Справа № 140/2884/19
Суддя: Каленюк Жанна Василівна
Дата ухвалення: 2019-11-29 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОЛИНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 листопада 2019 року ЛуцькСправа № 140/2884/19

Волинський окружний адміністративний суд у складі судді Каленюк Ж.В., розглянувши у письмовому провадженні за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом Головного управління ДПС у Волинській області до Квартирно-експлуатаційного відділу міста Володимир-Волинського про стягнення податкового боргу,

ВСТАНОВИВ:

Головне управління ДФС у Волинській області (далі ГУ ДФС у Волинській області, позивач) звернулося з позовом до Квартирно-експлуатаційного відділу міста Володимир-Волинський (далі КЕВ м. Володимир-Волинський, відповідач) про стягнення податкового боргу у сумі 2191715,61 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідач як платник податків не виконує обов`язок, встановлений статтями 36, 38 Податкового кодексу України (далі ПК України) щодо своєчасності та повноти сплати податків і зборів у порядку та строки, визначені цим Кодексом. За відповідачем обліковується податковий борг із земельного податку з юридичних осіб на загальну суму 2191715,61 грн, що виник у зв`язку із несплатою самостійно задекларованих грошових зобов`язань в податкових деклараціях з плати за землю за 2019 рік, а також грошового зобов`язання, визначеного податковими повідомленнями-рішеннями від 09 жовтня 2018 року №, №, №, від 18 січня 2019 року №, та пені.

Як зазначив позивач, ним як контролюючим органом вживались заходи, спрямовані на стягнення заборгованості шляхом надіслання відповідачу податкової вимоги від 17 березня 2015 року №522-23. З моменту формування податкової вимоги податковий борг не переривався; вимогу відповідач не оскаржив. Проте вжиті заходи не призвели до повного погашення податкового боргу. Відтак, позивач просив стягнути з відповідача кошти для погашення податкового боргу у сумі 2191715,61 грн з рахунків у банках, що обслуговують такого платника податків.

Ухвалою від 30 вересня 2019 року позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі, її розгляд призначено за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи відповідно до статті 262 Кодексу адміністративного судочинства України (надалі - КАС України).

У відзиві на позов відповідач його вимог не визнав (а.с.86-90). В обґрунтування своєї позиції вказав, що КЕВ м. Володимир-Волинський є неприбутковою установою, яка утримується за рахунок державного бюджету, є розпорядником коштів третього ступеня. Накопичення суми податкової заборгованості зумовлено ненаданням коштів розпорядником вищого рівня, що виключає вину відповідача. КЕВ є структурним органом військового управління в системі Збройних сил України, підпорядковується Західному територіальному квартирно-експлуатаційному Управлінню. Вважає, що позивачем не дотримано вимог статті 96 ПК України в частині звернення з відповідним поданням до Західного територіального квартирно-експлуатаційного Управління про виділення коштів на сплату податкового боргу. Крім того, у разі недостатності коштів відповідальність за зобов`язаннями військової частини несе Міністерство оборони України та Західне територіальне квартирно-експлуатаційне Управління.

Водночас, відповідач вважає, що відповідно до пункту 2 статті 14 Закону України Про Збройні Сили України земля, води, інші природні ресурси, закріплені, зокрема, за установами Збройних Сил України, належать їм на праві оперативного управління та звільняються від сплати всіх видів податків відповідно до законів з питань оподаткування. Під час подання податкових декларацій з плату за землю ним зазначалося про звільнення від сплати податку, відтак відповідач не погоджується з доводами контролюючого органу про те, що грошове зобов`язання є узгодженим. Прийнявши декларації з доповненнями, у яких повідомлялося про звільнення від сплати земельного податку, контролюючий орган зобов`язаний був вчинити дії по звільненню КЕВ м. Володимир-Волинський від сплати земельного податку у 2019 році. Також відповідач зазначив, що податкові повідомлення-рішення, на які посилається у позові позивач, оскаржувалися в адміністративному порядку; податкова вимога на заявлену суму податкового боргу до нього не надходила, відтак у контролюючого органу не виникає право на стягнення вказаної суми боргу.

