Справа № 560/1886/19
Суддя: Біла Л.М.
Дата ухвалення: 2019-11-27 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Справа № 560/1886/19

Головуючий суддя 1-ої інстанції - Гнап Д.Д.

Суддя-доповідач - Біла Л.М.

27 листопада 2019 року

м. Вінниця

Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Білої Л.М.

суддів: Курка О. П. Гонтарука В. М. ,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційні скарги ОСОБА_1 та Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області на рішення Хмельницького окружного адміністративного суду від 27 серпня 2019 року (повний текст якого складено 27 серпня 2019 року у м. Хмельницькому) у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити дії,

В С Т А Н О В И В :
у червні 2019 року позивач - ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області, в якому просив: визнати протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області щодо не проведення перерахунку та виплати пенсії по інвалідності з п`ятикратного розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня відповідного року, починаючи з 01.06.2019; зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області здійснити перерахунок та виплату пенсії по інвалідності з п`ятикратного розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня відповідного року, згідно ч. 3 ст. 59 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" починаючи з 01.06.2019 з врахуванням проведених виплат.

Позовні вимоги мотивовані тим, що позивач, будучи учасником ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, віднесений до 1 категорії постраждалих внаслідок Чорнобильської катастрофи та інвалідом 2 групи внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням обов`язків військової служби по ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, звертався до відповідача із заявою про проведення перерахунку призначеної йому пенсії відповідно до ч. 3 ст. 59 Закону № 796 XII, виходячи з п`ятикратного розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 01 січня відповідного року починаючи з 01.06.2019. Проте, відповідач протиправно відмовив йому у здійсненні такого перерахунку з тих підстав, що рішення Конституційного Суду України від 25.04.2019 № 1-р(ІІ) 2019 не містить положень, щодо порядку його виконання, в зв`язку з чим Пенсійний фонд України звернувся з листом до Міністерства соціальної політики про роз`яснення порядку дій щодо виконання рішення Конституційного Суду України.

Рішенням Хмельницького окружного адміністративного суду від 27 серпня 2019 року адміністративний позов задоволено частково. Визнано протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області щодо не проведення перерахунку та виплати ОСОБА_1 пенсії по інвалідності з п`ятикратного розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня відповідного року. Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області провести ОСОБА_1 перерахунок і виплату пенсії обчисленої з п`ятикратного розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня відповідного року, відповідно до частини 3 статті 59 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" від 28.02.1991 року №796-XII, за період з 25.04.2019 по 30.06.2019 із врахуванням проведених виплат. У задоволенні решти позовних вимог - відмовлено.

Не погоджуючись з таким рішенням суду першої інстанції, позивач та відповідач подали апеляційні скарги, у якій посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права та неповне з`ясування обставин, що на їх переконання, призвело до невірного вирішення справи, просили скасувати рішення суду першої інстанції. Так, відповідач в своїй апеляційній скарзі зазначив, що у відповідності до рішення Конституційного Суду України від 25.04.2019 прийнято постанову Кабінету Міністрів України від 26.06.2019 року № 543 "Про внесення змін до деяких постанов Кабінету Міністрів України". На виконання зазначеної постанови № 543 від 26.06.2019 відповідачем з 01.07.2019 року проведено перерахунок пенсії позивача виходячи з п`ятикратного розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня відповідного року. При цьому, на переконання Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області підстави для перерахунку пенсій особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи з 25.04.2019 відсутні, що вказує на помилковість висновків суду першої інстанції про наявність підстав для часткового задоволення позовних вимог. Натомість, позивач в своїй апеляційній скарзі зауважив, що суд першої інстанції прийшов до помилкового висновку, що з 01.07.2019 він отримує пенсію у відповідності до ч. 3 ст. 59 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", оскільки, на думку ОСОБА_1 , він отримує пенсію у меншому розмірі, ніж встановлено законом.

15 жовтня 2019 року до суду надійшов відзив на апеляційну скаргу від відповідача, в якому останній вказав на безпідставність доводів апеляційної скарги позивача та просив залишити її без задоволення.

