Справа № 360/4193/19
Суддя: К.О. Пляшкова
Дата ухвалення: 2019-11-28 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЛУГАНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

Іменем України

28 листопада 2019 рокуСєвєродонецькСправа № 360/4193/19

Головуючий суддя Луганського окружного адміністративного суду Пляшкова К.О., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) справу за позовом ОСОБА_1 до Сватівського відділення Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Луганській області про визнання бездіяльності протиправною, зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

До Луганського окружного адміністративного суду надійшла 23 вересня 2019 року позовна заява ОСОБА_1 (далі - позивач) до Сватівського відділення Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Луганській області (далі відповідач, Сватівське відділення Управління) про визнання бездіяльності протиправною, зобов`язання вчинити певні дії.

Ухвалою суду від 24 вересня 2019 року адміністративний позов залишено без руху, запропоновано позивачу подати до суду уточнену позовну заяву, оформлену з дотриманням вимог статей 160, 161 КАС України, та її копії відповідно до кількості сторін у справі (арк. спр. 30).

Позивачем 11 жовтня 2019 року до суду подано заяву від 09.10.2019 про усунення недоліків, до якої додано уточнену позовну заяву (арк. спр. 33-36).

Ухвалою суду від 16 жовтня 2019 року продовжено позивачу строк для усунення недоліків позовної заяви (арк. спр. 38-39).

Позивачем 06 листопада 2019 року до суду надано уточнений адміністративний позов, приведений у відповідність з вимогами статей 160, 161 КАС України, з такими позовними вимогами:

1) визнати протиправною бездіяльність відповідача щодо нездійснення виплати щомісячних страхових виплат позивачу у період з 01 квітня 2018 року по 31 травня 2018 року;

2) зобов`язати відповідача виплатити позивачу кошти невиплачених щомісячних страхових виплат за період з 01 квітня 2018 року по 31 травня 20185 року.

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що позивач є внутрішньо переміщеною особою та перебуває на обліку у відповідача, як отримувач щомісячних страхових виплат. Виплата страхових виплат станом на сьогодні позивачу здійснюється, проте не виплачувалася у період з 01 квітня 2018 по 31 травня 2018 року.

Після звернення позивача до відповідача із заявою від 12.06.2018, подовжено раніше призначену щомісячну страхову виплату з 01 червня 2018 року. Станом на 17 січня 2019 року за відповідачем існує заборгованість із виплати щомісячних страхових виплат за квітень - травень 2018 року.

У листі від 26 листопада 2018 року № 03/2385 відповідач, повідомив позивача про те, що суми соціальних виплат, які не виплачені за минулий період, обліковуються в органі, що здійснює соціальні виплати та виплачуються на умовах окремого порядку, визначеного Кабінетом Міністрів України. У зв`язку з відсутністю на теперішній час окремого порядку заборгованість не може бути виплачена.

На підставі зазначеного позивач вважає бездіяльність відповідача протиправною та такою, що порушує та звужує його право на соціальний захист у разі втрати працездатності, гарантоване Конституцією і законами України.

Ухвалою суду від 07 листопада 2019 року серед іншого прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі, вирішено розглядати справу за правилами спрощеного позовного провадження без повідомленням учасників справи (у письмовому провадженні); задоволено клопотання позивача про поновлення пропущеного строку звернення до суду; відстрочено сплату судового збору у розмірі 768,40 грн за подання до суду позовної заяви до ухвалення судового рішення в даній справі (арк. спр. 1-2).

Від представника Управління 19 листопада 2019 року за вх. № 57463/2019 до суду надійшов відзив на позовну заяву, в якому представник відповідача заперечує проти задоволення позовних вимог з нижченаведених підстав (арк. спр. 50-53).

Так, у жовтні 2014 року позивач, як внутрішньо переміщена особа, звернувся до відділення виконавчої дирекції Фонду у Старобільському районі Луганської області (далі - відділення Фонду у Старобільському районі) з заявою про продовження раніше призначеної щомісячної страхової виплати, де йому проведено страхові виплати за жовтень 2014 року, за період з 01.12.2014 по 02.04.2018 та виплачено раніше нараховану, але не виплачену щомісячну страхову виплату за період з 01.07.2014 по 31.08.2014.

