Справа № 520/4713/19
Суддя: Старостін В.В.
Дата ухвалення: 2019-11-26 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 листопада 2019 р.Справа № 520/4713/19
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді: Старостіна В.В.,

Суддів: Зеленського В.В. , П`янової Я.В. ,

за участю секретаря судового засідання Машури Г.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Харківської митниці Державної фіскальної служби України на рішення Харківського окружного адміністративного суду від 17.09.2019 року, головуючий суддя І інстанції: Мельников Р.В., майдан Свободи, 6, м. Харків, 61022, повний текст складено 23.09.2019 року по справі № 520/4713/19

за позовом ОСОБА_1

до Харківської митниці Державної фіскальної служби України

про визнання протиправними дій, скасування рішення та зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

Позивач, ОСОБА_1 , звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Харківської митниці Державної фіскальної служби України, в якому просив суд:

- визнати протиправними дії Харківської митниці Державної фіскальної служби України щодо винесення рішення про коригування митної вартості товарів № UA807000/2019/002066/2 від 03.05.2019 року та відмови у прийнятті митної декларації, митному оформленні (випуску) товарів, транспортних засобів згідно картки відмови № UA807190/2019/01558 від 03.05.2019 року;

- скасувати рішення Харківської митниці Державної фіскальної служби України про коригування митної вартості товарів № UA807000/2019/0020662 від 03.05.2019 року;

- зобов`язати Харківську митницю Державної фіскальної служби України повернути ОСОБА_1 сплачену передоплату за митне оформлення транспортного засобу в сумі 147245,00 грн.

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що декларантом ТОВ «Компас Логістік» було подано в інтересах позивача до відповідача ЕМД № UA807000/2019/002066/2 від 03.05.2019 року. Після розгляду документів, поданих для митного оформлення товарів, Харківською митницею Державної фіскальної служби України було прийнято рішення про коригування митної вартості товарів № UA807000/2019/002066/2 від 03.05.2019 року та винесено картку відмови № UA807190/2019/01558 від 03.05.2019 року. У зв`язку в вищевикладеним, позивачем 11.05.2019 року подано нову митну декларацію № UА807190/2019/012118, із зазначенням про незгоду із рішенням про коригування митної вартості № UA807000/2019/002066/2. Позивач зазначив, що ним були вчинені всі необхідні дії щодо митного оформлення товару та надано всі необхідні документи у відповідності до вимог чинного законодавства, але це не було прийнято до уваги суб`єктом владних повноважень при прийнятті оскаржуваних рішень, які підлягають скасуванню.

Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 17.09.2019 року позовні вимоги задоволено частково.

Скасовано рішення Харківської митниці Державної фіскальної служби України про коригування митної вартості товарів № UA807000/2019/002066/2 від 03.05.2019 року.

Стягнуто на користь ОСОБА_1 сплачену суму судового збору у розмірі 5063,80 грн. та суму витрат на правничу допомогу у розмірі 10000,00 грн. за рахунок бюджетних асигнувань Харківської митниці Державної фіскальної служби України. У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Не погодившись з вказаним рішенням, відповідачем, Харківською митницею Державної фіскальної служби України подано апеляційну скаргу, в якій, вказуючи на порушення норм матеріального та процесуального права та невідповідність висновків суду першої інстанції обставинам справи, просить рішення Харківського окружного адміністративного суду від 17.09.2019 року скасувати у частині задоволення позовних вимог та ухвалити нове судове рішення, яким повністю відмовити у задоволенні позову.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що оскільки всупереч вимогам ч. 1 та ч. 2 ст. 53 Митного кодексу України разом з митною декларацією № UА 807190/2019/011133 від 23.04.2019 року не було подано до митниці жодного банківського платіжного документу, що стосується оцінюваного транспортного засобу позивача, що підтверджується відсутністю у графі 44 цієї ЕМД реквізитів документу за кодом 3001, який згідно з Класифікатором документів відповідає банківському платіжному документу, що стосується товару. Отже, до Харківської митниці Державної фіскальної служби України разом з ЕМД №№ UА 807190/2019/011133 від 23.04.2019 року не подано всі документи, передбачені ч. 2 ст. 53 Митного кодексу України.

Відповідно до відзиву на апеляційну скаргу, позивач зазначає, що при митному оформленні транспортного засобу ним було подано усі необхідні документи, що підтверджують дійсну митну вартість авто.

Відповідно до ч. 4 ст. 229 Кодексу адміністративного судочинства України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено наявними в матеріалах справи доказами, що 11.04.2019 року ОСОБА_1 згідно відповідного акту було отримано від ОСОБА_2 автомобіль марки AUDI, модель Q7 Е-ТRОN, 2017 року виробу, VIN: НОМЕР_1 , загальною вартістю 1200000 чеських крон, що складає 46866 євро, за курсом чеського національного банку на 11.04.2019 року, в рахунок часткового повернення ОСОБА_2 суми позики, наданої останній позивачем, яка діяла як співзасновник компанії Кsanko s.r.o. (м. Прага, Чеська республіка).