На підставі наведеного відповідач просив в задоволенні позову відмовити.

У відповіді на відзив (а.с.113-116) позивач заперечив доводи відзиву та вказав, що КЕВ м. Володимир-Волинський є юридичною особою та як землекористувач земельних ділянок є платником земельного податку. Відповідно до пункту 54.1 статті 54 ПК України платник податків самостійно обчислює суму податкового та/або грошового зобов`язання та/або пені, яку зазначає у податковій декларації; така сума грошового зобов`язання є узгодженою. Відповідач подав податкові декларації з плати за землю. Разом з тим, вичерпний перелік юридичних осіб, які звільняються від сплати земельного податку, встановлений статтею 282 ПК України; відповідач до таких платників не належить. Також щодо відповідача відсутнє рішення органу місцевого самоврядування, яким би йому надавалися пільги зі сплати земельного податку; примітки в поданих відповідачем деклараціях з плати за землю щодо звільнення від оподаткування не передбаченні чинним податковим законодавством. Пріоритетним у врегулюванні відносин є норми ПК України, а не Закону України Про Збройні Сили України, оскільки Кодекс, прийнятий у часі пізніше, та є спеціальним законом у сфері справляння податків та зборів.

Позивач звернув увагу, що з моменту надіслання податкової вимоги від 17 березня 2015 року №522-23 податковий борг у відповідача не переривався, лише змінювалася сума такого боргу. Ця обставина і не заперечується відповідачем. Водночас, контролюючий орган не має обов`язку направляти платнику податків нову податкову вимогу у випадку збільшення суми податкового боргу. Зауважив, що сплачені відповідачем з 2016 року кошти відповідно до пункту 87.9 статті 87 ПК України спрямовувалися на погашення податкового боргу згідно з календарною черговістю його виникнення. Оскільки податковий борг виник в результаті самостійного нарахування платником земельного податку, то відповідач повинен та міг спрогнозувати та забезпечити джерела погашення податкового боргу. Позов просив задовольнити повністю.

Відповідач правом подати заперечення на відповідь на відзив не скористався.

Ухвалою суду від 01 листопада 2019 року Головне управління ДФС у Волинській області замінено на правонаступника - Головне управління ДПС у Волинській області (а.с.118-119).

Крім того, ухвалами суду від 01 листопада 2019 року відмовлено у задоволенні клопотання відповідача про заміну неналежного відповідача або ж залучення як співвідповідача Міністерства оборони України; також відмовлено у задоволенні клопотання представників сторін про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін (а.с.120-121).

Дослідивши письмові докази та перевіривши доводи сторін, викладені у заявах по суті справи, суд встановив такі обставини.

КЕВ м. Володимир-Волинський зареєстрований як юридична особа з 20 липня 2001 року, перебуває на обліку як платник податків в контролюючому органі, що стверджується витягом з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань від 08 липня 2019 року № (а.с.6-8).

За відповідачем рахується податковий борг із земельного податку з юридичних осіб у загальній сумі 2191715,61 грн, про що зазначено у довідці про наявність боргу за платежами до бюджету та підтверджується розрахунком сум податкового боргу, зворотнім боком облікової картки платника (а.с.9-10, 11-13, 37-71). Податковий борг із земельного податку виник в результаті несплати КЕВ м. Володимир-Волинський самостійно задекларованих грошових зобов`язань:

1) за податковою декларацією з плати за землю від 30 січня 2019 року № за користування земельною ділянкою в місті Володимир-Волинський (а.с.34-36) за термінами сплати 02 березня 2019 року в сумі 67804,30 грн, 30 березня 2019 року в сумі 67804,30 грн, 30 квітня 2019 року в сумі 67804,30 грн, 30 травня 2019 року в сумі 67804,30 грн, 30 червня 2019 року в сумі 67804,30 грн, а всього 339021,50 грн. Загальна сума боргу становить 339298,86 грн, в тому числі пеня 277,36 грн;

