, а згідно із статтею 39 вказаного Закону виконавче провадження підлягає закінченню в разі визнання боржника банкрутом.

Згідно з частиною першою статті 18 Закону України «Про виконавче провадження», виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

В силу пункту 8 частини першої статті 39 Закону України «Про виконавче провадження», виконавче провадження підлягає закінченню у разі визнання боржника банкрутом.

Постанова про закінчення виконавчого провадження з підстави, передбаченої пунктом 8 частини першої цієї статті, разом з виконавчим документом надсилається до господарського суду, який прийняв постанову про визнання боржника банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури (частина п`ята статті 39 Закону України «Про виконавче провадження»).

Приписами частини першої статті 40 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що у разі закінчення виконавчого провадження (крім офіційного оприлюднення повідомлення про визнання боржника банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури, закінчення виконавчого провадження за судовим рішенням, винесеним у порядку забезпечення позову чи вжиття запобіжних заходів, а також, крім випадків нестягнення виконавчого збору або витрат виконавчого провадження, нестягнення основної винагороди приватним виконавцем), повернення виконавчого документа до суду, який його видав, арешт, накладений на майно (кошти) боржника, знімається, відомості про боржника виключаються з Єдиного реєстру боржників, скасовуються інші вжиті виконавцем заходи щодо виконання рішення, а також проводяться інші необхідні дії у зв`язку із закінченням виконавчого провадження.

Виконавче провадження, щодо якого винесено постанову про його закінчення, не може бути розпочате знову, крім випадків, передбачених цим Законом.

Відповідно до частини першої статті 19 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом», мораторій на задоволення вимог кредиторів - зупинення виконання боржником грошових зобов`язань і зобов`язань щодо сплати податків і зборів (обов`язкових платежів), термін виконання яких настав до дня введення мораторію, і припинення заходів, спрямованих на забезпечення виконання цих зобов`язань та зобов`язань щодо сплати податків і зборів (обов`язкових платежів), застосованих до дня введення мораторію.

Згідно з частиною другою статті 19 вказаного Закону мораторій на задоволення вимог кредиторів вводиться одночасно з порушенням провадження у справі про банкрутство, про що зазначається в ухвалі господарського суду. Ухвала є підставою для зупинення виконавчого провадження. Про запровадження мораторію розпорядник майна повідомляє відповідному органу або особі, яка здійснює примусове виконання судових рішень, рішень інших органів, за місцезнаходженням (місцем проживання) боржника та знаходженням його майна.

Відповідно до частини першої статті 41 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" ліквідатор - фізична особа, яка відповідно до судового рішення господарського суду організовує здійснення ліквідаційної процедури боржника, визнаного банкрутом, та забезпечує задоволення вимог кредиторів у встановленому цим Законом порядку.

Згідно з частиною другою статті 41 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" ліквідатор з дня свого призначення приймає до свого відання майно боржника, забезпечує його збереження; виконує функції з управління та розпорядження майном банкрута.

Відповідно до частини першої статті 341 КАС України суд касаційної інстанції переглядає судові рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права.

Оцінка висновків судів, рішення яких переглядаються, та аргументів учасників справи

Постановою Господарського суду Львівської області від 21 червня 2017 року у справі № 914/1721/15 ПрАТ «Технологічна аграрна компанія об`єднана» визнано банкрутом та відкрито ліквідаційну процедуру. Призначено ліквідатора.

У постанові вказано, що з дня прийняття постанови господарська діяльність банкрута завершується закінченням технологічного циклу з виготовлення продукції у разі можливості її продажу за виключенням укладення та виконання договорів, що мають на меті захист майна банкрута або забезпечення його збереження (підтримання) у належному стані, договорів оренди майна, яке тимчасово не використовується, на період до його продажу в процедурі ліквідації тощо; строк виконання всіх грошових зобов`язань банкрута вважається таким, що настав; у банкрута не виникає жодних додаткових зобов`язань (у тому числі зі сплати податків і зборів (обов`язкових платежів)), крім витрат, безпосередньо пов`язаних із здійсненням ліквідаційної процедури; припиняється нарахування неустойки (штрафу, пені), процентів та інших економічних санкцій за всіма видами заборгованості банкрута; відомості про фінансове становище банкрута перестають бути конфіденційними чи становити комерційну таємницю; продаж майна банкрута допускається в порядку, передбаченому цим Законом.

