Справа № 400/2115/19
Суддя: Брагар В. С.
Дата ухвалення: 2019-10-04 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

МИКОЛАЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04 жовтня 2019 р. № 400/2115/19
м. Миколаїв

Миколаївський окружний адміністративний суд, у складі судді Брагар В. С. розглянув у порядку письмового провадження адміністративну справу

за позовом:Фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 , АДРЕСА_1 ( АДРЕСА_2 )

до відповідача:Головного управління ДФС у Миколаївській області, вул. Лягіна, 6, Миколаїв, 54001

про:скасування вимоги про сплату боргу від 21.05.2019 р. №Ф-81212-17, що є протиправною та дискримінаційною,

ОСОБА_1 (надалі - позивач) звернувся Миколаївського окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління Державної фіскальної служби у Миколаївській області (надалі - відповідач) в якому просив суд скасувати вимогу про сплату боргу (недоїмки) Головного управління Державної фіскальної служби у Миколаївській області від 21.05.2019 року № Ф-81212-17.

В обґрунтування позовних вимог зазначив, що 09.07.2019 отримав від ГУ ДФС Миколаївської області вимогу про сплату боргу (недоїмки) від 21.05.2019 № Ф-81212-17, якою ГУ ДФС Миколаївської області відповідно до ст. 25 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» (далі-Закон № 2464-VI) та на підставі даних інформаційної системи органу доходів і зборів, визначено позивачу заборгованість зі сплати єдиного внеску станом на 30.04.2019 у розмірі 12587,97 грн. Позивач вказує, що є пенсіонером, отже не повинен сплачувати єдиний внесок. Відтак, вимога, якою визначено внесок є протиправною і підлягає скасуванню.

Відповідач надав відзив на позовну заяву в якому зазначив, що згідно облікових даних позивач зареєстрований як фізична особа-підприємець, відповідно вимога про сплату боргу (недоїмки) сформована та направлена платнику станом на 30.04.2019 року відповідно до норм чинного законодавства. В наданих до суду запереченнях, також відповідачем зазначено, що позивач із 01.10.2009 року по теперішній час перебуває на загальній систему оподаткування. Просить відмовити в задоволенні позову.

Відповідно до ст. 263 Кодексу адміністративного судочинства України (надалі - КАС України), суд здійснив розгляд справи у письмовому проваджені.

Дослідивши матеріали справи та оцінивши наявні в них фактичні дані, суд, -

ВСТАНОВИВ:

Згідно відомостей з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, позивач 01.10.2009 року був зареєстрований як фізична особа-підприємець.

21.05.2019 року ГУ ДФС у Миколаївській області, позивачу виставлено податкову вимогу про сплату боргу (недоїмки) № Ф-81212-17 зі сплати єдиного внеску на суму 12581,97 грн.

Податкову вимогу про сплату боргу (недоїмки) № Ф-81212-17 від 21.05.2019 року позивач отримав, 09.07.2019 року.

Вважаючи вказану вимогу протиправною, позивач звернулась до суду з даним адміністративним позовом.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам суд враховує наступне.

Правові та організаційні засади забезпечення збору та обліку єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, умови та порядок його нарахування і сплати врегульовані Законом України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування" (далі - Закон №2464-VI).

Відповідно до пункту другого статті 1 Закону №2464-VI єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування (далі єдиний внесок) - це консолідований страховий внесок, збір якого здійснюється до системи загальнообов`язкового державного соціального страхування в обов`язковому порядку та на регулярній основі з метою забезпечення захисту у випадках, передбачених законодавством, прав застрахованих осіб та членів їхніх сімей на отримання страхових виплат (послуг) за діючими видами загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Відповідно до п.4, 5-1 ч.1 ст. 4 Закону №2464-VI - платниками єдиного внеску є фізичні особи-підприємці, у т.ч. ті, які обрали спрощену систему оподаткування, члени фермерського господарства, якщо вони не належать до осіб, які підлягають страхуванню на інших підставах.

Тобто, платниками єдиного внеску є фізичні особи підприємці, в т.р. й ті, що перебувають на спрощеній системі оподаткування. Отже, у разі перебування фізичної особи -підприємця на загальній системі оподаткування, як у випадку із позивачем, який перебуває на загальній систему оподаткування, це не звільняє його від сплати єдиного внеску.

Відповідно до ч.4 ст. 4 Закону № 2464 -VI особи, зазначені у пунктах 4 та 5-1 частини першої цієї статті, звільняються від сплати за себе єдиного внеску, якщо вони отримують пенсію за віком або є особами з інвалідністю, або досягли віку, встановленого статтею 26 Закону України "Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування", та отримують відповідно до закону пенсію або соціальну допомогу. Такі особи можуть бути платниками єдиного внеску виключно за умови їх добровільної участі у системі загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Таким чином, звільнення фізичної особи-підприємця від сплати єдиного внеску можливе при наявності двох умов: по-перше, така особа повинна мати статус пенсіонера за віком або інваліда або досягти віку, встановленого статтею 26 Закону України "Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування" (60 років), по-друге, отримувати відповідно до закону пенсію або соціальну допомогу.

