Справа № 400/2000/19
Суддя: Стас Л.В.
Дата ухвалення: 2019-11-28 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
___________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 листопада 2019 р.м.ОдесаСправа № 400/2000/19
Головуючий в 1 інстанції: Устинов І. А.

П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

судді-доповідача - Стас Л.В.

суддів - Турецької І.О., Шеметенко Л.П.,

розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області на рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 06 вересня 2019 року по справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області про визнання протиправним та скасування рішення, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач, ОСОБА_1 , звернулася з позовом до Центрального обєднаного управління Пенсійного фонду України м. Миколаєва Миколаївської області, в якому, з урахуванням заяви про уточнення позовних вимог, просила визнати протиправним та скасувати рішення відповідача від 24.05.2019 року № 24/1-з «Про відмову в призначенні пенсії за вислугу років», як працівнику охорони здоров`я, у зв`язку з відсутністю необхідного спеціального стажу. Також позивач просила зобов`язати Центральне обєднане управління Пенсійного фонду України м. Миколаєва Миколаївської області зарахувати до спеціального стажу, що дає право на призначення пенсії за вислугу років як працівнику охорони здоров`я, період її роботи на посаді медсестри Медико-санітарної частини Державної акціонерної холдингової компанії «Чорноморський суднобудівний завод» з 01.08.2000 року по 13.03.2003 року та призначити пенсію за вислугу років в порядку, передбаченому п. «е» ст. 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення», з 19 грудня 2018 року.

В обґрунтування позову посилалась на неправомірність відмови відповідача у зарахуванні до спеціального стажу роботи, яке дає право на призначення позивачу пенсії за вислугу років, період роботи ОСОБА_1 з 01.08.2000 року по 13.03.2003 в Медсанчастині ДАХК «ЧСЗ». Зокрема, період роботи позивача в Медсанчастині ДАХК «ЧСЗ» з 01.08.2000 року по 13.03.2003 року (2 роки 8 місяців 13 днів) підтверджується записами в трудовій книжці позивача, яка є основним документом, що підтверджує трудовий стаж працівника. Крім того, за час роботи ОСОБА_1 в Медсанчастині ДАХК «ЧСЗ» з 01.12.2000 року по 13.03.2003 року подавались звіти щодо застрахованої особи Міською лікарнею № 2, що підтверджується відповідними довідками.

Ухвалою Миколаївського окружного адміністративного суду від 25 липня 2019 року здійснено заміну відповідача - Центральне обєднане управління Пенсійного фонду України м. Миколаєва Миколаївської області на його правонаступника - Головне управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області.

Рішенням Миколаївського окружного адміністративного суду від 06 вересня 2019 позов ОСОБА_1 - задоволено.

Визнано протиправним та скасовано рішення Центрального об`єднаного управління Пенсійного фонду України м. Миколаєва Миколаївської області № 42/1-3 від 24.05.2019 про відмову ОСОБА_1 у призначені пенсії за вислугу років, як працівнику охорони здоров`я в зв`язку з відсутністю необхідного спеціального стажу.

Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області зарахувати ОСОБА_1 до спеціального стажу, що дає право на призначення пенсії за вислугу років як працівнику охорони здоров`я, період її роботи на посаді медсестри Медико-санітарної частини Державної акціонерної холдингової компанії «Чорноморський суднобудівний завод» з 01.08.2000року по 13.03.2003 року та призначити ОСОБА_1 пенсію за вислугу років в порядку, передбаченому п. «е» ст. 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення», з 19 грудня 2018 року.

Стягнуто з Головного управління пенсійного фонду України в Миколаївській області, за рахунок його бюджетних асигнувань, на користь ОСОБА_1 судові витрати у розмірі 768,40 грн.

В апеляційній скарзі ГУПФУ в Миколаївській області, посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи та помилкове застосування судом першої інстанції норм матеріального права, просить скасувати оскаржуване рішення та прийняти нове про відмову у задоволенні позову в повному обсязі.

Зокрема, апелянт вказує на безпідставність висновків суду першої інстанції щодо наявності у позивача спеціального стажу для призначення пенсії за вислугу років, оскільки неможливо встановити на якій посаді та в якому закладі здійснювала трудову діяльність позивач у спірний період, а саме у період з 01.08.2000 року по березень 2003 року. На думку апелянта, позивачем не дотримано Порядок підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року № 637, зокрема, підтверджуючими довідками підприємства, де працювала позивач, що виключає можливість зарахування спірного періоду до спеціального стажу для призначення пенсії.

