Справа № 640/17309/19
Суддя: Добрівська Н.А.
Дата ухвалення: 2019-11-28 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

28 листопада 2019 року № 640/17309/19

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі

головуючої судді Добрівської Н.А.,

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу

за позовомМіністерства внутрішніх справ України
доДепартаменту Державної виконавчої служби Міністерства юстиції України
провизнання протиправними та скасування постанов, -

В С Т А Н О В И В:

Міністерство внутрішніх справ України (далі - позивач, МВС України) звернулось до Окружного адміністративного суду міста Києва із позовною заявою до Департаменту Державної виконавчої служби Міністерства юстиції України (надалі - відповідач, Департамент ДВС), у якій просило:

- визнати протиправною та скасувати постанову державного виконавця Яковенка В.А. від 19.04.2019 про стягнення виконавчого збору у розмірі 16 692,00 грн у виконавчому провадженні №58940374;

- визнати протиправною та скасувати постанову державного виконавця Яковенка В.А. від 21.05.2019 про стягнення з боржника витрат виконавчого провадження у розмірі 208,20 грн у виконавчому провадженні №58940374.

Обґрунтовуючи заявлені вимог позивач зазначає, що незважаючи на те, що постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 12.03.2019 у справі №2340/3517/18 МВС України було виконано в добровільному порядку 15.04.2019 до відкриття виконавчого провадження №58940374, то й необхідність у примусовому виконанні вищезазначеного рішення була відсутня, державним виконавцем винесено постанову від 19.04.2019 про стягнення виконавчого збору у розмірі 16 692 грн та постанову від 21.05.2019 про стягнення витрат виконавчого провадження у розмірі 208,20 грн у ВП №58940374. На думку МВС України, зазначені дії державного виконавця є незаконними, необґрунтованими, суперечать нормам Закону України «Про виконавче провадження» і, як наслідок, свідчать про протиправні дії останнього в частині винесення постанов від 19.04.2019 у ВП №58940374.

Одночасно позивачем наголошується, що станом на 19.04.2019 безпосередньо до МВС України оскаржувані постанови не надходили, у зв`язку з чим строк звернення до суду із даним позовом, визначений у статті 287 Кодексу адміністративного судочинства України, позивачем - боржником у виконавчому провадженні не пропущений.

У відзиві на позовну заяву відповідачем стверджується про відсутність підстав для задоволення позову з огляду на відповідність дій державного виконавця вимогам Закону України «Про виконавче провадження» при винесені оскаржуваних постанов. Зокрема, відповідач вказує на те, що державним виконавцем у відповідності до вимог статей 3, 4, 24, 25, 26, 27 цього Закону 19.04.2019 відкрито виконавче провадження та того ж дня, відповідно до статті 27 Закону, винесено постанову про стягнення виконавчого збору у розмірі 16 692 грн, а 21.05.2019 - постанову про стягнення витрат виконавчого провадження на суму 208,20 грн.

Крім наведеного, відповідач стверджує про порушення позивачем строку звернення до суду, оскільки позивач знав про нібито порушення його прав та законних інтересів протягом травня - серпня 2019 року, таким чином, останній не був позбавлений можливості звернутися до суду у строк, визначений Кодексом адміністративного судочинства України.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 12.09.2019 позовну заяву залишено без руху, та надано строк на усунення виявлених судом недоліків.

Також ухвалою від 12.09.2019 заява позивача про вжиття заходів забезпечення позову повернута позивачу без розгляду на підставі частини сьомої статті 154 Кодексу адміністративного судочинства України.

20.09.2019 на виконання вимог ухвали суду представник позивача через канцелярію суду надіслав додаткові документи по справі.

26.09.2019 судом постановлена ухвала про відмову у задоволенні заяви МВС України у вжитті заходів забезпечення позову.

Ухвалою суду від 17.10.2019 відкрито провадження у справі і призначено її до розгляду в судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження. Одночасно даною ухвалою від відповідача витребувані матеріали виконавчого провадження №58940374.

В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав і просив їх задовольнити з підстав, викладених у позовній заяві.

Також, у зв`язку з викладеними відповідачем у відзиві на позовну заяву доводами щодо пропуску позивачем строку звернення до суду із даним позовом, 18.11.2019 від позивача надійшли додаткові пояснення, в яких МВС України стверджує про дотримання ним строку звернення до суду, зважаючи на неотримання ним оскаржуваних постанов станом на час звернення до суду із даним позовом.

Представник відповідача у судовому засіданні просив відмовити у задоволені позову і наголошував на невчасному звернені позивача до суду із даним позовом. Також, в судовому засіданні 06.11.2019 на вимогу суду відповідачем надані матеріали виконавчого провадження.