Відповідно до наказу Управління від 05.10.2017 № 379 документи про страхові виплати ОСОБА_1 , згідно з актом приймання-передачі від 27.12.2017 передано до Сватівського відділення Управління. Сватівське відділення Управління після отримання протоколу комісії з питань призначення (відновлення) соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам від 03.04.18 № 72, 06.04.2018 винесло постанову про припинення ОСОБА_1 страхових виплат з 03 квітня 2018 року (постанова від 06.04.2018 № 1218/8737/8737/28).

Позивач 12 червня 2018 року, як внутрішньо переміщена особа, повторно звернувся за продовженням страхових виплат до Сватівського відділення Управління, після чого йому продовжено щомісячні страхові виплати з місяця звернення. Остання виплата ОСОБА_1 перерахована Сватівським відділенням Управління за жовтень 2019 року в сумі 5233,57 грн.

Згідно з пунктом 15 Порядку здійснення контролю за проведенням соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам за місцем їх фактичного проживання/перебування, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України «Деякі питання здійснення соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам» від 08.06.2016 № 365, необхідною умовою для здійснення соціальних виплат є рішення комісії з питань призначення (відновлення) соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам. Після отримання 19.09.2018 такого рішення (витяг з протоколу від 14.09.2018 № 88), Сватівським відділенням Управління прийняті: постанова про продовження потерпілому ОСОБА_1 щомісячних страхових виплат з 03 квітня 2018 - безстроково (постанова від 19.09.2018 № 1218/8737/8737/32); постанова від 15.03.2019 № 1218/8737/8737/34 про призначення потерпілому перерахованої щомісячної страхової виплати з 1 березня 2019 року.

Позивач звернувся за виплатою страхових коштів, нарахованих за минулий період, а саме за період з 01.04.2018 по 31.05.2018, які згідно з вимогами пункту 15 Порядку № 365 повинні обліковуватися у Сватівському відділенні Управління та виплачуватись на умовах окремого порядку, визначеного Кабінетом Міністрів України. У зв`язку з тим, що окремий порядок на даний час не прийнятий Кабінетом Міністрів України, здійснити виплату страхових коштів на даний час не є можливим.

Дослідивши матеріали справи та оцінивши докази відповідно до вимог статей 72-77, 90 КАС України, суд встановив таке.

З копій паспорта громадянина України (арк. спр. 11-15), довідки про присвоєння ідентифікаційного номера (арк. спр. 16), пенсійного посвідчення (арк. спр. 17), довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи (арк. спр. 18) встановлено такі дані про позивача: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , отримує пенсію за віком, є внутрішньо переміщеною особою, зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 , фактичне місце проживання: АДРЕСА_2 .

За матеріалами особової справи позивача ОСОБА_1 перебуває на обліку з 24.01.2001, має зареєстрований страховий випадок профзахворювання, що отримане 13.10.2003. За висновком МСЕК від 13.03.2008 серії 2-20 СУ № 035307 потерпілому встановлено сукупний відсоток втрати професійної працездатності 25 %, у тому числі: 10 % по трудовому каліцтву (дата за актом від 01.09.2000 № 69), 15 % по професійному захворюванню (дата за ктом від 13.10.2003 б/н), безстроково.

За заявою позивача від 10.10.2014 про тимчасове продовження раніше призначеної страхової виплати у зв`язку з нещасним випадком на виробництві (професійним захворюванням) (арк. спр. 85), Постановою відділення Фонду у Старобільському районі від 17.10.2014 № 1218/8737/8737/16 продовжено потерпілому ОСОБА_1 раніше призначену щомісячну грошову суму в разі часткової чи повної втрати працездатності, що компенсує відповідну частину втраченого заробітку в розмірі 2874,19 грн, виплати проводити з 01.10.2014 по 31.10.2014 (арк. спр. 84).