2) за податковою декларацією з плати за землю від 04 лютого 2019 року № за користування земельною ділянкою в об`єднаній територіальній громаді села Овадне Володимир-Волинського району (а.с.15-17) за термінами сплати 02 березня 2019 року в сумі 137483,30 грн, 30 березня 2019 року в сумі 137483,30 грн, 30 квітня 2019 року в сумі 137483,30 грн, 30 травня 2019 року в сумі 137483,30 грн, 30 червня 2019 року в сумі 137483,30 грн, а всього 687416,50 грн. Загальна сума боргу становить 692363,53 грн, в тому числі пеня 4947,03;

3) за податковою декларацією з плати за землю від 04 лютого 2019 року № за користування земельною ділянкою в місті Устилуг (а.с.18-20) за термінами сплати 02 березня 2019 року в сумі 5716,08 грн, 30 березня 2019 року в сумі 5716,08 грн, 30 квітня 2019 року в сумі 5716,08 грн, 30 травня 2019 року в сумі 5716,08 грн, 30 червня 2019 року в сумі 5716,08 грн, а всього 28580,40 грн. Загальна сума боргу становить 28588,58 грн, в тому числі пеня 8,18 грн;

4) за податковою декларацією з плати за землю від 04 лютого 2019 року №, уточнюючими розрахунками від 21 лютого 2019 року № та від 21 лютого 2019 року № за користування земельною ділянкою в селищі міського типу Локачі (а.с.21-24) за термінами сплати 02 березня 2019 року в сумі 46,18 грн, 30 березня 2019 року в сумі 46,18 грн, 30 квітня 2019 року в сумі 46,18 грн, 30 травня 2019 року в сумі 46,18 грн, 30 червня 2019 року в сумі 46,18 грн, а всього 230,90 грн;

5) за податковою декларацією з плати за землю від 31 січня 2019 року № за користування земельною ділянкою в місті Ківерці (а.с.25-26) за термінами сплати 02 березня 2019 року в сумі 30309,70 грн, 30 березня 2019 року в сумі 30309,70 грн, 30 квітня 2019 року в сумі 30309,70 грн, 30 травня 2019 року в сумі 30309,70 грн, 30 червня 2019 року в сумі 30309,70 грн, а всього 151548,50 грн. Загальна сума боргу становить 331138,05 грн, в тому числі пеня 179589,55 грн;

6) за податковою декларацією з плати за землю від 04 лютого 2019 року № за користування земельною ділянкою у селі Жидичин Ківерцівського району (а.с.27-28) за термінами сплати 02 березня 2019 року в сумі 38904,59 грн, 30 березня 2019 року в сумі 38904,59 грн, 30 квітня 2019 року в сумі 38904,59 грн, 30 травня 2019 року в сумі 38904,59 грн, 30 червня 2019 року в сумі 38904,59 грн, а всього 194522,95 грн. Загальна сума боргу становить 203131,23 грн, в тому числі пеня 8608,28 грн;

7) за податковою декларацією з плати за землю від 28 січня 2019 року № за користування земельною ділянкою у місті Ковель (а.с.29-30) за термінами сплати 02 березня 2019 року в сумі 11690,65 грн, 30 березня 2019 року в сумі 11690,65 грн, 30 квітня 2019 року в сумі 11690,65 грн, 30 травня 2019 року в сумі 11690,65 грн, 30 червня 2019 року в сумі 11690,65 грн, а всього 91277,97 грн. Загальна сума боргу становить 128523,67 грн, в тому числі пеня 37245,70 грн;

8) за податковою декларацією з плати за землю від 31 січня 2019 року № за користування земельною ділянкою у місті Луцьк (а.с.31-33) за термінами сплати 02 березня 2019 року в сумі 29011,36 грн, 30 березня 2019 року в сумі 29011,36 грн, 30 квітня 2019 року в сумі 29011,36 грн, 30 травня 2019 року в сумі 29011,36 грн, 30 червня 2019 року в сумі 29011,36 грн, а всього 145056,80 грн.