В судовому засіданні 20.11.2019, на підставі частини третьої статті 194 Кодексу адміністративного судочинства, розгляд справи продовжено в порядку письмового провадження.

На підставі наданих сторонами документів і матеріалів судом встановлено наступне.

Постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 12.03.2019 у справі №2340/3517/18 зобов`язано Міністерство внутрішніх справ України прийняти рішення про призначення та виплату позивачу одноразової грошової допомоги в розмірі 250-кратного прожиткового мінімуму, встановленого Законом для працездатних осіб на дату встановлення І групи інвалідності 05.04.2016 відповідно до Порядку та умов призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без установлення інвалідності працівника міліції, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №850 від 21.10.2015.

10.04.2019 Черкаським окружним адміністративним судом виданий виконавчий лист №2340/3517/18 на примусове виконання рішення суду апеляційної інстанції.

19.04.2019 державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень Департаменту ДВС Яковенко В.А. винесено постанову про відкриття виконавчого провадження у ВП №58940374, в пункті 3 резолютивної частини якої визначено суму виконавчого збору у розмірі 16 692 грн, що підлягає стягненню з боржника.

Також, 19.04.2019 державним виконавцем у зазначеному виконавчому провадженні винесено постанову про стягнення виконавчого збору з боржника - МВС України у розмірі 16 692 грн.

21.05.2019 у виконавчому провадженні №58940374 державним виконавцем винесена постанова про стягнення з боржника витрат виконавчого провадження, якою, на підставі наведеного у постанові розрахунку визначена сума витрат на проведення виконавчих дій у розмірі 208,26 грн.

Не погоджуючись з вказаними постановами МВС України звернулось до суду з даним позовом.

Ознайомившись з письмово викладеними позиціями учасників справи, з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позов і заперечення, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд, при вирішенні питання щодо правомірності дій і рішень відповідача, враховує наступне.

Частиною другою статті 19 Конституції України обумовлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Спеціальним законом, що визначає умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку, є Закон України від 02.06.2016 №1404-VIII «Про виконавче провадження» (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин).

Відповідно до статті 1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Згідно з частиною першою статті 18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Приписами статті 26 Закону України «Про виконавче провадження» визначено, що виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зазначеного у статті 3 цього Закону, зокрема, за заявою стягувача про примусове виконання рішення. Виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження, в якій зазначає про обов`язок боржника подати декларацію про доходи та майно боржника, попереджає боржника про відповідальність за неподання такої декларації або внесення до неї завідомо неправдивих відомостей. У постанові про відкриття виконавчого провадження за рішенням, примусове виконання якого передбачає справляння виконавчого збору, державний виконавець зазначає про стягнення з боржника виконавчого збору в розмірі, встановленому статтею 27 цього Закону.

Відповідно до частин першої та другої статті 27 Закону України «Про виконавче провадження» виконавчий збір - це збір, що справляється на всій території України за примусове виконання рішення органами державної виконавчої служби. Виконавчий збір стягується з боржника до Державного бюджету України. Виконавчий збір стягується державним виконавцем у розмірі 10 відсотків суми, що підлягає примусовому стягненню, поверненню, або вартості майна боржника, що підлягає передачі стягувачу за виконавчим документом, заборгованості із сплати аліментів.

Частиною четвертою статті 27 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що державний виконавець виносить одночасно з постановою про відкриття виконавчого провадження постанову про стягнення виконавчого збору (крім виконавчих документів про стягнення аліментів).

Згідно з частиною п`ятою статті 27 Закону України «Про виконавче провадження» виконавчий збір не стягується: 1) за виконавчими документами про конфіскацію майна, стягнення періодичних платежів (крім виконавчих документів про стягнення аліментів, за наявності заборгованості зі сплати аліментів, сукупний розмір якої перевищує суму відповідних платежів за дванадцять місяців), накладення арешту на майно для забезпечення позовних вимог, за виконавчими документами, що підлягають негайному виконанню; 2) у разі виконання рішень Європейського суду з прав людини; 3) якщо виконання рішення здійснюється за рахунок коштів, передбачених бюджетною програмою для забезпечення виконання рішень суду в порядку, встановленому Законом України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень»; 4) за виконавчими документами про стягнення виконавчого збору, стягнення витрат виконавчого провадження, штрафів, накладених виконавцем відповідно до вимог цього Закону; 5) у разі виконання рішення приватним виконавцем; 6) за виконавчими документами про стягнення заборгованості, що підлягає врегулюванню відповідно до Закону України «Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії», а також згідно з постановами державних виконавців, винесеними до набрання чинності цим Законом.

