Справа № 200/10919/19-а
Суддя: Арестова Л.В.
Дата ухвалення: 2019-11-27 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Донецький окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 листопада 2019 р. Справа№200/10919/19-а

приміщення суду за адресою: 84122, м.Слов`янськ, вул. Добровольського, 1

Донецький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Арестової Л. В., при секретарі судового засідання Лисинської А.О.,

за участю: позивача ОСОБА_1 ,

представника позивача Карамяна Е.Ф.,

розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження в приміщенні Донецького окружного адміністративного суду адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 (місце реєстрації: АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 ) до Добропільського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області (вул. Незалежності, 28А, м. Добропілля, Донецька обл., ) про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И В

ОСОБА_1 звернувся до Донецького окружного адміністративного суду з позовною заявою до Добропільського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області про:

- скасування рішення Добропільського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області №1326 від 19.07.2019 року про відмову в призначенні пільгової пенсії;

- зобов`язання Добропільського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області зарахувати до пільгового стажу період роботи в КПС «Імені 1 травня» з 01.01.1988 року по 31.12.1995 року на посаді тракториста-машиніста, безпосередньо зайнятого у виробництві сільськогосподарської продукції в колгоспах, радгоспах, інших підприємствах сільського господарства;

- зобов`язання Добропільського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області повторно розглянути заяву про призначення пенсії за віком на пільгових умовах згідно з п. 3 ч. 2 ст. 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» з урахуванням всього страхового і пільгового стажу роботи, у тому числі період роботи в КПС «Імені 1 травня» з 01.01.1988 року по 31.12.1995 року на посаді тракториста-машиніста, безпосередньо зайнятого у виробництві сільськогосподарської продукції в колгоспах, радгоспах, інших підприємствах сільського господарства.

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що позивач 16 травня 2019 року звернувся до Добропільського об`єднаного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області із заявою про призначення пенсії згідно п. 3 ч. 2 ст. 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Позивач отримав рішення в.о. начальника Добропільського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області №1326 від 19.07.2019 про відмову в призначенні пільгової пенсії, з якого вбачається, що страховий стаж позивача складає 34 роки 7 місяців 22 дні, пільговий стаж на посаді тракториста-машиніста 14 років 2 місяці 26 днів (з урахуванням військової служби 2 роки 25 днів), за таких обставин у позивача відсутній необхідний пільговий стаж для призначення пенсії згідно п. 3 ч. 2 ст. 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», до страхового та пільгового стажу не зараховано період роботи в КПС «Імені 1 травня» з 01.01.1988 року по 31.12.1995 року на посаді тракториста-машиніста, безпосередньо зайнятого у виробництві сільськогосподарської продукції в колгоспах, радгоспах, інших підприємствах сільського господарства, у зв`язку з відсутністю документів, підтверджуючих роботу в якості незвільненого бригадира тракторної бригади та виконання робіт в якості тракториста.

Позивач вважає дії відповідача незаконними, просить суд скасувати рішення Добропільського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області №1326 від 19.07.2019 про відмову в призначенні пільгової пенсії, зарахувати до пільгового стажу не зараховані періоди роботи, та зобов`язати відповідача розглянути повторно заяву про призначення пенсії від 19 липня 2019 року.

Представник відповідача до суду надав відзив проти адміністративного позову. У відзиві відповідач зазначив, що позивач 16.05.2019 року звернувся з заявою про призначення пенсії відповідно до п. 3 ч. 2 ст. 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Відповідач стверджує, що на період звернення позивача із заявою про призначення пенсії на пільгових умовах не зарахований період роботи в КПС «Імені 1 травня» з 01.01.1988 року по 31.12.1995 року на посаді тракториста-машиніста, безпосередньо зайнятого у виробництві сільськогосподарської продукції в колгоспах, радгоспах, інших підприємствах сільського господарства, у зв`язку з відсутністю документів, підтверджуючих роботу в якості незвільненого бригадира тракторної бригади та виконання робіт в якості тракториста.

За таких обставин відмовлено позивачу в призначенні пенсії на пільгових умовах за нормами п. 3 ч. 2 ст. 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», у зв`язку з відсутністю пільгового стажу 20 років на посаді тракториста-машиніста, безпосередньо зайнятого у виробництві сільськогосподарської продукції.