Згідно з постановою відділення Фонду у Старобільському районі від 26.01.2015 № 1218/8737/8737/18 про призначення потерпілому перерахованої щомісячної страхової виплати з 01.03.2014 (коригуюча) проведено позивачу донарахування щомісячних виплат (арк. спр. 81).

За заявою позивача від 24.03.2015 про виплату раніше призначеної страхової виплати за період з 01.07.2014 по 30.09.2014, в якому не проведено платежі відділенням виконавчої дирекції Фонду, та продовження раніше призначену страхову виплату на період з 19.12.2014 по 19.06.2015 у зв`язку з нещасним випадком на виробництві (професійним захворюванням) (арк. спр. 78зв.-79), постановою відділення Фонду у Старобільському районі від 12.05.2015 № 1218/8737/8737/20 продовжено потерпілому виплату раніше призначену щомісячну грошову суму (арк. спр. 77 зв.).

Згідно з постановами відділення Фонду у Старобільському районі від 25.09.2015 № 1218/8737/8737/21 (арк. спр. 75), від 25.09.2015 № 1218/8737/8737/22 (арк. спр. 74 зв.), від 18.03.2016 № 1218/8737/8737/23 (арк. спр. 72), від 18.03.2016 № 1218/8737/8737/24 (арк. спр. 71 зв.), від 29.03.2017 № 1218/8737/8737/25 (арк. спр. 70 зв.), від 18.08.2017 № 1218/8737/8737/27 (арк. спр. 68 зв.), від 06.10.2017 № 1218/8737/8737/28 (арк. спр. 68) позивач до 01.10.2017 отримував страхову виплату у відділення Фонду у Старобільському районі, виплату якої зупинено у зв`язку з передачею особових справ згідно з наказом від 05.10.2017 № 379.

Згідно з постановою Сватівського відділення Управління від 10.10.2017 № 1218/8737/8737/26 позивачу продовжено виплату раніше призначеної щомісячної допомоги з 01.10.2017 (арк. спр. 67).

Дослідженням постанов Сватівського відділення Управління від 19.01.2018 № 1218/8737/8737/26 (арк. спр. 66), від 12.03.2018 № 1218/8737/8737/27 (арк. спр. 65), від 06.04.2018 № 1218/8737/8737/28 (арк. спр. 64) встановлено, що позивач отримував щомісячну допомогу до 03.04.2018, виплату якої припинено у зв`язку із скасуванням довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи.

За заявою позивача від 12.06.2018 про виплату раніше призначеної страхової виплати за період, в якому не проведено платежі відділенням виконавчої дирекції Фонду та продовження раніше призначеної страхової виплати безстроково у зв`язку з нещасним випадком на виробництві (професійним захворюванням) (арк. спр. 61 зв.) постановою Сватівського відділення Управління продовжено потерпілому виплату раніше призначеної щомісячної допомоги з 03.04.2018, проведено донарахування щомісячних виплат за період з червня по серпень 2018 року (арк. спр. 60).

Як слідує з листів Сватівського відділення Управління від 26.11.2018 № 03/2385 (арк. спр. 19) та Управління від 24.01.2019 № 143/03-1 (арк. спр. 57зв.-58), суми соціальних виплат, які не виплачені за минулий період, обліковуються в органі, що здійснює соціальні виплати, та виплачуються на умовах окремого порядку, визначеного Кабінетом Міністрів України. Відповідно, провести виплати недоотриманих сум щомісячних страхових виплат за минулий період, а саме квітень та травень 2018 року, Сватівське відділення Управління зможе після визначення Кабінетом Міністрів України окремого порядку.

Вирішуючи адміністративну справу по суті заявлених вимог, надаючи оцінку обставинам, якими сторони обґрунтовують свої вимоги та заперечення проти задоволення таких вимог, суд виходить з такого.

Статтею 46 Конституції України, норми якої є нормами прямої дії, визначено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними. Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Відповідно до статті 64 Конституції України конституційні права і свободи людини і громадянина не можуть бути обмежені, крім випадків, передбачених Конституцією України.