Позивач у відзиві на апеляційну скаргу, посилаючись на доводи, що ідентичні доводам викладеним у позовній заяві та які узгоджуються з висновками суду першої інстанції, просить апеляційну скаргу ГУПФУ в Миколаївській області залишити без задоволення, а рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 06 вересня 2019 року - без змін.

Колегія суддів, заслухавши доповідача, вивчивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, вважає що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з таких підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що позивач, ОСОБА_1 , 19.12.2018 року звернулася до Центрального об`єднаного управління Пенсійного фонду України м. Миколаєва Миколаївської області із заявою про призначення пенсії за вислугу років як працівнику охорони здоров`я, згідно з п. 2-1 розділу XV Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» № 1058 -IV, в редакції Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій» від 03.10.2017 року № 2148- VІІІ, та п. «е» ст. 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 05.11.1991 року № 1788-ХІІ.

Під час звернення до Управління позивачем було, надано в тому числі, трудову книжка, в якій зазначено, що позивач працювала:

з 02.01.1990 року по 30.11.2000 року - на посаді медсестри (водолікарні) Медико-санітарної частини Чорноморського суднобудівного заводу;

з 01.12.2000 року по 13.03.2003 року - на посаді медсестри цехової терапевтичного відділення Медико-санітарної частини Чорноморського суднобудівного заводу;

з 24.03.2003 року по 30.04.2004 року - на посаді медсестри фізіотерапевтичного кабінету поліклінічного відділення Міської лікарні № 2 м Миколаєва;

з 01.05.2004 року по 14.12.2018 року- на посаді медсестри фізіотерапевтичного кабінету Міської поліклініки № 4 м. Миколаєва.

Рішенням від 24.05.2019 року № 24/1-з позивачу відмовлено в призначенні пенсії за вислугу років, у зв`язку з тим, що стаж роботи за період з 01.08.2000 року по березень 2003 року не може бути зарахований до спеціального стажу як працівника охорони здоров`я.

Відповідач обґрунтував своє рішення тим, що за індивідуальними відомостями про застраховану особу з Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування на ОСОБА_1 з 01.08.2000 по березень 2003 року за час роботи в Медсанчастині Державної акціонерної холдингової компанії «Чорноморський суднобудівний завод» (далі - ДАХК «ЧСЗ») звітувала Міська лікарня № 2 м. Миколаєва.

Отже, позивачу зараховано до стажу роботи за вислугу років як працівнику охорони здоров`я наступні періоди: з 02.01.1990р. по 31.07.2000р., з 24.03.2003р. по 30.04.2004р., з 01.05.2004р. по 11.10.2017р.. Період роботи з 01.08.2000 року по 13.03.2003 року зараховано до загального страхового стажу. Тобто, стаж роботи за вислугу років ОСОБА_1 , відповідно до розрахунків відповідача, склав 22 роки 7 місяців 8 днів на 01.04.2015 року, 23 роки 4 місяці 9 днів на 01.01.2016 року, 25 років 1 місяць 19 днів на 11.10.2017 року. Загальний страховий стаж - 31 рік 1 місяць 22 дні.

Позивач, вважаючи протиправним вказане рішення відповідача, звернулася до суду з даним позовом.

Вирішуючи справу та задовольняючи позовні вимоги суд першої інстанції виходив з того, що позивачем було доведено наявність спеціального стажу для призначення пенсії за вислугу років відповідними записами у трудовій книжці, а тому не зарахування спірного періоду до спеціального стажу та, як наслідок, відмова відповідача у призначенні пенсії позивачу є протиправною.

Перевіривши повноту встановлення судом першої інстанції фактичних обставин справи та правильність застосування норм матеріального і процесуального права, колегія суддів дійшла такого висновку.

Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, у межах повноважень та способом, передбаченими Конституцією та законами України.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про пенсійне забезпечення», громадяни України мають право на державне пенсійне забезпечення за віком, по інвалідності, у зв`язку з втратою годувальника та в інших випадках, передбачених цим Законом.

Відповідно до ст. 3 Закону України «Про пенсійне забезпечення`право на трудову пенсію мають особи, зайняті суспільно корисною працею, при додержанні інших умов, передбачених цим Законом, зокрема, особи, які працюють на підприємствах, в установах, організаціях, кооперативах (у тому числі за угодами цивільно-правового характеру), незалежно від використовуваних форм власності та господарювання, або є членами колгоспів та інших кооперативів, - за умови сплати підприємствами та організаціями страхових внесків до Пенсійного фонду України.

Відповідно до ст. 7 Закону України «Про пенсійне забезпечення» звернення за призначенням пенсії може здійснюватися у будь-який час після виникнення права на пенсію.