Аналіз вищевказаних норм дають підстави для висновку, що стягнення виконавчого збору (крім визначених законом випадків, коли виконавчий збір не стягується) пов`язується з початком примусового виконання. Примусове виконання рішення розпочинається з моменту прийняття державним виконавцем постанови про відкриття виконавчого провадження, тому одночасно з відкриттям виконавчого провадження повинен вирішити питання про стягнення виконавчого збору. При цьому, стягнення виконавчого збору є безумовною дією, яку здійснює державний виконавець у межах виконавчого провадження незалежно від здійснених дій, і є встановленою державою складовою процедури виконавчого провадження, що гарантує ефективне здійснення виконання рішення суду боржником за допомогою стимулювання боржника до намагання виконати виконавчий документ самостійно до відкриття виконавчого провадження у зв`язку із ймовірністю стягнення відповідної суми у випадку примусового виконання.

Таким чином, фактичне виконання судового рішення, крім випадку такого виконання до винесення постанови про відкриття виконавчого провадження, та вжиття виконавцем заходів примусового виконання рішень не є обов`язковими умовами для стягнення виконавчого збору.

Дана правова позиція висловлена Верховним Судом у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду, зокрема, у постановах 26.09.2018 у справі №750/5082/17 (http://reyestr.court.gov.ua/Review/76696017), від 20.11.2019 у справі №480/1558/19 (http://reyestr.court.gov.ua/Review/85803961).

Стверджуючи про відсутність у державного виконавця правових підстав для стягнення з боржника виконавчого збору у зв`язку з добровільним виконанням МВС України покладеного на нього судовим рішенням у справі №2340/3517/18 обов`язку, позивач вказує на те, що ним 15.04.2019 було прийнято рішення з питання призначення і виплати одноразової грошової допомоги ОСОБА_1 та відмовлено у затвердженні висновку УМВС України в Черкаській області щодо призначення ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги.

Листом від 28.05.2019 за №12/6-2563 МВС України проінформувало державного виконавця про виконання рішення суду та просило закрити виконавче провадження за пунктом 9 частини першої статті 39 Закону України «Про виконавче провадження», а також зазначило у листі про відсутність підстав для стягнення з боржника (МВС України) виконавчого збору у розмірі 16 607 грн у ВП №58940374.

Так, відповідно до частини дев`ятої статті 27 Закону України «Про виконавче провадження» виконавчий збір не стягується у разі закінчення виконавчого провадження на підставі пункту 9 частини першої статті 39 цього Закону, якщо рішення було виконано до винесення постанови про відкриття виконавчого провадження.

Згідно пункту 9 частини першої статті 39 Закону № 1404-VIII виконавче провадження підлягає закінченню у разі фактичного виконання в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом.

Водночас, матеріали виконавчого провадження №58940374 відповідної постанови виконавця про закінчення виконавчого провадження у зв`язку з виконанням у повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом №2340/3517/18, виданим 10.04.2019, не містять.

Крім того, доводи позивача спростовуються висновками, що викладені у рішенні Окружного адміністративного суду міста Києва, залишеним без змін постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 27.11.2019 у справі №640/13034/19 за позовом Міністерства внутрішніх справ України до Департаменту Державної виконавчої служби Міністерства юстиції України про визнання протиправними дій, зобов`язання вчинити дії.

Так, предметом дослідження у справі №640/13034/19 була правомірність вимоги державного виконавця Яковенка В.А. від 06.06.2019 у виконавчому провадженні №58940374 та наявність підстав для зобов`язати державного виконавця винести постанову про закінчення виконавчого провадження №58940374 на підставі пункту 9 частини першої статті 39 Закону України «Про виконавче провадження».

За висновком суду першої інстанції, з яким погодився суд апеляційної інстанції, Міністерством внутрішніх справ України постанова Шостого апеляційного адміністративного суду від 12.03.2019 по справі №2340/3517/18 не виконана.

З огляду на встановлені в цій справі обставини і їх правового регулювання суд не вбачає правових підстав для задоволення вимоги позивача про визнання протиправною та скасування постанови державного виконавця Яковенка В.А. від 19.04.2019 про стягнення виконавчого збору у розмірі 16 692,00 грн у виконавчому провадженні №58940374, відповідність якої вимогам Закону України «Про виконавче провадження» доведена відповідачем і підтверджується наявними у справі доказами.