З урахуванням вимог п. 3 ч. 1 ст. 311 КАС України справу призначено до розгляду в порядку письмового провадження.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм чинного законодавства, колегія суддів апеляційної інстанції, переглядаючи судове рішення у даній справі в межах доводів та вимог апеляційних скарг у відповідності до ч. 1 ст. 308 КАС України, дійшла висновку, що апеляційні скарги необхідно залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін, виходячи з такого.

Як встановлено судом першої інстанції та підтверджено під час апеляційного розгляду справи, відповідно до довідки МСЕК серії ХМ №108432 від 12.01.2009 позивачу встановлено 2 групу інвалідності безстроково. Причина інвалідності: захворювання, пов`язане з виконанням обов`язків військової служби при ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС.

Згідно посвідчення серії НОМЕР_1 , що видане 29.01.2009 Управлінням праці та соціального захисту населення Хмельницької міської ради, позивач є особою з інвалідністю другої групи.

Позивач є учасником ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС та віднесений до 1 категорії постраждалих внаслідок Чорнобильської катастрофи, про що свідчить відповідне посвідчення серії НОМЕР_2 , видане 12.02.2009 Хмельницькою обласною державною адміністрацією та вкладкою до нього № 628487 від 12.02.2009.

На підставі трудової книжки встановлено, що ОСОБА_1 був призваний на спеціальні збори, де приймав участь в ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС у складі військової частини НОМЕР_3 в період з 16.06.1986 по 01.11.1986.

ОСОБА_1 перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Хмельницькій області та отримує пенсію по інвалідності відповідно до ст. 54 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи".

28.05.2019 позивач звернувся до відповідача із заявою про здійснення йому перерахунку пенсії відповідно до ч. 3 ст. 59 Закону № 796 XII. У поданій заяві позивач просив провести перерахунок його пенсії виходячи із п`ятикратного розміру мінімальної заробітної плати встановленої на 1 січня відповідного року, на підставі ч. 3 ст. 59 Закону України № 796-ХІІ починаючи із 01.06.2019 .

Листом від 10.06.2019 №1518/А-8 Головне управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області відмовив позивачу у здійсненні такого перерахунку, посилаючись на те, що рішення Конституційного Суду України від 25.04.2019 № 1-р(ІІ) 2019 не містить положень щодо порядку його виконання, в зв`язку з чим Пенсійний фонд України звернувся з листом до Міністерства соціальної політики про надання порядку дій щодо виконання рішення Конституційного Суду України.

Позивач, не погоджуючись з бездіяльністю відповідача щодо не проведення йому перерахунку пенсії, звернувся до суду з даним позовом.

Задовольняючи позов частково, суд першої інстанції виходив з того, що позивач має право на перерахунок пенсії у розмірі згідно ч. 3 статті 59 Зaкoну Укрaїни № 796-ХІІ з 25.04.2019. Однак, 09.07.2019 відповідачем подано до суду докази того, що на виконання Рішення Конституційного Суду України від 25.04.2019 та Постанови Кабінету Міністрів України від 26.06.2019 №543 "Про внесення змін до деяких Постанов Кабінету Міністрів України", Головним управлінням Пенсійного фонду України в Хмельницькій області самостійно проведено перерахунок пенсії позивачу із 01.07.2019. Відтак, із урахуванням встановленого судом факту перерахунку позивачу пенсії, його право на отримання пенсійних виплат у розмірі передбаченому ч. 3 ст. 59 Зaкoну Укрaїни № 796-ХІІ починаючи із 01.07.2019 не вважається порушеним, а тому позовні вимоги про зобов`язання провести перерахунок та виплату пенсії, підлягають задоволенню за період із 25.04.2019 по 30.06.2019.

Колегія суддів погоджується з позицією суду першої інстанції, з огляду на наступне.

Положеннями ст. 46 Конституції України визначено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними. Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Основні положення щодо реалізації конституційного права громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, на охорону їх життя і здоров`я, соціального захисту потерпілого населення визначає Закон України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" від 28.02.1991 № 796-XII (далі - Закон № 796-XII).