Таким чином, керуючись ст. 62 Закону України «Про пенсійне забезпечення», п. 3 ч. 2 ст. 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», п. 20 Постанови Кабінету Міністрів України №637 від 12.08.1993 року «Про затвердження Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній», ст. ст. 44, 47, 77, 242, 245 Кодексу адміністративного судочинства України, Добропільське об`єднане управління Пенсійного фонду України в Донецькій області просить в задоволені позовних вимог відмовити в повному обсязі.

Ухвалою Донецького окружного адміністративного суду від 07 жовтня 2019 року відкрито провадження в адміністративній справі, за правилами спрощеного судового провадження, без проведення судового засідання та повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).

Ухвалою Донецького окружного адміністративного суду від 07 листопада 2019 року вирішено справу розглядати за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням учасників справи. Призначено справу до розгляду в судовому засіданні 27 листопада 2019 року.

Позивач та представник позивача до засідання з`явивились, просили зарахувати період роботи в колгоспі «Імені 1 травня» до пільгового стажу ОСОБА_1 .

Представник відповідача до засідання не з`явився про дату, час та місце проведення засідання повідомлений належним чином.

Перевіривши матеріали справи, заслухавши позивача та свідків, вирішивши питання, чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги, та якими доказами вони підтверджуються, чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження, яку правову норму належить застосувати до цих правовідносин, суд встановив наступне.

16 травня 2019 року позивач звернувся до Добропільського об`єднаного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області із заявою про призначення пенсії згідно п. 3 ч. 2 ст. 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Рішенням Добропільського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області №1326 від 19.07.2019 року позивачу було відмовлено в призначенні пільгової пенсії, з якого вбачається, що страховий стаж позивача складає 34 роки 7 місяців 22 дні, пільговий стаж на посаді тракториста-машиніста 14 років 2 місяці 26 днів (з урахуванням військової служби 2 роки 25 днів), за таких обставин у позивача відсутній необхідний пільговий стаж для призначення пенсії згідно п. 3 ч. 2 ст. 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», до страхового та пільгового стажу не зараховано період роботи в КПС «Імені 1 травня» з 01.01.1988 року по 31.12.1995 року на посаді тракториста-машиніста, безпосередньо зайнятого у виробництві сільськогосподарської продукції в колгоспах, радгоспах, інших підприємствах сільського господарства, у зв`язку з відсутністю документів, підтверджуючих роботу в якості незвільненого бригадира тракторної бригади та виконання робіт в якості тракториста.

Відповідно до Трудової книжки ОСОБА_1 № НОМЕР_2 :

- 16.05.1986 року прийнятий на посаду «завмехдвором» в КПС «Імені 1 травня»;

- 01.11.1986 року переведений бригадиром тракторної бригади №1;

- у 1994 році переведений слюсарем тракторної бригади;

- 01.01.1999 року переведений завідуючим «мехдвором».

Відповідно до архівної довідки №04-25/388-97 від 03.04.2019 року, виданої архівним відділом Добропільської районної ради, ОСОБА_1 з травня 1986 року до грудня 1986 року працював інженером, з січня 1987 року до грудня 1987 року працював зав. м/дв., з січня 1988 року до грудня 1990 року працював тр. бр., з січня 1991 року до грудня 1991 року працював бр. тр. бр., з січня 1992 року до грудня 1992 року працював тр. бр. 1, з січня 1993 року до грудня 1994 року працював бригадиром, з січня 1995 року до грудня 1995 року працював бр. тр. бр. в КПС «Імені 1 травня».

В засідання були допитані в якості свідків ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , які працювали з ОСОБА_1 в Колгоспі «Імені 1 травня».

Згідно показань ОСОБА_2 , він працював в колгоспі «Імені 1 травня» з 1980 року по 2000 рік на посаді тракториста. Констатує, що ОСОБА_4 також працював на вказаному колгоспі та фактично виконував обов`язки тракториста. В обов`язки обох входило збір та посів урожаю, обробка врожаю та посіву хімікатами, та інше.

ОСОБА_3 надав показання, відповідно до яких він з 1979 року по 2000 рік працював трактористом в колгоспі «Імені 1 травня». Надає свідчення, аналогічні показанням ОСОБА_2 , відповідно до яких ОСОБА_1 в період з 1986 року по 2000 рік фактично виконував роботу тракториста та був безпосередньо задіяний в збору та посіву урожаю, обробці врожаю та посіву хімікатами, та інше

Надаючи правову оцінку правовідносинам суд виходив з наступного.