Оцінюючи правомірність постанови державного виконавця Яковенка В.А. від 21.05.2019 про стягнення з боржника витрат виконавчого провадження у розмірі 208,20 грн у виконавчому провадженні №58940374, судом враховується наступне.

Згідно з пунктом 3 частини першої статті 42 Закону України «Про виконавче провадження» кошти виконавчого провадження складаються з стягнутих з боржника коштів на витрати виконавчого провадження.

Частиною другою статті 42 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що витрати органів державної виконавчої служби та приватного виконавця, пов`язані з організацією та проведенням виконавчих дій щодо забезпечення примусового виконання рішень, є витратами виконавчого провадження.

Абзацом 3 частини третьої статті 42 Закону України «Про виконавче провадження» визначено, що розмір та види витрат виконавчого провадження встановлюються Міністерством юстиції України.

Відповідно до частини четвертої статті 42 Закону України «Про виконавче провадження» на стадії розподілу стягнутих з боржника грошових сум згідно з вимогами цього Закону або у випадку повернення виконавчого документа стягувачу чи закінчення виконавчого провадження у разі необхідності примусового стягнення з боржника витрат виконавчого провадження виконавцем виноситься постанова про їх стягнення.

Питання організації виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до Закону України «Про виконавче провадження» підлягають примусовому виконанню врегульовані також Інструкцією з організації примусового виконання рішень, затвердженою наказом Міністерства юстиції України від 02.04.2012 за №512/5 (в редакції чинній на час прийняття оскаржуваної постанови) (далі - Інструкція №512/5).

Згідно з пунктом 1 розділу VI Інструкції №512/5 фінансування виконавчого провадження здійснюється за рахунок коштів виконавчого провадження, визначених статтею 42 Закону.

Відповідно до пункту 2 Розділу VІ Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 02.04.2012 №512/5 (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) витрати виконавчого провадження стягуються з боржника на підставі постанови виконавця про їх стягнення, у якій зазначаються види та суми витрат виконавчого провадження. Постанова про стягнення витрат виконавчого провадження надсилається сторонам виконавчого провадження не пізніше наступного робочого дня після її винесення. Постанова про стягнення витрат виконавчого провадження виноситься на стадії розподілу стягнутих з боржника грошових сум згідно з вимогами цього Закону або у випадку повернення виконавчого документа стягувачу з підстав, передбачених пунктами 1-4, 6, 7 і 9 частини першої статті 37 Закону, закінчення виконавчого провадження з підстав, передбачених пунктами 1, 2, 4, 6, 7, 9, 11, 14 і 15 частини першої статті 39 Закону.

Згідно з розділом I Видів та розмірів витрат виконавчого провадження, що затверджені наказом Міністерства юстиції України від 29.09.2016 №2830/5 «Про встановлення Видів та розмірів витрат виконавчого провадження» (далі - Наказ №2830/5) до витрат виконавчого провадження належать, зокрема, витрати на виготовлення документів виконавчого провадження (папір; копіювання, друк документів; канцтовари), пересилання документів виконавчого провадження (конверти; знаки поштової оплати (марки); послуги маркувальної машини; послуги поштового зв`язку), плата за користування Єдиним державним реєстром виконавчих проваджень та після введення в дію статті 8 Закону України «Про виконавче провадження» плата за користування автоматизованою системою виконавчого провадження.

Розділом ІІ Наказу №2830/5 встановлено, що розміри витрат виконавчого провадження, види яких зазначені у пунктах 1, 3, 6, 7, 10 розділу І Видів та розмірів витрат виконавчого провадження, визначаються відповідно до вартості товарів і послуг, зазначеної у відповідних договорах. Розміри витрат виконавчого провадження, види яких зазначені у пунктах 2, 4 розділу I Видів та розмірів витрат виконавчого провадження, визначаються згідно з тарифами Українського державного підприємства поштового зв`язку «Укрпошта». Розміри витрат виконавчого провадження, види яких зазначені у пункті 9 розділу I Видів та розмірів витрат виконавчого провадження, визначаються відповідно до встановленого Міністерством юстиції України розміру оплати. Відповідні структурні підрозділи (спеціалісти) Міністерства юстиції України, головних територіальних управлінь юстиції, що відповідають за закупівлю товарів і послуг, протягом п`яти робочих днів з дати укладання договору про закупівлю товарів і послуг, визначених пунктами 1, 2, 3, 6, 7, 10 розділу I Видів та розмірів витрат виконавчого провадження, повідомляють Департамент Державної виконавчої служби Міністерства юстиції України, управління державної виконавчої служби головних територіальних управлінь юстиції та відділи державної виконавчої служби про вартість закупівлі одиниці товару і послуги. На підставі наданої інформації державний виконавець визначає розмір витрат виконавчого провадження. Розміри витрат виконавчого провадження, які стягнуті до проведення процедури закупівлі відповідних товарів і послуг, визначаються на підставі вартості раніше придбаних товарів і послуг.