Крім того, податковими повідомленнями-рішеннями від 09 жовтня 2018 року №, №, №, від 18 січня 2019 року № КЕВ м. Володимир-Волинсьий контролюючим органом нараховано грошові зобов`язання у сумі 56365,99 грн, 7260,27 грн, 27,70 грн та 253538,16 грн відповідно (а.с.74-76, 80).

Загальна сума заборгованості становить 468440,79 грн., в тому числі пеня 6191,87 грн.

Таким чином, сукупно загальна сума податкового боргу становить 2191715,61 грн.

Несплата відповідачем податкового боргу у сумі 2191715,61 грн стала підставою для звернення ГУ ДФС у Волинській області з даним позовом про стягнення коштів для погашення податкового боргу з рахунків відповідача у банках, що обслуговують такого платника податків.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, що склалися між сторонами, суд зазначає таке.

Відповідно до підпункту 14.1.72 пункту 14.1 статті 14 ПК України земельний податок - обов`язковий платіж, що справляється з власників земельних ділянок та земельних часток (паїв), а також постійних землекористувачів (далі - податок для цілей розділу XII цього Кодексу).

Згідно з пунктами 15.1 статті 15 ПК України платниками податків визнаються фізичні особи (резиденти і нерезиденти України), юридичні особи (резиденти і нерезиденти України) та їх відокремлені підрозділи, які мають, одержують (передають) об`єкти оподаткування або провадять діяльність (операції), що є об`єктом оподаткування згідно з цим Кодексом або податковими законами, і на яких покладено обов`язок із сплати податків та зборів згідно з цим Кодексом.

Пунктом 269.1 статті 269, підпунктом 270.1.1 пункту 270.1 статті 270 ПК України визначено, що платниками земельного податку є власники земельних ділянок, земельних часток (паїв), землекористувачі, а об`єктами оподаткування - земельні ділянки, які перебувають у власності або користуванні.

За визначенням, наведеним у підпункті 14.1.73 пункту 14.1 статті 14 ПК України землекористувачі - юридичні та фізичні особи (резиденти і нерезиденти), яким відповідно до закону надані у користування земельні ділянки державної та комунальної власності, у тому числі на умовах оренди.

Відповідач не заперечує тієї обставини, що є користувачем земельних ділянок, які зазначені ним у податкових деклараціях з плати за землю.

Власники землі та землекористувачі сплачують плату за землю з дня виникнення права власності або права користування земельною ділянкою (пункт 287.1 статті 287 ПК України).

Отже, ПК України визначив обов`язок власників земельних ділянок та земельних часток (паїв), а також постійних землекористувачів сплачувати земельний податок.

Відповідно до підпункту 16.1.4 пункту 16.1 статті 16, пункту 36.1 статті 36, пункту 38.1 статті 38 ПК України платник податків зобов`язаний сплачувати податки та збори в строки та у розмірах, встановлених цим Кодексом та законами з питань митної справи; податковим обов`язком визнається обов`язок платника податку обчислити, задекларувати та/або сплатити суму податку та збору в порядку і строки, визначені цим Кодексом; виконанням податкового обов`язку визнається сплата в повному обсязі платником відповідних сум податкових зобов`язань у встановлений податковим законодавством строк.

Як визначено пунктом 54.1 статті 54 ПК України, крім випадків, передбачених податковим законодавством, платник податків самостійно обчислює суму податкового та/або грошового зобов`язання та/або пені, яку зазначає у податковій (митній) декларації або уточнюючому розрахунку, що подається контролюючому органу у строки, встановлені цим Кодексом. Така сума грошового зобов`язання та/або пені вважається узгодженою.

Згідно з пунктом 286.2 статті 286, пунктом 287.3 статті 287 ПК України платники плати за землю (крім фізичних осіб) самостійно обчислюють суму податку щороку станом на 1 січня і не пізніше 20 лютого поточного року подають відповідному контролюючому органу за місцезнаходженням земельної ділянки податкову декларацію на поточний рік за формою, встановленою у порядку, передбаченому статтею 46 цього Кодексу, з розбивкою річної суми рівними частками за місяцями. Податкове зобов`язання щодо плати за землю, визначене у податковій декларації на поточний рік, сплачується рівними частками власниками та землекористувачами земельних ділянок за місцезнаходженням земельної ділянки за податковий період, який дорівнює календарному місяцю, щомісяця протягом 30 календарних днів, що настають за останнім календарним днем податкового (звітного) місяця.