Відповідно до ст. 62 Закону України «Про пенсійне забезпечення», основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Отже, правова норма статті 62 Вказаного Закону передбачає, що основним документом для підтвердження стажу роботи є трудова книжка і лише при її відсутності, або записів у ній, стаж підтверджується у відповідності з Порядком, затвердженим Постановою КМУ № 637.

Відповідно до п. 20 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого Постановою КМУ від 12.08.1993 № 637 зазначено, що в тих випадках, коли у трудовій книжці немає відомостей, які визначають право на пенсію на пільгових умовах чи за вислугою років, установлені для окремих категорій працівників, для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються уточнюючі довідки підприємств та організацій.

У довідці має бути вказано: періоди роботи, що зараховуються до спеціального стажу; професія або посада; характер виконуваної роботи; розділ, підрозділ, пункт, найменування списків або їх номери, до якого включається цей період роботи; первинні документи за час виконання роботи, на підставі яких видана зазначена довідка.

Зазначену довідку видає підприємство, установа чи організація, де працювала особа. Якщо підприємство в стадії ліквідації, то уточнюючу довідку надає ліквідатор або його правонаступник на підставі первинних документів за час виконання робіт.

Пунктом 3 Порядку передбачено, що за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.

Відповідно до записів № 1, 2, 3, 4 в трудовій книжці ОСОБА_1 в період з 16.05.1986 року по 01.01.1999 року, він не займав на посаду тракториста-машиніста, безпосередньо зайнятого у виробництві сільськогосподарської продукції в КПС «Імені 1 травня». Проте, вказана обставина встановлена на підставі показань свідків.

Відповідно до Порядку призначення пенсій на пільгових умовах цій категорії працівників роз`яснено у листі Міністерства соціального забезпечення України від 20 січня 1992 року №7 до трактористів-машиністів, безпосередньо зайнятих у виробництві сільськогосподарської продукції, відносяться працівники, які оформлені на роботу трактористами-машиністами, мають відповідне посвідчення, постійно зайняті на тракторах та інших самохідних сільськогосподарських машинах на протязі повного сезону сільськогосподарських робіт в рослинництві та тваринництві. Трактористам-машиністам, які відробили повний пільговий період на

тракторах та інших самохідних сільськогосподарських машинах, весь рік роботи зараховується до стажу, який дає право на пільгове пенсійне забезпечення і в тому випадку, якщо в міжпольовий або

міжсезонний період вони виконували інші роботи (на стаціонарних і причепних установках та агрегатах, по ремонту сільськогосподарської техніки, на тваринницьких фермах тощо). Віднесення господарства до підприємств сільського господарства, трактористи-машиністи яких мають право на пільгову пенсію, провадиться відповідно до класифікатора галузей народного господарства.

Отже, виходячи з вищезазначеного, право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах мають особи за умови їх безпосередньої постійної зайнятості на тракторах протягом повного сезону у виробництві сільськогосподарської продукції в колгоспах, радгоспах, інших підприємствах сільського господарства, що підтверджуються відповідними документами.

Суд констатує, що Рішенням Добропільського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області №1326 від 19.07.2019 року позивачу не зараховано період роботи в КСП імені 1 травня з 01.01.1988 року по 31.12.1995 року на посаді тракториста-машиніста, безпосередньо зайнятого у виробництві сільськогосподарської продукції в колгоспах, радгоспах та інших підприємствах сільськогосподарського господарства у зв`язку з відсутністю документів, підтверджуючих роботу в якості незвільненого бригадира тракторної бригади та виконання робіт в якості тракториста.

При цьому встановлено судом та підтверджено наявними у справі доказами, що фактично позивач працював в колгоспі «Імені 1 травня» з 16.05.1986 року по 30.03.2000 року на посаді бригадира тракторної бригади № 1 та слюсарем тракторної бригади, проте фактично виконував роботу тракториста-машиніста, безпосередньо зайнятого у виробництві сільськогосподарської продукції.

Проте, з незрозумілих суду причин, не зараховано період роботи з 01.01.1988 року по 31.12.1995 року тобто частину вказаного стажу на зазначених в трудовій книжці посадах.

Таким чином, судом доведено, що позивач протягом періоду з 01.01.1988 року по 31.12.1995 року виконував обов`язки тракториста-машиніста, безпосередньо зайнятого у виробництві сільськогосподарської продукції в колгоспі.