Даний Закон спрямований на захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, та розв`язання пов`язаних з нею проблем медичного і соціального характеру, що виникли внаслідок радіоактивного забруднення території; громадян, які постраждали внаслідок інших ядерних аварій та випробувань, військових навчань із застосуванням ядерної зброї, та розв`язання пов`язаних з цим проблем медичного і соціального характеру (ч. 1 ст. 1 Закону № 796-XII).

Згідно з ст. 49 Закону № 796-XII (зі змінами та доповненнями) визначено, що пенсії особам, віднесеним до категорій 1, 2, 3, 4, встановлюються у вигляді: державної пенсії; додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров`ю, яка призначається після виникнення права на державну пенсію.

Право на призначення державної пенсії особам, віднесеним до категорії 1, встановлено статтею 54 вищевказаного Закону.

Відповідно до ч. 1 ст. 9 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", за рахунок коштів Пенсійного фонду в солідарній системі призначаються такі пенсійні виплати: 1) пенсія за віком; 2) пенсія по інвалідності внаслідок загального захворювання (у тому числі каліцтва, не пов`язаного з роботою, інвалідності з дитинства); 3) пенсія у зв`язку з втратою годувальника.

Положеннями ст. 10 Закону № 796-XII, передбачено основи соціального захисту такої пільгової категорії осіб як учасники ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, наведено визначення осіб, які належать до учасників ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, а саме: учасниками ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС вважаються громадяни, які безпосередньо брали участь у будь-яких роботах, пов`язаних з усуненням самої аварії, її наслідків у зоні відчуження у 1986-1987 роках незалежно від кількості робочих днів, а у 1988-1990 роках - не менше 30 календарних днів, у тому числі проведенні евакуації людей і майна з цієї зони, а також тимчасово направлені або відряджені у зазначені строки для виконання робіт у зоні відчуження, включаючи військовослужбовців, працівники державних, громадських, інших підприємств, установ і організацій незалежно від їх відомчої підпорядкованості, а також ті, хто працював не менше 14 календарних днів у 1986 році на діючих пунктах санітарної обробки населення і дезактивації техніки або їх будівництві. Перелік цих пунктів визначається Кабінетом Міністрів України.

Згідно з приміткою до цієї статті до військовослужбовців належать: особи офіцерського складу, прапорщики, мічмани, військовослужбовці надстрокової служби, військовозобов`язані, призвані на військові збори, військовослужбовці - жінки, а також сержанти (старшини), солдати (матроси), які перебувають (перебували) на дійсній строковій службі у збройних силах, керівний і оперативний склад органів Комітету державної безпеки, особи начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ, а також інших військових формувань.

За приписами ч. 1 ст. 59 Зaкoну № 796-XII пенсії військовослужбовцям призначаються з їх грошового забезпечення згідно з цим Законом та іншими законодавчими актами.

Відповідно до ч. 3 названої статті особам, які брали участь у ліквідації наслідків Чорнобильської катастрофи, інших ядерних аварій та випробувань, у військових навчаннях із застосуванням ядерної зброї під час проходження дійсної строкової служби і внаслідок цього стали особами з інвалідністю, пенсія по інвалідності обчислюється відповідно до цього Закону або за бажанням таких осіб - з п`ятикратного розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня відповідного року.

Даючи правову оцінку доводам апеляційної скарги відповідача щодо відсутності підстав для перерахунку пенсії позивачу, як особі, яка постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи з 25.04.2019, суд апеляційної інстанції враховує наступне.

З матеріалів справи вбачається, що позивач в період з 16.06.1986 по 01.11.1986 був призваний на військові збори, приймав участь у ліквідації наслідків аварії в Чорнобильської АЕС у складі військової частини 31434 та внаслідок цього отримав захворювання і є інвалідом другої групи, віднесений до 1 категорії внаслідок Чорнобильської катастрофи.

Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій" від 03 жовтня 2017 року № 2148-VIII розширено перелік категорій осіб, на яких розповсюджується вказана норма, а саме: осіб, які брали участь у інших ядерних аваріях та випробуваннях, а також осіб, які брали участь у військових навчаннях із застосуванням ядерної зброї.