Таким чином, визначені відповідачем у податкових деклараціях з плати за землю суми зобов`язання є узгодженими, а тому він має обов`язок сплачувати щомісяця визначені у податковій декларації зобов`язання протягом 30 календарних днів, що настають за останнім календарним днем податкового (звітного) місяця.

При цьому суд відхиляє доводи відповідача стосовно звільнення його від сплати земельного податку відповідно до статті 14 Закону України Про Збройні Сили України з огляду на таке.

Відповідно до статті 14 Закону України Про Збройні Сили України земля, води, інші природні ресурси, а також майно, закріплені за військовими частинами, військовими навчальними закладами, установами та організаціями Збройних Сил України, є державною власністю, належать їм на праві оперативного управління та звільняються від сплати усіх видів податків відповідно до законів з питань оподаткування.

Основним законом, який регулює відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема, визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства є ПК України від 02 грудня 2010 року №2755-VI. Цей Кодекс є спеціальним законом, що прийнятий в часі пізніше ніж Закон України від 06 грудня 1991 року №1934-XII Про Збройні Сили України. Пільги щодо сплати земельного податку для юридичних осіб встановлені статтею 282 ПК України, а перелік земельних ділянок, які не підлягають оподаткуванню земельним податком, - статтею 283 ПК України. За цими нормами відповідач не має пільг в оподаткуванні земельним податком.

Пунктом 284.1 статті 284 ПК України визначено, що Верховна Рада Автономної Республіки Крим та органи місцевого самоврядування встановлюють ставки плати за землю та пільги щодо земельного податку, що сплачується на відповідній території.

Відповідачем не надано суду рішення органу місцевого самоврядування щодо надання КЕВ м. Володимир-Волинський пільг зі сплати земельного податку.

Наведене дає підстави для висновку про наявність у відповідача обов`язку сплачувати земельний податок за користування земельними ділянками у розмірах, визначених у податкових деклараціях з плати за землю.

Згідно з пунктом 54.3.3 пункту 54.3 статті 54 ПК України контролюючий орган зобов`язаний самостійно визначити суму грошових зобов`язань, якщо податковим та іншим законодавством особою, відповідальною за нарахування сум податкових зобов`язань з окремого податку або збору, застосування штрафних (фінансових) санкцій та пені, у тому числі за порушення у сфері зовнішньоекономічної діяльності, є контролюючий орган.

Пунктом 57.3 статті 57 ПК України встановлено, що у разі визначення грошового зобов`язання контролюючим органом за підставами, зазначеними у підпунктах 54.3.1 - 54.3.6 пункту 54.3 статті 54 цього Кодексу, платник податків зобов`язаний сплатити нараховану суму грошового зобов`язання протягом 10 календарних днів, що настають за днем отримання податкового повідомлення-рішення, крім випадків, коли протягом такого строку такий платник податків розпочинає процедуру оскарження рішення контролюючого органу.

Як видно з матеріалів справи, ГУ ДФС у Волинській області визначені КЕВ м. Володимир-Волинській грошові зобов`язання податковими повідомленнями-рішеннями від 09 жовтня 2018 року № у сумі 56365,99 грн, № у сумі 7260,27 грн та № у сумі 27,70 грн, а також податковим повідомленням-рішенням від 18 січня 2019 року № у сумі 253538,16 грн (а.с.74-76, 80).

Відповідач не надав доказів, які б свідчили, що зазначені податкові повідомленнями-рішеннями скасовані в адміністративному чи судовому порядку.

Відтак, слід дійти висновку, що визначені цими податковими повідомленнями-рішеннями грошові зобов`язання є узгодженими, а тому у відповідача існує обов`язок їх сплатити.