Таким чином, за змістом наведених норм, у постанові про стягнення з боржника витрат виконавчого провадження обов`язково повинні бути зазначені види витрат та суми таких витрат виконавчого провадження.

Як вбачається зі змісту постанови державного виконавця від 21.05.2019 про стягнення з боржника витрат виконавчого провадження у ВП №58940374 наведений розрахунок суми, що підлягає стягненню з боржника, а саме: папір офісний А4 -28 * 0,12 грн = 3,36 грн; конверт малий С6- 7*0,16 грн = 1,12 грн; витрати тонера на друк 1 аркуша А4- 36 * 0,87 грн = 31,32 грн; обкладинка «Виконавче провадження» - 1 * 2,46 = 2,46 грн; оплата за користування АСВП - 69,00 грн; маркувальна машина (рекомендований лист з повідомленням до 50 г), 1 лист * 23,00 грн = 23,00 грн; рекомендований лист 6 * 13 00 = 78,00 грн.

Отже, оскаржувана постанова за своїм змістом відповідає вимогам Інструкції №512/5 та Наказу №2830/5.

Сума, визначена в оскаржуваній постанові, як і окремі її складові позивачем у даному провадженні не оскаржується.

На обґрунтування відсутності у державного виконавця підстав для її винесення позивач вказує, що МВС України виконало постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 12.03.2019 у справі №2340/3517/18 у добровільному порядку та раніше, ніж державним виконавцем винесено постанову про відкриття виконавчого провадження №58940374 від 19.04.2019, відтак, необхідність у примусовому виконанні вищезазначеного рішення була відсутня.

Однак, зважаючи на встановлені у даній справі обставини, які вказують на невиконання судового боржником рішення, на виконання якого виданий виконавчий лист №2340/3517/18 від 10.04.2019 і в подальшому відкрито ВП №58940374 не виконано, як на момент винесення оскаржуваних постанов, так і на час звернення до суду із даним позовом, а також на день постановлення рішення у даній справі, доводи позивача у цій частині визнаються судом безпідставними.

Відповідно до частини першої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.

Частиною другою статті 2 цього Кодексу встановлено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно частини другої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Під час судового розгляду справи відповідач, як суб`єкт владних повноважень довів правомірність своїх дій. В той же час, позивач не надав доказів на підтвердження обставин, які б вказували на протиправність оскаржуваних рішень.

Щодо посилань відповідача на пропуск позивачем строку звернення до суду із даним позовом, суд, з урахуванням відсутності належних, достатніх і допустимих доказів на підтвердження конкретної дати отримання МВС України оскаржуваних постанов (як то могли б бути: рекомендовані повідомлення про вручення поштових відправлень, відбитки штампів вхідної кореспонденції, тощо), а також зважаючи на твердження позивача про неотримання ним копій постанов на час звернення до суду із даним позовом, - не вбачає підстав для залишення позову без розгляду.

Враховуючи наведене в сукупності та виходячи із встановлених судом обставин, оцінивши надані позивачем та відповідачем докази в контексті наведених вище вимог законодавства, суд дійшов висновку про недоведеність позивачем протиправності постанов державного виконавця Яковенка В.А . від 19.04.2019 про стягнення виконавчого збору у розмірі 16 692,00 грн у виконавчому провадженні №58940374 та від 21.05.2019 про стягнення з боржника витрат виконавчого провадження у розмірі 208,20 грн у виконавчому провадженні №58940374, відповідність яких вимогам законодавства встановлена під час розгляду справи. З огляду на зазначене, позовні вимоги визнаються судом необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.

Керуючись ст.ст.2, 5, 7-11, 19, 73-77, 79, 90, 139, 241-246 Кодексу адміністративного судочинства України, Окружний адміністративний суд міста Києва, -

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позову Міністерства внутрішніх справ України відмовити повністю.

Рішення набирає законної сили у порядку, встановленому в ст.255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржено протягом 30 днів з моменту складення повного тексту до суду апеляційної інстанції в порядку, визначеному ст.ст.293, 296, 297 Кодексу адміністративного судочинства України, з урахуванням підпункту 15.5 пункту 15 частини першої Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України в редакції згідно з Законом України від 3 жовтня 2017 року № 2147-VIII.

Суддя: Н.А. Добрівська