Як вбачається з пенсійного посвідчення позивача № НОМЕР_1 від 13.04.2009 року, що міститься в матеріалах справи, йому призначена пенсія військовослужбовця за вислугу років, а тому ч.4 ст.4 Закону №2464 щодо звільнення від сплати єдиного соціального внеску не може бути застосовано до нього, оскільки пенсію за віком на час формування вимоги про сплату єдиного внеску він не отримував.

Відповідно до пенсійного посвідчення позивача, 60 річного віку він досягне лише 09.12.2027 року.

За таких обставин, беручи до уваги, що позивач отримував пенсію військовослужбовця саме за вислугу років та недосяг 60 річного віку, суд доходить висновку, що він не звільнений від сплати єдиного соціального внеску.

Статтею 6 Закону України «Про збір та облік єдиного на загальнообов`язкове державне соціальне страхування" визначено обов`язок платника єдиного внеску своєчасно та в повному обсязі нараховувати, обчислювати і сплачувати єдиний внесок.

Нарахування платнику єдиного внеску здійснюється автоматично на рівні ДФС України поквартально в розмірі мінімального страхового внеску, що відображається в інтегрованій картці платника.

Крім того, з прийняттям Закону України від 03 жовтня 2017 року №2148-VIII «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій » внесені зміни до Закону № 2464, що діють з 01.01.2018, зокрема щодо строків сплати зобов`язань фізичними особами-підприємцями, які перебувають на загальній системі оподаткування.

Так, з 01.01.2018 року всі фізичні особи-підприємці (незалежно від обраної системи оподаткування), крім звільненої статтею 4 Закону №2464 категорії страхувальників, зобов`язані сплачувати за себе єдиний внесок, нарахований за календарний квартал, до 20 числа місяця, що настає за кварталом, за який сплачується єдиний внесок (абзац третій ч.8 ст.9 Закону №2464). Законом України від 07.12.2017 №2246-VIII «Про Державний бюджет України на 2018 рік», установлено щомісячний розмір мінімальної заробітної плати з 01 січня 2018 - 3723,00 грн.

Відповідно, щоквартальний платіж складає 2457,18 грн. (3723,00*3*22%).

Порядок нарахування і сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування регулюється Інструкцією про порядок нарахування і сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, затвердженою наказом Міністерства фінансів України від 20.04.2015 року № 449 (далі - Інструкція).

Відповідно до п. 1 - 4 ч. 1 Розділу ІV Інструкції єдиний внесок нараховується на суми, визначені базою для нарахування єдиного внеску, які не зменшені на суму відрахувань податків, інших обов`язкових платежів, що відповідно до Закону сплачуються із зазначених сум або за договорами позики, придбання товарів та виплат на інші цілі за дорученням отримувача; єдиний внесок нараховується на суми, визначені базою для нарахування єдиного внеску, незалежно від джерел їх фінансування, форми, порядку, місця виплати та використання, а також від того, чи виплачені такі суми фактично після їх нарахування до сплати; єдиний внесок обчислюється виключно у національній валюті, в тому числі з виплат (доходу), що здійснюються в натуральній формі; обчислення єдиного внеску за минулі періоди здійснюється, виходячи з розміру єдиного внеску, що діяв на день нарахування (обчислення, визначення) заробітної плати (доходу), на яку нараховується єдиний внесок.

Відповідачем сформовано вимогу від 21.05.2019 року № Ф-81212-17 на підставі даних інформаційної системи органу доходів і зборів, що відповідає положенням Закону № 2464.

Позивачем за період 2013- 2019 рік не подано звіт про суми нарахованого доходу застрахованих осіб та суми нарахованого єдиного внеску.

Нормами Інструкції, зокрема, п. 4 Розділу VI, передбачено, що вимога про сплату боргу (недоїмки) формується не тільки на підставі актів документальних перевірок, але й на підставі звітів платника про нарахування єдиного внеску та облікових даних з інформаційної системи органу доходів і зборів за формою згідно додатку. Не надання звітності не звільняє від обов`язку сплати єдиного внеску.

Отже суд не приймає до уваги доводи позивача, про те що відповідач зобов`язаний був надати йому підтвердження документальної перевірки, як підставу для формування вимоги про сплату боргу (недоїмки).

Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що вимога про сплату боргу (недоїмки) №Ф-81212-17 від 21 травня 2019 року винесена відповідачем відповідно до вимог чинного законодавства, а тому відсутні підстави для її скасування, отже відсутні підстави для задоволення адміністративного позову.

Судові витрати розподіляються відповідно до ст.139 КАС України та покладаються на позивача.

Керуючись статтями 2, 9, 19, 77, 241-243, 246, 250, 255, 263 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ВИРІШИВ:

У задоволенні адміністративного позову Фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , ідентифікаційний код НОМЕР_1 ) до Головного управління ДФС у Миколаївській області (вул. Лягіна, 6, м. Миколаїв, 54001, ) - відмовити повністю.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду першої інстанції подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину рішення суду , або справу було розглянуто в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Апеляційна скарга подається учасниками справи відповідно до статті 297 Кодексу адміністративного судочинства України з урахуванням пункту 15.5 Розділу VII Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя В. С. Брагар