Справа № 560/1853/19
Суддя: Граб Л.С.
Дата ухвалення: 2019-11-27 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 560/1853/19

Головуючий суддя 1-ої інстанції - Ковальчук О.К.

Суддя-доповідач - Граб Л.С.

27 листопада 2019 року

м. Вінниця

Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Граб Л.С.

суддів: Сторчака В. Ю. Іваненко Т.В. ,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління ДФС у Хмельницькій області на рішення Хмельницького окружного адміністративного суду від 13 серпня 2019 року у справі за адміністративним позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Головного управління ДФС у Хмельницькій області про визнання протиправною та скасування вимоги,

В С Т А Н О В И В :

У червні 2019 року фізична особа-підприємець ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Головного управління ДФС у Хмельницькій області (далі ГУ ДФС у Хмельницькій області), в якому просила визнати протиправною та скасувати вимогу про сплату боргу (недоїмки) від 14.03.2018 №Ф-8525-17.

Рішенням Хмельницького окружного адміністративного суду від 13 серпня 2019 року позов задоволено: визнано протиправною та скасувано вимогу ГУ ДФС у Хмельницькій області про сплату боргу (недоїмки) від 14.03.2019 №Ф-8525-17.

Не погоджуючись із вказаним судовим рішенням відповідач, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального права, а також на невідповідність висновків суду обставинам справи, що призвело до невірного вирішення справи та прийняття необґрунтованого рішення, подав апеляційну скаргу.

В обгрунтуванні апеляційної скарги зазначено, що ОСОБА_1 є пенсіонером за віком та звільнена від сплати єдиного внеску (далі ЄВ). Проте, оскільки, остання самостійно визначила суми нарахованого доходу застрахованих осіб та суми нарахованого ЄВ за 2018 рік, то у відповідності до поданого звіту повинна ці кошти сплатити.

Позивач своїм правом на подання відзиву на апеляційну скаргу не скористалася.

Відповідно до ч.4 ст.304 КАС України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

За правилами п.3 ч.1 ст.311 КАС України, розгляд справи колегією суддів здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення учасників судового процесу, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, з огляду на слідуюче.

Судом першої інстанції встановлено та матеріалами справи підтверджується, що ОСОБА_1 зареєстрована як фізична особа-підприємець та є платником єдиного податку.

При цьому, позивач з 19.05.1994 перебуває на обліку в органі пенсійного фонду та отримує пенсію за віком.

01.02.2019 позивач помилково подала звіт про суми нарахованого доходу застрахованих осіб та суми нарахованого єдиного внеску від №40957 на суму єдиного внеску в розмірі 9828,72 грн.

04.02.2019 ОСОБА_1 повторно подано звіт про суми нарахованого доходу застрахованих осіб та суми нарахованого єдиного внеску від №43419 на суму єдиного внеску в розмірі 819,06 грн.

За результатами поданих звітів відповідач сформував і надіслав позивачеві вимогу про сплату боргу (недоїмки) від 14.03.2019 №Ф-8525-17 зі сплати єдиного внеску в сумі 9008,72 грн.

22.04.2019 позивач звернулась до ДФС України зі скаргою про скасування вимоги про сплату боргу (недоїмки) від 14.03.2019 №Ф-8525-17.

Однак листом від 27.05.2019 №24245/6/99-99-11-05-02-25 ДФС України повідомила ОСОБА_1 про залишення скарги від 22.04.2019 без задоволення, а вимоги про сплату боргу (недоїмки) від 14.03.2019 №Ф-8525-17 без змін.

Вважаючи спірну податкову вимогу протиправною, позивач звернулась до суду з позовом про її скасування.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що оскільки ФОП ОСОБА_1 є пенсіонером за віком, яка не здійснювала заходів для добровільної участі у системі загальнообов`язкового державного соціального страхування, то остання не повинна сплачувати ЄВ.

Переглядаючи оскаржуване судове рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги, перевіряючи дотримання судом першої інстанцій норм процесуального права при встановленні фактичних обставин у справі та правильність застосування ним норм матеріального права, колегія суддів виходить із наступного.

Відносини, що виникають з приводу забезпечення збору та обліку єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, умови та порядок його нарахування і сплати та повноваження органу, що здійснює його збір та ведення обліку, регулюються Законом України від 08.07.2010 № 2464-VI "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування".

Відповідно пункту 2 частини першої статті 1 вказаного Закону єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування (далі - єдиний внесок)-консолідований страховий внесок, збір якого здійснюється до системи загальнообов`язкового державного соціального страхування в обов`язковому порядку та на регулярній основі з метою забезпечення захисту у випадках, передбачених законодавством, прав застрахованих осіб на отримання страхових виплат (послуг) за діючими видами загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Пунктом 4 частини першої статті 4 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування" визначено, що платниками єдиного внеску є фізичні особи - підприємці, в тому числі ті, які обрали спрощену систему оподаткування.