При цьому пенсії за віком і по інвалідності призначаються незалежно від того, припинено роботу на час звернення за пенсією чи вона продовжується. Пенсії за вислугу років призначаються при залишенні роботи, яка дає право на цю пенсію.

Відповідно до ст. 51 Закону України «Про пенсійне забезпечення» пенсії за вислугу років встановлюються окремим категоріям громадян, зайнятих на роботах, виконання яких призводить до втрати професійної працездатності або придатності до настання віку, що дає право на пенсію за віком.

Відповідно до ст. 52 Закону України «Про пенсійне забезпечення» право на пенсію за вислугу років мають, зокрема, працівники освіти, охорони здоров`я, а також соціального забезпечення, які в будинках- інтернатах для престарілих та інвалідів і спеціальних службах безпосередньо зайняті обслуговуванням пенсіонерів та інвалідів, відповідно до пункту "е" ст. 55 цього Закону.

Пунктом «е» ст. 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення» та Переліком закладів і установ освіти, охорони здоров`я та соціального захисту і посад, робота на яких дає право на пенсію за вислугу років, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 04.11.1993 № 909, правом на пенсію за вислугу років користуються працівники, зокрема, охорони здоров`я після досягнення відповідного віку та за наявності спеціального стажу роботи відповідної тривалості в закладах охорони здоров`я.

Зокрема, право на пенсію за вислугу років, незалежно від віку, мають працівники охорони здоров`я за наявності станом на 01 квітня 2015 року не менше 25 років спеціального стажу, чи на 01.01.2016 року - 25 років 6 місяців.

При наявності спеціального стажу станом на 11.10.2017 року, тобто на дату набрання чинності Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій» від 03.10.2017 року № 2148- VІІІ, не менше 26 років 6 місяців, пенсія за вислугу років призначається при досягненні віку, передбаченого абзацами 14-25 пункту «е» ст. 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення», зокрема, 54 роки 6 місяців - які народилися з 1 липня 1969 року по 31 грудня 1970 року.

Крім того, згідно ст. 62 Закону «Про пенсійне забезпечення», основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Згідно Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 № 637, основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами (пункт 1 Порядку).

Відповідно до пункту 3 Порядку № 637 встановлено, що за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.

Пунктом 20 Порядку № 637 визначено, що у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні відомості, що визначають право на пенсії на пільгових умовах або за вислугу років, установлені для окремих категорій працівників, для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються уточнюючі довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників (додаток № 5).

Як встановлено судом першої інстанції відповідач оскаржуваним рішенням № 42/1-з від 24.05.2019 року відмовив ОСОБА_1 у призначенні пенсії за вислугу років у зв`язку з відсутністю, на його думку, підстав для зарахування до спеціального стажу періоду роботи з 01.08.2000 року по березень 2003 року в Медсанчастині ДАХК «ЧСЗ».

Відповідач обґрунтував своє рішення тим, що за індивідуальними відомостями про застраховану особу з Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування на ОСОБА_1 з 01.08.2000 по березень 2003 року за час роботи в Медсанчастині ДАХК «ЧСЗ» звітувала Міська лікарня № 2 м. Миколаєва.

Отже, орган Пенсійного фонду вважає, що неможливо встановити на якій посаді та в якому закладі здійснювала трудову діяльність позивач у спірний період, оскільки листами ПАТ «ЧСЗ» від 08.02.2019 № 702/4 та від 15.04.2019 № 702/20 зазначено про неможливість документального підтвердження роботи ОСОБА_1 МСЧ ДАХК «ЧСЗ», в зв`язку з відсутністю на зберіганні первинних документів по вказаній установі.

Проте, на думку колегії суддів зазначені доводи відповідача цілком обґрунтовано було визнано безпідставними судом першої інстанції, оскільки як вбачається з матеріалів справи стаж роботи позивача за період з 01.08.2000 року по 13.03.2003 року повністю підтверджується записами № 3, 4, 5 її трудової книжки, зокрема: з 02.01.1990 року по 30.11.2000 року - на посаді медсестри Медико- санітарної частини Чорноморського суднобудівного заводу; з 01.12.2000 року по 13.03.2003 року - на посаді медсестри цехової терапевтичного відділення Медико-санітарної частини Чорноморського суднобудівного заводу.

Також, індивідуальними відомостями про застраховану особу Пенсійного фонду України, підтверджується стаж роботи позивача у спірний період роботи, отримання заробітної плати та сплату підприємством страхових внесків.