З метою приведення підзаконних нормативних актів у відповідність до Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій" від 03.10.2017 №2148-VІІІ, Кабінетом Міністрів України 15.11.2017 року прийнято постанову № 851, якою доповнено Порядок обчислення пенсій особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи пунктом 9-1, який дублює зміст частини третьої статті 59 Закону та визначає формулу обчислення пенсії по інвалідності з п`ятикратного розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня відповідного року, для осіб, які виявили бажання на її отримання. До числа таких осіб пункт 9-1 Порядку обчислення пенсій особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи так само відносить лише осіб, які брали участь у ліквідації наслідків Чорнобильської катастрофи, інших ядерних аварій та випробувань, у військових навчаннях із застосуванням ядерної зброї під час проходження дійсної строкової служби і внаслідок цього стали особами з інвалідністю.

Враховуючи вищезазначене, ч. 3 ст. 59 Закону № 796-XII та пункт 9-1 Порядку обчислення пенсій особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи передбачають, що їх дія поширюється на осіб, які відповідають таким критеріям: 1) особа брала участь у ліквідації наслідків Чорнобильської катастрофи, інших ядерних аварій та випробувань, у військових навчаннях із застосуванням ядерної зброї; 2) така участь особи відбувалася під час проходження дійсної строкової служби; 3) така участь особи призвела до її інвалідності.

При цьому, зазначене право виникає у зазначених осіб лише за наявності у сукупності трьох умов і розширене тлумачення зазначеної статті без внесення змін до ч. 3 ст. 59 Закону № 796-XII не допускається.

Положеннями ч. 3 ст. 59 Закону № 796-ХІІ врегульовували право осіб, які брали участь у ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС під час проходження дійсної строкової служби і внаслідок цього стали інвалідами, на обчислення пенсії з п`ятикратного розміру мінімальної заробітної плати.

Зазначений висновок узгоджується із усталеною практикою Верховного Суду (ухвала від 08.05.2018 у справі № 820/1148/18, постанови від 13.02.2018 у справі № 756/8380/16-а та у справі № 193/877/16-а (2-а/193/14/16), від 21.02.2018 у справі № 619/2262/17).

Однак, рішенням Конституційного Суду України (другий сенат) від 25 квітня 2019 року № 1-р (ІІ)/2019 справа № 3-14/2019 (402/19, 1737/19) було визнано таким, що не відповідає Конституції України (є неконституційним), словосполучення "дійсної строкової служби", яке міститься у положеннях ч. 3 ст. 59 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" від 28 лютого 1991 року № 796-ХІІ. Саме наявність вказаного словосполучення у конструкції норми ч. 3 ст. 59 Закону № 796-ХІІ, давало підстави для поширення права на перерахунок пенсії лише для військовослужбовців, що проходили дійсну строкову службу.

У Рішенні Конституційного Суду України наголошується на тому, що закріплений у Конституції України обов`язок громадян України потребує поваги, а статус військовослужбовців будь-яких категорій обумовлюється військовою службою, інститут якої надає їм спеціальний статус.

Вирішуючи порушені в конституційних скаргах питання, Конституційний Суд України зазначив, що аналіз положень статей 16, 17 Конституції України дає підстави для висновку, що особи, які під час проходження військової служби брали участь у ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, мають спеціальний статус та особливі умови соціального захисту. За Конституцією України посилений соціальний захист вказаних категорій осіб вимагає від держави виконання обов`язку визначати такий обсяг їх соціального забезпечення, який гарантуватиме їм гідні умови життя, а також повне відшкодування заподіяної шкоди.

Конституційний Суд України дійшов висновку, що військовослужбовці строкової служби, пенсія яким призначається за частиною третьою статті 59 Закону та обчислюється з п`ятикратного розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня відповідного року, в окремих випадках мають вищий рівень соціального захисту, оскільки розмір їх соціального забезпечення є значно більшим порівняно з іншими категоріями військовослужбовців (у тому числі військовозобов`язані під час участі у військових зборах), які брали безпосередню участь у ліквідації аварії на Чорнобильській АЕС та її наслідків.