В умовах воєнного або надзвичайного стану можуть встановлюватися окремі обмеження прав і свобод із зазначенням строку дії цих обмежень.

Статтею 1 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод визначено, що Високі Договірні Сторони гарантують кожному, хто перебуває під їхньою юрисдикцією, права і свободи, визначені в розділі I цієї Конвенції.

Згідно із статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

У рішенні Європейського суду з прав людини від 26 червня 2014 року у справі «Суханов та Ільченко проти України» (Заяви № 68385/10 та № 71378/10) Європейський суд з прав людини зазначив, що стаття 1 Першого протоколу включає в себе три окремих норми: «перша норма, викладена у першому реченні першого абзацу, має загальний характер і проголошує принцип мирного володіння майном; друга норма, що міститься в другому реченні першого абзацу, стосується позбавлення власності і підпорядковує його певним умовам; третя норма, закріплена в другому абзаці, передбачає право Договірних держав, зокрема, контролювати користування власністю відповідно до загальних інтересів. Проте ці норми не є абсолютно непов`язаними між собою. Друга і третя норми стосуються конкретних випадків втручання у право на мирне володіння майном, а тому повинні тлумачитися у світлі загального принципу, закріпленого першою нормою» (параграф 30).

Стаття 1 Першого протоколу не встановлює жодних обмежень свободи Договірних держав вирішувати, мати чи ні будь-яку форму системи соціального забезпечення та обирати вид або розмір виплат за такою системою. Проте якщо Договірна держава має чинне законодавство, яке передбачає виплату як право на отримання соціальної допомоги (обумовлене попередньою сплатою внесків чи ні), таке законодавство має вважатися таким, що передбачає майнове право, що підпадає під дію статті 1 Першого протоколу щодо осіб, які відповідають її вимогам (параграф 31).

Зменшення розміру або припинення виплати належним чином встановленої соціальної допомоги може становити втручання у право власності (параграф 52).

Суд повторив, що першим і найголовнішим правилом статті 1 Першого протоколу є те, що будь-яке втручання державних органів у право на мирне володіння майном має бути законним і повинно переслідувати легітимну мету «в інтересах суспільства». Будь-яке втручання також повинно бути пропорційним по відношенню до переслідуваної мети. Іншими словами, має бути забезпечено «справедливий баланс» між загальними інтересами суспільства та обов`язком захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідного балансу не буде досягнуто, якщо на відповідну особу або осіб буде покладено особистий та надмірний тягар (параграф 53).

У рішенні Європейського суду з прав людини від 14 жовтня 2010 року у справі «Щокін проти України» (Заяви № 23759/03 та № 37943/06) Європейський суд з прав людини зазначив, що перша та найважливіша вимога статті 1 Першого протоколу до Конвенції полягає в тому, що будь-яке втручання публічних органів у мирне володіння майном повинно бути законним. Так, друге речення першого пункту передбачає, що позбавлення власності можливе тільки «на умовах, передбачених законом», а другий пункт визнає, що держави мають право здійснювати контроль за використанням майна шляхом введення «законів». Більш того, верховенство права, один із основоположних принципів демократичного суспільства, притаманний усім статтям Конвенції. Таким чином, питання, чи було дотримано справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав окремої особи, виникає лише тоді, коли встановлено, що оскаржуване втручання відповідало вимозі законності і не було свавільним (параграф 50).

Статтею 173 Кодексу законів про працю України регламентовано, що шкода, заподіяна працівникам каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, пов`язаним з виконанням трудових обов`язків, відшкодовується у встановленому законодавством порядку.

Закон України від 23 вересня 1999 року № 1105-XIV «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування» (далі Закон № 1105-XIV в редакції, яка діяла на час виникнення спірних правовідносин) відповідно до Основ законодавства України про загальнообов`язкове державне соціальне страхування визначає правові, фінансові та організаційні засади загальнообов`язкового державного соціального страхування, гарантії працюючих громадян щодо їх соціального захисту у зв`язку з тимчасовою втратою працездатності, вагітністю та пологами, від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, охорони життя та здоров`я.