Враховуючи встановлені обставини, колегія суддів погоджується із висновками суду першої інстанції про те, що позивачем надано усі передбачені законодавством документи щодо підтвердження спеціального стажу для призначення пенсії за вислугу років, відповідно до п «е» ст. 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення».

Вищезазначені обставини спростовують доводи апелянта про те, що позивачем не було надано документів на підтвердження необхідного спеціального стажу для призначення пенсії за вислугу років.

Стосовно доводів апеляційної скарги, що відомості трудової книжки позивача містять суперечності, оскільки за час роботи ОСОБА_1 в Медсанчастині ДАХК «ЧСЗ» з 01.12.2000 року по 13.03.2003 року звіти щодо застрахованої особи подавалися Міською лікарнею № 2, колегія суддів зазначає таке.

Так, Управлінням охорони здоров`я Миколаївської міської ради листами від 28.02.2019р. № 500/14.01-18 та від 13.06.2019р. № 1211/14.01-18 було повідомлено, що заклади охорони здоров`я міста є окремими юридичними особами, здійснюють свою діяльність на підставі статуту, керівництво закладом здійснює головний лікар, який несе персональну відповідальність за лікувальну, фінансову та господарську діяльність закладу. Вся документація: медична, кадрова, фінансова знаходяться безпосередньо в закладі охорони здоров`я. Медсанчастина ДАХК «ЧСЗ» та Міська лікарня № 2 обслуговувалися однією централізованою бухгалтерією. Документація, яка залишилася, була передана до правонаступника - міської поліклініки № 4, яка на сьогоднішній день реорганізована в Комунальне некомерційне підприємство Миколаївської міської ради «Центр первинної медико-санітарної допомоги № 4».

В свою чергу, КНП ММР «Центр первинної медико-санітарної допомоги № 4» листом від 20.06.2019р. № 293/6-03.01 повідомлено, що Централізована бухгалтерія № 2, яка існувала як структурний підрозділ при Міській лікарні № 2, обслуговувала ще декілька лікувальних закладів, в тому числі МСЧ ДАХК «ЧСЗ», які перебували на міському бюджеті. Міська лікарня № 2 була розпорядником коштів, тому Централізована бухгалтерія № 2 під керівництвом головного лікаря міської лікарні № 2 з правом першого підпису та головного бухгалтера ЦБ № 2 з правом другого підпису виконувала роботу по веденню бухгалтерського обліку та складання звітності. Крім того, цим листом повідомлено, що з квітня 2003 року при переході на обслуговування до Держказначейства, МСЧ ДАХК «ЧСЗ» була передана на обслуговування до бухгалтерії заводу. Архів, який завод не прийняв, в 2010 році був викрадений, що підтверджується Постановою Центрального PB ММУ УМВС України в Миколаївській області від 29.04.2010 року, у зв`язку з чим і повідомлено позивача про відсутність надати довідку про період її роботи в МСЧ ДАХК «ЧСЗ» у період з 01.12.200 року по 13.03.2003 року.

Отже, на думку колегії суддів, доводи апеляційної скарги органу Пенсійного фонду, що відомості трудової книжки позивача містять суперечності є помилковими та мають формальний підхід, який за загальним правилом, не може бути підставою для обмеження особи у реалізації конституційного права на соціальний захист органами Пенсійного фонду, а тому підстави для задоволення апеляційної скарги - відсутні.

Враховуючи викладене, колегія суддів погоджується із висновками суду першої інстанції про наявність підстав для задоволення позову ОСОБА_1 до ГУПФУ в Миколаївській області про визнання протиправним та скасування рішення № 42/1-з від 24.05.2019 року про відмову у призначенні пенсії та зобов`язання відповідача зарахувати до спеціального стажу позивача спірний період та призначити пенсію за вислугу років.

Відповідно до ст. 242 КАС України судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених такими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

У відповідності до ст.ст. 315, 316 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги, якщо суд першої інстанції правильно встановив обставини справи, та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

Оскільки судом першої інстанції правильно встановлено обставини справи та постановлено судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, тому, відповідно до ст.316 КАС України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Враховуючи, що дана справа правомірно віднесена судом першої інстанції до категорії незначної складності та розглядалась за правилами спрощеного провадження, постанова суду апеляційної інстанції, відповідно до ч.5 ст.328 КАС України, в касаційному порядку оскарженню не підлягає.

Керуючись ст. ст. 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328 КАС України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області - залишити без задоволення.

Рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 06 вересня 2019 року по справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області про визнання протиправним та скасування рішення- залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Повний текст судового рішення складено 28.11.2019 року.

Головуючий суддя Стас Л.В.
Судді Шеметенко Л.П. Турецька І.О.