Таким чином, на думку Конституційного Суду України, законодавець не забезпечив певні категорії військовослужбовців, які виконують конституційно значущі функції щодо захисту Вітчизни, особливими умовами соціального захисту, обсяг яких має передбачати гідні умови їх життя й повне відшкодування заподіяної шкоди, чим порушив сутність конституційного права на соціальний захист, конституційні гарантії щодо безумовного забезпечення належного рівня їх соціального захисту.

Отже, прийняття Конституційним Судом України рішення від 25.04.2019 року № 1-р (ІІ)/2019 справа № 3-14/2019 (402/19, 1737/19) стало підставою для поширення права на перерахунок пенсії у розмірі встановленому ч. 3 ст. 59 Закону № 796-ХІІ в тому числі і на категорію військовослужбовців, до числа яких належить позивач.

Проте, листом від 10.06.2019 №1518/А-8 Головне управління Пенсійного фонду України у Хмельницькій області фактично відмовив позивачу у здійсненні перерахунку пенсії з тієї підстави, що рішення Конституційного Суду України від 25.04.2019 № 1-р(ІІ) 2019 не містить положень щодо порядку його виконання, в зв`язку з чим Пенсійний фонд України звернувся з листом до Міністерства соціальної політики про надання порядку дій щодо виконання рішення Конституційного Суду України .

Колегія суддів погоджується з позицією суду першої інстанції, що мотиви відмови відповідача вказують на її протиправний характер, оскільки відповідно до ст. 91 Закону України "Про Конституційний Суд України" від 13.07.2017 №2136-VIII закони, інші акти або їх окремі положення, що визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом рішення про їх неконституційність, якщо інше не встановлено самим рішенням, але не раніше дня його ухвалення.

Отже, положення ч. 3 ст. 59 Закону № 796-XII щодо визначення розміру відшкодування заподіяної внаслідок ліквідації аварії на Чорнобильській АЕС шкоди при обчислені пенсії виходячи з п`ятикратного розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня відповідного року, починаючи з 25.04.2019 поширюються на всі категорії військовослужбовців, які брали участь у ліквідації наслідків Чорнобильської катастрофи і внаслідок цього стали особами з інвалідністю.

Аналіз вказаних норм дає підстави для висновку, що загальним є правило про втрату чинності законів, які визнані неконституційними саме з дня ухвалення Конституційним Судом України рішення про їх неконституційність. Проте, винятки із такого правила можуть бути встановлені у самому рішенні Конституційного Суду України.

Згідно з ч. 1 ст. 97 Закону України "Про Конституційний Суд України" від 13.07.2017 №2136-VIII суд у рішенні, висновку може встановити порядок і строки їх виконання, а також зобов`язати відповідні державні органи забезпечити контроль за виконанням рішення, додержанням висновку.

Проте, додаткове визначення (чи не визначення) у рішеннях Конституційного Суду України порядку їх виконання, не скасовує і не підміняє загальної обов`язковості їх виконання. Незалежно від того, наявні чи відсутні в рішеннях, висновках Конституційного Суду України приписи щодо порядку їх виконання, відповідні закони, інші правові акти або їх окремі положення, визнані за цими рішеннями неконституційними, не підлягають застосуванню як такі, що втратили чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України рішення про їх неконституційність (абз 6 п. 4 Рішення Конституційного Суду України у Справі № 1-31/2000 про порядок виконання рішень Конституційного Суду України).

Як зазначив Конституційний Суд України у рішенні від 14 грудня 2000 року (вказана вище Справа № 1-31/2000 про порядок виконання рішень Конституційного Суду України), рішення Конституційного Суду України мають пряму дію і для набрання чинності не потребують підтверджень з боку будь-яких органів державної влади.

Поняття прямої дії рішень Конституційного Суду у Законі не розкрито. Водночас у абз. 2 п. 2 рішення від 9 лютого 1999 року у справі № 1-7/99 про зворотну дію в часі законів та інших нормативно-правових актів, Конституційний Суд України зазначив, що принцип прямої дії у часі закону чи іншого нормативно-правового акту потрібно розуміти так, що вона починається з моменту набрання цим актом чинності і припиняється з втратою ним чинності, тобто до події, факту застосовується той закон або інший нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце.