Розділом V Закону № 1105-XIV врегульовані питання загальнообов`язкового державного соціального страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності.

Згідно з частиною першою статті 36 Закону № 1105-XIV страховими виплатами є грошові суми, які Фонд виплачує застрахованому чи особам, які мають на це право, у разі настання страхового випадку.

Відповідно до частини сьомої статті 36 Закону № 1105-XIV страхові виплати складаються із: 1) страхової виплати втраченого заробітку (або відповідної його частини) залежно від ступеня втрати потерпілим професійної працездатності (далі - щомісячна страхова виплата); 2) страхової виплати в установлених випадках одноразової допомоги потерпілому (членам його сім`ї та особам, які перебували на утриманні померлого); 3) страхової виплати дитині, яка народилася інвалідом внаслідок травмування на виробництві або професійного захворювання її матері під час вагітності; 4) страхових витрат на медичну та соціальну допомогу.

Згідно з частиною першою статті 46 Закону№ 1105-XIV страхові виплати і надання соціальних послуг припиняються:

1) на весь час проживання потерпілого за кордоном, якщо інше не передбачено міжнародним договором України, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України;

2) на весь час, протягом якого потерпілий перебуває на державному утриманні, за умови, що частка виплати, яка перевищує вартість такого утримання, надається особам, які перебувають на утриманні потерпілого;

3) якщо з`ясувалося, що виплати призначено на підставі документів, які містять неправдиві відомості. Сума витрат на страхові виплати, отримані застрахованим, стягується в судовому порядку;

4) якщо страховий випадок настав внаслідок навмисного наміру заподіяння собі травми;

5) якщо потерпілий ухиляється від медичної чи професійної реабілітації або не виконує правил, пов`язаних з установленням чи переглядом обставин страхового випадку, або порушує правила поведінки та встановлений для нього режим, що перешкоджає одужанню;

6) в інших випадках, передбачених законодавством.

Частиною першою статті 47 Закону№ 1105-XIV визначено, що страхові виплати провадяться щомісячно в установлені Фондом дні на підставі постанови цього Фонду або рішення суду:

1) потерпілому - з дня втрати працездатності внаслідок нещасного випадку або з дати встановлення професійного захворювання;

2) особам, які мають право на виплати у зв`язку зі смертю годувальника, - з дня смерті потерпілого, але не раніше дня виникнення права на виплати.

Відповідно до частини четвертої статті 47 Закону№ 1105-XIV виплати, призначені, але не одержані своєчасно потерпілим або особою, яка має право на одержання виплат, провадяться за весь минулий час, але не більш як за три роки з дня звернення за їх одержанням.

Страхові виплати провадяться протягом строку, на який встановлено втрату працездатності у зв`язку із страховим випадком, а фінансування додаткових витрат згідно з цим Законом - протягом строку, на який визначено потребу в них (частина п`ята статті 47 Закону № 1105-XIV).

Згідно з частиною сьомою статті 47 Закону № 1105-XIV, якщо потерпілому або особам, які мають право на одержання страхової виплати, з вини Фонду своєчасно не визначено або не виплачено суми страхової виплати, ця сума виплачується без обмеження протягом будь-якого строку та підлягає коригуванню у зв`язку із зростанням цін на споживчі товари та послуги в порядку, встановленому статтею 34 Закону України «Про оплату праці».

За положеннями пункту 3 розділу VII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 1105-ХІV особливості надання соціальних послуг та виплати матеріального забезпечення за соціальним страхуванням внутрішньо переміщеним особам (громадянам України, які переселилися з тимчасово окупованої території, території проведення антитерористичної операції або зони надзвичайної ситуації) визначаються Кабінетом Міністрів України.