Згідно з підпунктами 14.1.39, 14.1.175 пункту 14.1 статті 14 ПК України грошове зобов`язання платника податків сума коштів, яку платник податків повинен сплатити до відповідного бюджету як податкове зобов`язання та/або штрафну (фінансову) санкцію, що справляється з платника податків у зв`язку з порушенням ним вимог податкового законодавства та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, а також санкції за порушення законодавства у сфері зовнішньоекономічної діяльності; податковий борг сума узгодженого грошового зобов`язання (з урахуванням штрафних санкцій за їх наявності), але не сплаченого платником податків у встановлений цим Кодексом строк, а також пеня, нарахована на суму такого грошового зобов`язання;

У разі коли платник податків не сплачує узгодженої суми грошового зобов`язання в установлені законодавством строки, контролюючий орган надсилає (вручає) йому податкову вимогу в порядку, визначеному для надсилання (вручення) податкового повідомлення-рішення (пункт 59.1 статті 59 ПК України).

Матеріали справи містять податкову вимогу від 17 березня 2015 року №522-23 (а.с.14), з відміткою про її отримання відповідачем 23 березня 2015 року. Доказів оскарження вказаної вимоги відповідачем не надано.

Відповідно до пункту 59.5 статті 59 ПК України у разі якщо у платника податків, якому надіслано (вручено) податкову вимогу, сума податкового боргу збільшується (зменшується), погашенню підлягає вся сума податкового боргу такого платника податку, що існує на день погашення. У разі якщо після направлення (вручення) податкової вимоги сума податкового боргу змінилася, але податковий борг не був погашений в повному обсязі, податкова вимога додатково не надсилається (не вручається).

Аналіз вказаної норми дає підстави стверджувати про відсутність обов`язку контролюючого органу направляти платнику податків нову податкову вимогу у випадку збільшення суми податкового боргу.

Підпунктом 60.1.1 пункту 60.1 статті 60 ПК України визначено, що податкова вимога вважається відкликаною у разі, якщо сума податкового боргу була погашена самостійно платником податків або органом стягнення.

Тобто, лише у разі, якщо платником податків податковий борг був погашений повністю, а через деякий час виник знову, органу державної податкової служби слід направити (вручити) такому платнику нову податкову вимогу на нову суму грошового зобов`язання.

Рішенням Волинського окружного адміністративного суду від 15 травня 2019 року у справі №140/885/19 за позовом Головного управління ДФС у Волинській області до КЕВ м. Володимир-Волинський про стягнення податкового боргу за квітень-грудень 2018 року, яке набрало законної сили 12 серпня 2019 року (а.с.124-126), встановлено, що з часу надіслання вимоги від 17 березня 2015 року №522-23 податковий борг не переривався. Надалі ця обставина підтверджується відомостями зворотного боку облікової картки платника із земельного податку з юридичних осіб (а.с.37-71).

Отже, наведеним спростовуються доводи відповідача про наявність обов`язку у позивача як контролюючого органу надсилати нову податкову вимогу.

Порядок стягнення податкового боргу платників податків, крім фізичних осіб, регулюється статтями 95 - 99 ПК України.

Право на стягнення з платника податків суми податкового боргу виникає у податкового органу після спливу 60 календарних днів після направлення боржнику такої податкової вимоги. Такий висновок випливає з аналізу статті 95 ПК України, пунктами 95.1 - 95.2 якої встановлено, що контролюючий орган здійснює за платника податків і на користь держави заходи щодо погашення податкового боргу такого платника податків шляхом стягнення коштів, які перебувають у його власності, а в разі їх недостатності шляхом продажу майна такого платника податків, яке перебуває у податковій заставі. Стягнення коштів платника податків провадяться не раніше ніж через 60 календарних днів з дня надіслання (вручення) такому платнику податкової вимоги.

Також підпунктом 20.1.34 пункту 20.1 статті 20 ПК України визначено право контролюючих органів звертатися до суду щодо стягнення коштів платника податків, який має податковий борг, з рахунків у банках, що обслуговують такого платника податків, на суму податкового боргу або його частини.