На підставі викладеного суд дійшов висновку, що рішення відповідача про відмову позивачу в призначенні пенсії не відповідає вимогам щодо всебічного, повного та об`єктивного розгляду всіх поданих документів, є протиправним, а тому суд вважає позовну вимогу про скасування цього рішення обґрунтованою та такою що підлягає задоволенню.

Також, оцінюючи спірні правовідносини суд приймає до уваги і практику Європейського суду з прав людини (ЄСПЛ), яка відповідно до статті 17 Закону України Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини від 23.02.2006 № 3477-IV, має застосовуватися при розгляді справ як джерело права.

Так, під час розгляду справ проти Туреччини (зокрема, Loizidouv. Turkey, Cyprusv. Turkey), проти Молдови та Росії (зокрема, Mozerv/the Republic of Moldova and Russia, Ilascu and Othersv. Moldova and Russia), ґрунтуючись на Консультативному висновку Міжнародного суду (ООН) у справі Намібії (Namibia case), ЄСПЛ наголосив, що першочерговим завданням щодо прав, передбачених Конвенцією, завжди має бути їх ефективна захищеність на території всіх Договірних Сторін, навіть якщо частина цієї території знаходиться під ефективним контролем іншої Договірної Сторони.

Згідно положень статті 3 Конституції України, як Основного Закону України - людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю; права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави; держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави.

Як зазначив ЄСПЛ у справі Latvia (п.77 рішення Великої палати ЄСПЛ від 18.02.2009 р.) стаття 1 Протоколу № 1 до Конвенції не накладає ніяких обмежень на свободу держави, що ратифікувала Конвенцію, приймати рішення про те, чи створювати якусь схему соціального забезпечення, або обирати тип або розмір виплат, які надаються відповідно до будь-якої такої схеми. Однак, якщо в державі існують чинні законодавчі норми, що передбачають такі виплати на основі права на соціальну підтримку незалежно від того, чи обумовлені вони попередньою сплатою внесків ці норми слід вважати такими, що створюють майновий інтерес, що потрапляє в сферу дії статті 1 Протоколу № 1 до Конвенції для осіб, що відповідають пропонованим до благоотримувачів вимогам.

У справі Будченко проти України (рішення від 24 квітня 2014 року, заява № 38677/06) ЄСПЛ також зазначив, що якщо у Договірній державі є чинне законодавство, яким виплату коштів передбачено як право на соціальні виплати (обумовлені чи не обумовлені попередньою сплатою внесків), таке законодавство має вважатися таким, що передбачає майнове право, що підпадає під дію статті 1 Першого протоколу, відносно осіб, які відповідають її вимогам.

Отже, враховуючи те, що майновий інтерес позивача ґрунтується на положеннях чинного законодавства, зокрема, статті 14 Закону № 1788, стандарти ЄСПЛ можуть і повинні бути застосовані до цього випадку. ЄСПЛ неодноразово у своїх рішеннях зазначав, що предмет і мета Конвенції як інструменту захисту прав людини потребують такого тлумачення і застосування її положень, завдяки яким гарантовані нею права були б не теоретичними чи ілюзорними, а практичними та ефективними (п.53 рішення у справі Ковач проти України, п.59 рішення у справі Мельниченко проти України, п.50 рішення у справі Чуйкіна проти України тощо).

Суд повинен оцінювати фактичні обставини справи з урахуванням того, що права, гарантовані Конституцією України та Конвенцією про захист прав людини та основоположних свобод, мають залишатися ефективними, тобто людину не можна ставити в ситуацію, коли вона завідомо не може реалізувати своїх прав навіть теоретично. Більше того, відповідно до статті 14 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод користування правами та свободами, визнаними в цій Конвенції, має бути забезпечене без дискримінації за будь-якою ознакою - статі, раси, кольору шкіри, мови, релігії, політичних чи інших переконань, національного чи соціального походження, належності до національних меншин, майнового стану, народження, або за іншою ознакою.

З урахуванням наведеного, суд дійшов висновку, що рішення Добропільського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області №1326 від 19.07.2019 року про відмову в призначені пенсії ОСОБА_1 , з підстав зазначених в рішенні є протиправним та таким, що підлягає скасуванню.

Згідно з частиною 1 статті 5 Кодексу адміністративного судочинства України кожна особа має право в порядку, встановленому цим кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або інтереси.