Визначення того, хто є внутрішньо переміщеними особами, надано у абзаці першому частини першої статті 1 Закону України від 20 жовтня 2014 року № 1706-VII «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб» (далі - Закон № 1706-VII). Внутрішньо переміщеною особою є громадянин України, який постійно проживає в Україні, якого змусили або який самостійно покинув своє місце проживання у результаті або з метою уникнення негативних наслідків збройного конфлікту, тимчасової окупації, повсюдних проявів насильства, масових порушень прав людини та надзвичайних ситуацій природного чи техногенного характеру.

Як зазначено в статті 2 Закону № 1706-VII, Україна вживає всіх можливих заходів, передбачених Конституцією та законами України, міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, щодо запобігання виникненню передумов вимушеного внутрішнього переміщення осіб, захисту та дотримання прав і свобод внутрішньо переміщених осіб, повернення таких осіб до їх покинутого місця проживання в Україні та їх реінтеграції.

Водночас частиною першою статті 3 Закону № 1706-VII встановлено, що громадянин України за обставин, визначених у статті 1 цього Закону, має право на захист від примусового внутрішнього переміщення або примусового повернення на покинуте місце проживання, що враховується судом.

Кабінет Міністрів України 08 червня 2016 року прийняв постанову № 365 «Деякі питання здійснення соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам», яка набрала чинності 14 червня 2016 року, пунктом 1 якої затверджено Порядок призначення (відновлення) соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам та Порядок здійснення контролю за проведенням соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам за місцем їх фактичного проживання/перебування.

Відповідно до пункту 15 Порядку призначення (відновлення) соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам визначено, що орган, що здійснює соціальні виплати, на підставі рішення комісії призначає (відновлює) таку соціальну виплату з місяця, в якому надійшла заява внутрішньо переміщеної особи. Суми соціальних виплат, які не виплачені за минулий період, обліковуються в органі, що здійснює соціальні виплати, та виплачуються на умовах окремого порядку, визначеного Кабінетом Міністрів України.

Судом встановлено, що позивач має право на щомісячну виплату страхових коштів, а також на страхові кошти, що своєчасно йому не виплачені.

Вищеописаними письмовими доказами підтверджено, що позивач у період з квітня 2018 року по серпень 2018 року включно страхові виплати не отримував. Після звернення позивача до відповідача із відповідною заявою, позивачу з вересня 2018 року поновлено щомісячну виплату страхових коштів, здійснено донарахування виплати страхових коштів за період червень-серпень 2018 року. Невиплаченими позивачу залишилися страхові кошти за період квітень-травень 2018 року.

Право позивача на отримання страхових виплат за період з 03 квітня 2018 року по 31 травня 2018 року не є спірним.

При цьому, судом встановлено, що відповідачем порушено право позивача на отримання страхових коштів, невиплачених позивачу у період з 03 квітня 2018 року по 31 травня 2018 року. Так, поновивши позивачу з 03 квітня 2018 року щомісячну виплату страхових коштів, відповідач всупереч положень частин четвертої та сьомої статті 47 Закону№ 1105-XIV не виплатив позивачу страхові кошти за квітень-травень 2018 року, своєчасно йому невиплачені. Будь-яке рішення щодо невиплати позивачу заборгованості за період з 03 квітня 2018 року по 31 травня 2018 року відповідачем не приймалося.

Як зазначає відповідач, така виплата ним не здійснена відповідно до пункту 15 Порядку призначення (відновлення) соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам через відсутність окремого порядку, затвердженого Кабінетом Міністрів України.

Разом з тим, суд вважає, що цей нормативно-правовий акт не є законом, а тому таким актом не можуть вноситися зміни до законів, тим більше у бік звуження та скасування встановлених законом прав громадян.

Суд також вважає за необхідне зауважити, що такий підхід відповідача не враховує принципи верховенства права, законності та добросовісності у діяльності держави.

Так, внаслідок відсутності порядку та механізму виплати особі страхових виплат за період, протягом якого особа мала законне право на їх одержання, але своєчасно не отримала, виникає правова невизначеність щодо змісту обов`язку держави по виплаті такої заборгованості. Така невизначеність створює умови для свавілля з боку держави, що є несумісним з принципом верховенства права.