Водночас, особи, зазначені у пункті 4 частини першої цієї статті, які обрали спрощену систему оподаткування, звільняються від сплати за себе єдиного внеску, якщо вони є пенсіонерами за віком або інвалідами та отримують відповідно до закону пенсію або соціальну допомогу. Такі особи можуть бути платниками єдиного внеску виключно за умови їх добровільної участі у системі загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Згідно зі статтею 1 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" пенсіонер - особа, яка відповідно до цього Закону отримує пенсію, довічну пенсію, або члени її сім`ї, які отримують пенсію в разі смерті цієї особи у випадках, передбачених цим Законом;

Системний аналіз наведених норм дає підстави для висновку про те, що фізичні особи - підприємці, які отримують пенсію за віком та обрали спрощену систему оподаткування, звільняються від сплати за себе ЄВ, проте не позбавлені права сплачувати цей внесок на добровільних засадах.

За змістом частин першої-третьої статті 10 Закону платниками, які мають право на добровільну сплату єдиного внеску, є: члени особистого селянського господарства, якщо вони не належать до осіб, які підлягають страхуванню; особи, які досягли 16-річного віку та не перебувають у трудових відносинах з роботодавцями, визначеними пунктом 1 частини першої статті 4, та не належать до платників єдиного внеску, визначених пунктами 4, 5 та 5-1 частини першої статті 4 цього Закону, у тому числі іноземці та особи без громадянства, які постійно проживають або працюють в Україні, громадяни України, які працюють або постійно проживають за межами України, якщо інше не встановлено міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування.

Особи, зазначені в частині першій цієї статті, беруть добровільну участь у системі загальнообов`язкового державного соціального страхування протягом строку, визначеного в договорі про добровільну участь у системі загальнообов`язкового державного соціального страхування, але не менше одного року (крім договорів про одноразову сплату).

Особи, зазначені в частині першій цієї статті, подають до органу доходів і зборів за місцем проживання відповідну заяву в порядку та за формою, встановленими центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику, за погодженням з Пенсійним фондом та фондами загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Отже, добровільна участь особи, яка виявили бажання бути платниками єдиного внеску, передбачає собою укладення договору на добровільну участь у системі загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Оскільки в матеріалах справи відсутній договір про добровільну участь позивача у системі загальнообов`язкового державного соціального страхування, то помилкова подача позивачем звітів за 2018 рік не свідчить про її добровільну участь у системі страхування.

Аналогічна правова позиція викладена в постановах Верховного Суду від 17.10.2018 (справа № 2240/2691/18), від 19.04.2019 (справа №819/538/18) та від 04.09.2019 (справа № 806/1503/16).

Враховуючи вищезазначене, колегія суддів вважає безпідставними доводи скаржника за якими подана ОСОБА_1 звітність щодо суми нарахованого ЄВ свідчить про добровільну згоду останньої на участь у системі загальнообов`язкового державного соціального страхування, оскільки позивачем договорів, в тому числі будь-яких заяв про добровільну участь у системі загальнообов`язкового державного соціального страхування не укладалося та не подавалося, а подання звітності не є передбаченою законом умовою, на підставі якої особа, що підпадає під дію положень частини четвертої статті 4 Закону може добровільно брати участь у відповідній системі страхування.

Згідно з частиною 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

У пункті 110 рішення від 23.07.2002 у справі "Компанія "Вестберґа таксі Актіеболаґ" та "Вуліч проти Швеції" Європейський Суд з прав людини визначив, що адміністративні суди, які розглядають скарги заявників стосовно рішень податкового управління, мають повну юрисдикцію у цих справах та повноваження скасувати оскаржені рішення. Справи мають бути розглянуті на підставі поданих доказів, а довести наявність підстав, передбачених відповідними законами, для призначення податкових штрафів має саме податкове управління.

В процесі судового розгляду відповідач не довів правомірності спірної вимоги про сплату боргу (недоїмки) від 14.03.2019 №Ф-8525-17.

З огляду на зазначене, колегія суддів погоджується з позицією суду першої інстанції, що оскільки ФОП ОСОБА_1 є пенсіонером за віком, обрала спрощену систему оподаткування та не подавала до контролюючого органу жодних заяв про добровільну участь зі сплати ЄВ, то на неї не розповсюджується обов`язок зі сплати ЄВ.

Таким чином, суд першої інстанції при вирішенні даного публічно-правового спору правильно встановив фактичні обставини справи та надав їм належну правову оцінку, а доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують та не дають правових підстав для скасування оскаржуваного судового рішення.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За таких підстав апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Керуючись ст.ст. 77, 243, 250, 304, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В :

апеляційну скаргу Головного управління ДФС у Хмельницькій області залишити без задоволення, а рішення Хмельницького окружного адміністративного суду від 13 серпня 2019 року - без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає.

Головуючий Граб Л.С.

Судді Сторчак В. Ю. Іваненко Т.В.