Суд зауважує, що норми статті 96 ПК України не підлягають застосуванню до даних правовідносин між сторонами у справі, оскільки стосуються погашення податкового боргу державних підприємств, які не підлягають приватизації, та комунальних підприємств після продажу внесеного в податкову заставу майна.

Безпідставними є доводи відповідача щодо відповідальності за його зобов`язаннями Міністерства оборони України.

Згідно з Положенням про квартирно-експлуатаційний відділ м. Володимир Волинський, затвердженим наказом начальника Західного територіального квартирно-експлуатаційного управління від 28 листопада 2016 року №153 (а.с.91-95), відповідач є державною установою та юридичною особою, яка веде самостійний баланс, має реєстраційні рахунки у відділеннях Державного казначейства та поточний рахунок в установі банку, гербову печатку зі своїм найменуванням та несе відповідальність за своїми зобов`язаннями в межах належного їй майна згідно з чинним законодавством, а також забезпечує своєчасну оплату податків та інших відрахувань. При цьому установа користується закріпленою за нею землею, а джерелом формування майна і фінансових ресурсів установи є: майно, передане їй засновником; фінансування з Державного бюджету; доходи, одержані від господарської діяльності. (пункти 3.1, 3.3, 3.4, 4.3, 4.5, 5.2 Положення).

Обмежене фінансування бюджетної установи не є безумовною обставиною, що виключає застосування до платника податків фінансову відповідальність.

Такий висновок, зокрема, зазначений у постанові Верховного Суду від 17 квітня 2018 року у справі №803/1346/15-а за позовом Головного управління ДФС у Волинській області до КЕВ м. Володимир-Волинський про стягнення податкового боргу.

Як визначено частиною першою статті 9, частиною першою статті 77 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

З урахуванням встановлених у справі на підставі письмових доказів обставин, виходячи із системного аналізу положень ПК України, суд дійшов висновку, що грошові зобов`язання, визначені КЕВ м. Володимир-Волинський самостійно у податкових деклараціях з плати за землю та контролюючим органом у податкових повідомленнях-рішеннях, перерахованих вище, є узгодженими та оскільки у встановлені ПК України строки вони не сплачені (доказів протилежного відповідач суду не надав), то такі набули статусу податкового боргу. У зв`язку із несплатою податкового боргу відповідачем кошти на його погашення у сумі 2191715,61 грн підлягають стягненню з рахунків у банках, що обслуговують такого платника. Відтак, позовні вимоги підлягають задоволенню повністю.

Відповідно до пункту 10.1 статті 10, статті 265 ПК України плата за землю у вигляді земельного податку у складі податку на майно належить до місцевих податків. Отже, кошти на погашення податкового боргу із земельного податку підлягають зарахуванню до місцевих бюджетів за місцезнаходженням земельних ділянок.

Згідно з вимогами статті 139 КАС України питання про розподіл судових витрат між сторонами судом не вирішується.

Керуючись статтями 9, 72-77, 139, 243-246, 255, 262, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

Позов Головного управління ДПС у Волинській області (43010, Волинська область, місто Луцьк, Київський майдан, 4, ідентифікаційний код юридичної особи 43143484) до Квартирно-експлуатаційного відділу міста Володимир-Волинського (44700, Волинська область, місто Володимир-Волинський, вулиця Академіка Глушкова, будинок 1, ідентифікаційний код юридичної особи 07516184) про стягнення податкового боргу задовольнити повністю.

Стягнути з рахунків Квартирно-експлуатаційного відділу міста Володимир-Волинський у банках, що обслуговують платника податків, кошти у сумі 2191715,61 грн (два мільйони сто дев`яносто одна тисяча сімсот п`ятнадцять грн 61 коп.) для погашення податкового боргу із земельного податку з юридичних осіб в дохід місцевих бюджетів за місцезнаходженням земельних ділянок.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку повністю або частково шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційна скарга подається учасниками справи до Восьмого апеляційного адміністративного суду через Волинський окружний адміністративний суд.

Суддя Ж.В. Каленюк