Взявши на себе обов`язок із виплати особі страхових коштів за період, протягом якого особа такі виплати не отримувала (стаття 47 Закону № 1105-XIV), але при цьому не визначивши певного порядку, держава допустила недобросовісність. Щоправда ця недобросовісність була допущена урядом, а не відповідачем. Незважаючи на це, носієм обов`язку перед особою виступає держава в цілому. Оскільки у відносинах виконання цього обов`язку державу представляють органи, які уповноважені на нарахування та виплату страхових виплат, то саме вони повинні нести відповідальність від імені держави.

Таким чином суд погоджується з твердженнями позивача, що відповідачем допущено протиправну бездіяльність щодо невиплати йому страхових виплат за період з 03 квітня 2018 року по 31 травня 2018 року та вважає за необхідне зобов`язати відповідача виплатити позивачу страхові виплати за спірний період.

Сторонами суду не наведено інших специфічних, доречних та важливих аргументів, які суд зобов`язаний оцінити, виконуючи свої зобов`язання щодо пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Отже, суд дійшов висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають задоволенню з корегуванням періоду, за який позивачем не отримано страхові виплати.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 371 КАС України негайно виконуються постанови суду про присудження виплати пенсій, інших періодичних платежів з Державного бюджету України або позабюджетних державних фондів у межах суми стягнення за один місяць.

Зважаючи на викладене, суд вважає за необхідне допустити до негайного виконання рішення суду в частині присудження виплати страхових виплат позивачу в межах суми стягнення за один місяць.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд виходить з такого.

Відповідно до частини другої статті 133 КАС України визначено якщо у строк, встановлений судом, судові витрати не будуть оплачені, позовна заява залишається без розгляду або витрати розподіляються між сторонами відповідно до судового рішення у справі, якщо сплату судових витрат розстрочено або відстрочено до ухвалення судового рішення у справі.

Відповідно до частини першої статті 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Частиною восьмою статті 139 КАС України визначено, що у випадку зловживання стороною чи її представником процесуальними правами або якщо спір виник внаслідок неправильних дій сторони суд має право покласти на таку сторону судові витрати повністю або частково незалежно від результатів вирішення спору.

Ухвалою суду від 07 листопада 2019 року відстрочено позивачу сплату судового збору за подання до суду даної позовної заяви у розмірі 768,40 грн, як за одну вимогу немайнового характеру, до ухвалення судового рішення у даній справі.

Оскільки позов є обґрунтованим та підлягає задоволенню, суд вважає за необхідне стягнути судовий збір у розмірі 704,80 грн на користь Державного бюджету України за рахунок бюджетних асигнувань Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Луганській області, відокремленим підрозділом якого є відповідач.

Керуючись статтями 72-77, 90, 139, 241-246, 250, 255, 263 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 (зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 , фактичне місце проживання: АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до Сватівського відділення Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Луганській області (місцезнаходження: 92600, Луганська область, місто Сватове, провулок Заводський, будинок 9, код за ЄДРПОУ ВП 414457883) про визнання бездіяльності протиправною, зобов`язання вчинити певні дії задовольнити повністю.

Визнати протиправною бездіяльність Сватівського відділення Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Луганській області щодо невиплати ОСОБА_1 заборгованості зі страхових виплат за період з 03 квітня 2018 року по 31 травня 2018 року.

Зобов`язати Сватівське відділення Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Луганській області виплатити ОСОБА_1 заборгованість зі страхових виплат за період з 03 квітня 2018 року по 31 травня 2018 року.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Луганській області (місцезнаходження: 93411, Луганська область, місто Сєвєродонецьк, проспект Гвардійський, будинок, 30, код за ) до Державного бюджету України судовий збір у сумі 768,40 грн (сімсот шістдесят вісім гривень 40 копійок).

Рішення суду звернути до негайного виконання у межах виплати позивачу страхової виплати за один місяць.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Першого апеляційного адміністративного суду через Луганський окружний адміністративний суд протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя К.О. Пляшкова