Відповідно до п. 7 ч.2 ст. 245 Кодексу адміністративного судочинства України в разі задоволення адміністративного позову суд може прийняти постанову про визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправними та зобов`язання вчинити певні дії.

Отже, суд наділений повноваженнями щодо зобов`язання відповідача вчинити певні дії, і це прямо вбачається з п. 7 ч.2 ст. 245 Кодексу адміністративного судочинства України.

При цьому, спосіб відновлення порушеного права має бути ефективним та таким, який виключає подальші протиправні рішення, дії чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень, а у випадку невиконання або неналежного виконання рішення не виникала б необхідність повторного звернення до суду, а здійснювалося примусове виконання рішення.

Враховуючи вищевикладене, суд вважає за доцільне визнати протиправним та скасувати рішення Добропільського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області №1326 від 19.07.2019 року про відмову в призначені пенсії ОСОБА_1 та зобов`язати Добропільське об`єднане управління Пенсійного фонду України в Донецькій області повторно розглянути заяву про призначення пенсії за віком на пільгових умовах згідно з п. 3 ч. 2 ст. 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» з урахуванням всього страхового і пільгового стажу роботи, у тому числі період роботи в КПС «Імені 1 травня» з 01.01.1988 року по 31.12.1995 року на посаді тракториста-машиніста, безпосередньо зайнятого у виробництві сільськогосподарської продукції в колгоспах, радгоспах, інших підприємствах сільського господарства.

Згідно положень статті 3 Конституції України, як Основного Закону України - людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю; права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави; держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави.

Згідно з частиною 1 статті 5 Кодексу адміністративного судочинства України кожна особа має право в порядку, встановленому цим кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або інтереси.

Відповідно до ст. 72 Кодексу адміністративного судочинства України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються судом на підставі пояснень сторін, третіх осіб та їхніх представників, показань свідків, письмових і речових доказів, висновків експертів.

За правилами частин 1, 5 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, а в разі якщо особа, яка бере участь у справі, без поважних причин не надасть докази на пропозицію суду для підтвердження обставин, на які вона посилається, суд вирішує справу на основі наявних доказів.

Відповідно до ч. 2 ст. 77 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Статтею 90 КАС України передбачено, що суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Ніякі докази не мають для суду наперед встановленої сили.

Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, суд зазначає наступне.

Позивачем сплачено судовий збір в сумі 768,40 грн.

Згідно ч. 1 ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Таким чином, зважаючи на те, що позивачем сплачено суму судового збору, суд приходить до висновку про необхідність стягнення за рахунок бюджетних асигнувань з Добропільського об`єднаного управління Пенсійного фонду в Донецькій області суми судового збору у розмірі 768,40 грн. на користь ОСОБА_1 , як того вимагає ч.2 ст. 4 Закон України Про судовий збір.

Керуючись ст. ст. 139, 244-250, 255, 262, 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 (місце реєстрації: АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 ) до Добропільського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області (вул. Незалежності, 28А, м. Добропілля, Донецька обл., ) про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії задовольнити в повному обсязі.

Скасувати рішення Добропільського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області №1326 від 19.07.2019 року про відмову в призначенні пільгової пенсії.

Зобов`язати Добропільське об`єднане управління Пенсійного фонду України Донецької області зарахувати до пільгового стажу період роботи в КПС «Імені 1 травня» з 01.01.1988 року по 31.12.1995 року на посаді тракториста-машиніста, безпосередньо зайнятого у виробництві сільськогосподарської продукції в колгоспах, радгоспах, інших підприємствах сільського господарства.

Зобов`язати Добропільське об`єднане управління Пенсійного фонду України Донецької області повторно розглянути заяву про призначення пенсії за віком на пільгових умовах згідно з п. 3 ч. 2 ст. 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» з урахуванням всього страхового і пільгового стажу роботи, у тому числі період роботи в КПС «Імені 1 травня» з 01.01.1988 року по 31.12.1995 року на посаді тракториста-машиніста, безпосередньо зайнятого у виробництві сільськогосподарської продукції в колгоспах, радгоспах, інших підприємствах сільського господарства.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань з Добропільського об`єднаного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 768 (сімсот шістдесят вісім) гривень 40 копійок.

Вступна та резолютивна частини рішення прийняті у нарадчій кімнаті та проголошені у судовому засіданні 27 листопада 2019 року.

Рішення складено у повному обсязі та підписано 29 листопада 2019 року.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Суддя Л.В. Арестова