З дня прийняття господарським судом постанови про визнання боржника банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури припиняються повноваження органів управління банкрута щодо управління банкрутом та розпорядження його майном, якщо цього не було зроблено раніше, керівник банкрута звільняється з роботи у зв`язку з банкрутством підприємства, а також припиняються повноваження власника (власників) майна банкрута.

З дня призначення ліквідатора до нього переходять права керівника (органів управління) юридичної особи- банкрута.

Отже, лише ліквідатор забезпечує задоволення вимог кредиторів та здійснює розпорядження майном банкрута.

При цьому законодавством не передбачено можливості здійснення виконавчого провадження щодо боржника, визнаного банкрутом.

Таким чином постанова про закінчення виконавчого провадження з підстав визнання боржника банкрутом прийнята на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачений Законом України «Про виконавче провадження».

Доводи касаційної скарги щодо порушення провадження у справі про банкрутство та введення в дію мораторію у справі про банкрутство боржника не поширюється на виконання рішень у спорах за немайновими вимогами до боржника щодо зобов`язання вчинити певні дії чи утриматися від їх вчинення є необґрунтованими, оскільки Закон України "Про виконавче провадження" пов`язує підстави закінчення виконавчого провадження не з характером вимог до боржника, а з самим юридичним фактом визнання боржника банкрутом.

Також необґрунтованими є посилання скаржника на положення статті 19 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» оскільки наведені законодавчі положення визначають лише порядок та строк дії мораторію на задоволення вимог кредиторів у разі порушенням провадження у справі про банкрутство. Натомість, у межах спірних правовідносин ПрАТ «Технологічна аграрна компанія об`єднана» вже визнано банкрутом, відкрито ліквідаційну процедуру та визначено, що строк виконання всіх зобов`язань вказаного товариства, як банкрута, вважається таким, що настав.

Відповідно до рішень ЄСПЛ "Пономарьов проти України", "Рябих проти Росії", "Нєлюбін проти Росії"), повноваження вищих судових органів стосовно перегляду мають реалізовуватися для виправлення судових помилок та недоліків судочинства, але не для здійснення нового судового розгляду, перегляд не повинен фактично підміняти собою апеляцію, а сама можливість існування двох точок зору на один предмет не є підставою для нового розгляду. Повноваження вищих судів щодо скасування чи зміни тих судових рішень, які вступили в законну силу та підлягають виконанню, мають використовуватися для виправлення фундаментальних порушень.

Крім того, суд враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи), сформовану, зокрема у справах "Салов проти України" (заява № 65518/01; пункт 89), "Проніна проти України" (заява № 63566/00; пункт 23) та "Серявін та інші проти України" (заява № 4909/04; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії1 (Віііг Тоща V. Зраіп) серія А. 303-А; пункт 29)

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

За такого правового регулювання та обставин справи суд касаційної інстанції погоджується з висновками судів першої й апеляційної інстанцій про відмову у задоволенні позову.

Викладені в касаційній скарзі доводи щодо помилковості висновків судів першої та апеляційної інстанцій не підтвердилися під час розгляду касаційної скарги у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду.

Отже, Верховний Суд констатує, що оскаржувані судові рішення ґрунтуються на правильно встановлених фактичних обставинах справи, яким надана належна юридична оцінка із правильним застосуванням норм матеріального права, що регулюють спірні правовідносини, а суди під час розгляду справи не допустили порушень процесуального закону, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.

Згідно з пунктом 1 частини першої статті 349 КАС України суд касаційної інстанції за наслідками розгляду касаційної скарги залишає судові рішення судів першої та (або) апеляційної інстанцій без змін, а касаційну скаргу без задоволення.

За змістом частини першої статті 350 КАС України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанцій не допустили неправильного застосування норм матеріального права або порушень норм процесуального права при ухваленні судових рішень чи вчиненні процесуальних дій.

Таким чином, зважаючи на приписи статті 350 КАС України, касаційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а оскаржувані судові рішення - без змін.

Судові витрати

З огляду на результат касаційного розгляду судові витрати розподілу не підлягають.

Керуючись статтями 3, 341, 345, 349, 350, 355, 356, 359 Кодексу адміністративного судочинства України, Верховний Суд

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Райффайзен Лізинг Аваль" залишити без задоволення.

Рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 30 січня 2018 року та постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 11 квітня 2018 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає.

Суддя-доповідач А.Г. Загороднюк

судді Л.О.Єресько

В.М. Соколов