Зазначений принцип є гарантією стабільності суспільних відносин та забезпечення принципу юридичної визначеності. Відтак, з огляду на відсутність у Рішенні Конституційного Суду України від 25.04.2019 вказівки на інше, суд апеляційної інстанції погоджується з позицією суду першої інстанції, що зазначене Рішення слід застосовувати до правовідносин, які виникли з дня його ухвалення.

Таким чином, право на перерахунок пенсії згідно вказаної норми у позивача виникло саме з 25 квітня 2019 року і відсутність роз`яснень щодо застосування норми закону, яка визнана неконституційною, як і відсутність підзаконних нормативно-правових актів, що визначають механізм її реалізації не може вважатися правомірною підставою для відмови у здійсненні позивачу відповідного перерахунку пенсії.

Враховуючи вищенаведене, колегія суддів приходить до висновку, що доводи апеляційної скарги відповідача не узгоджуються з нормами матеріального права, оскільки фактично ґрунтуються на запереченні необхідності виконувати чинні норми рішення Конституційного Суду України, як норми прямої дії, що призвело до грубого порушення права позивача на проведення відповідного перерахунку пенсії.

Крім того, судом першої інстанції обґрунтовано враховано ту обставину, що в ході розгляду справи в суді першої інстанції відповідачем подано до матеріалів справи докази того, що на виконання Рішення Конституційного Суду України від 25.04.2019 та Постанови Кабінету Міністрів України від 26.06.2019 №543 "Про внесення змін до деяких Постанов Кабінету Міністрів України", Головним управлінням Пенсійного фонду України в Хмельницькій області самостійно проведено перерахунок пенсії позивачу з 01.07.2019.

Відтак, із урахуванням наявних у справі доказів перерахунку позивачу пенсії, його право на отримання пенсійних виплат у розмірі передбаченому ч. 3 ст. 59 Зaкoну Укрaїни № 796-ХІІ починаючи із 01.07.2019 не вважається порушеним, а тому судом першої інстанції вірно задоволено позовні вимоги про зобов`язання провести перерахунок та виплату пенсії за період із 25.04.2019 по 30.06.2019.

Щодо доводів апеляційної скарги позивача про те, що з 01.07.2019 його пенсія перерахована без врахування положень ч. 3 ст. 59 Закону № 796-ХІІ, що, на думку останнього, вказує на помилковість висновку суду першої інстанції про приведення з 01.07.2019 розміру його пенсії у відповідність до вимог даної норми, суд апеляційної інстанції враховує наступне.

З матеріалів справи слідує, що підставою для звернення з даним позовом до суду слугувала бездіяльність відповідача, яка виявилась у не проведенні ОСОБА_1 перерахунку пенсії у зв`язку із прийняттям Конституційним Судом України рішення від 25.04.2019.

Тобто, позовні вимоги щодо визнання протиправними саме дій відповідача щодо проведення перерахунку пенсії у зв`язку із незгодою позивача із розміром пенсії після проведення такого перерахунку до суду першої інстанції не заявлялися.

Водночас, відповідно до ч. 5 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції не може розглядати позовні вимоги та підстави позову, що не були заявлені в суді першої інстанції.

Таким чином, колегія суддів приходить до висновку, що доводи апеляційної скарги позивача фактично ґрунтуються на позовній вимозі та підставі позову, які не були заявлені до суду першої інстанції, а тому у відповідності до вимог ч. 5 ст. 308 КАС України не можуть бути прийняті судом до уваги.

За таких обставин, на думку колегії суддів, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про часткове задоволення позовних вимог і доводи апеляційних скарг зазначеної позиції суду не спростовують.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 315, 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В :
апеляційні скарги ОСОБА_1 та Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області залишити без задоволення, а рішення Хмельницького окружного адміністративного суду від 27 серпня 2019 року - без змін.

Постанова суду набирає законної сили в порядку та в строки, передбачені ст. 325 КАС України.
Постанова суду складена в повному обсязі 27 листопада 2019 року.

Головуючий Біла Л.М.

Судді Курко О. П. Гонтарук В. М.