Отже, ОСОБА_1 є власником автомобілю марки AUDI, модель Q7 з 11.04.2019 року, який ним був самостійно ввезений на територію України з м. Праги (Чехія) до м. Харкова (Україна) через митний пост Краковець, пункт пропуску «Краківець-Корчова», Львівської митниці ДФС.

Також судом встановлено, що 12.04.2019 року між ОСОБА_1 та ТОВ «Компас Логістік» було укладено договір доручення № 3215, відповідно до умов якого ТОВ «Компас Логістік» приймає на себе обов`язок виконати митне декларування в інтересах ОСОБА_1 .

Судом встановлено, що 23.04.2019 року уповноваженим представником ТОВ «Компас Логістік» - Лізогубовим Г.В. в інтересах ОСОБА_1 було подано митну декларацію № 7919 - UA 807190/2019/011133 від 23.04.2019 року для митного оформлення транспортного засобу - легкового пасажирського автомобілю марки AUDI, модель Q7, VIN: НОМЕР_2 із додаванням додаткової інформації / документами / сертифікатами і дозволами, визначеними в розділі 44 вказаної декларації.

Разом з митною декларацією № UА 807190/2019/011133 від 23.04.2019 року декларантом були надані наступні документи: копія інвойсу від 11.04.2019 року № 2019002; копія акту огляду № UА 209020/2019/19484 від 14.04.2019 року; копія технічного паспорта на транспортний засіб НОМЕР_5 від 11.04.2019 року; копія договору про надання послуг митного брокера від 12.04.2019 року № 3215; копія паспорта громадянина України ОСОБА_1 ; квитанції про сплату митних платежів.

Як встановлено судом, декларантом ТОВ «Компас Логістік» була визначена митна вартість за 1 методом на підставі інвойсу № 2019002 від 11.04.2019 року, яка склала 1200000 чеські крони або 46726,00 євро.

За результатами здійснення митного контролю щодо правильності визначення митної вартості товару відповідачем, серед іншого, була визначена митна формальність по контролю правильності визначення митної вартості. Так відповідачем під час вивчення поданих до митного оформлення документів, порівняння фактурної вартості з рівнем митної вартості подібних товарів, оформлених Харківською митницею ДФС раніше, та враховуючи рекомендації згенерованого АСМО Інспектор профілю ризику (код 105-2 та 106-2 «Вартість транспортного засобу нижча наявної цінової інформації, отриманої у тому числі із зовнішніх джерел. Обов`язкове залучення відповідного спеціалізованого підрозділу»), 23.04.2019 року посадовою особою митного поста був направлений запит щодо вирішення складного випадку визначення митної вартості товарів до ВКМВ управління адміністрування митних платежів Харківської митниці ДФС.

Судом встановлено, що 02.05.2019 року ОСОБА_1 на адресу Харківської митниці Державної фіскальної служби України на вказаний запит надано додаткові .матеріали у вигляді висновку експертного автотоварознавчого дослідження № 050201 від 02.05.2019 року та експортної декларація від 11.04.2019 року № 19СZ51000028CL8XU0, що підтверджується супровідним листом від 02.05.2019 року № 1.

В подальшому, 03.05.2019 року позивачем отримано рішення Харківської митниці Державної фіскальної служби України про коригування митної вартості товарів № UА 807000/2019/002066/2 від 03.05.2019 року, яким було проведено коригування митної вартості товарів, а саме автомобілю марки AUDI, модель Q7, VIN: НОМЕР_2 на загальну суму 442763,40 СZК (чеські крони), що складає 506380,088 грн. та відмовлено у митному оформленні (випуску) товарів згідно картки відмови № UА 807190/2019/01558 від 03.05.2019 року із зазначенням в якості причин такої відмови про не можливість здійснення митного оформлення товарів, у зв`язку з невірним визначенням їх митної вартості та прийняттям рішення про коригування митної вартості товарів (вимоги пунктів 3 та 6 статті 54 Митного кодексу України).

Зі змісту графи 33 рішення про коригування митної вартості товарів № UА 807000/2019/002066/2 вбачається, що у відповідності до вимог п. 5 ст. 55 та п. 4 ст. 57 Митного кодексу України проведена процедура консультації між митним органом та декларантом з метою обміну наявної у кожного з них інформацією та обґрунтованого вибору методу визначення митної вартості на підставі інформації, яка наявна в митному органі. Результати проведеної консультації наведено у електронному повідомленні, направленому декларанту. Також в обґрунтування причин, через які заявлену декларантом митну вартість не може бути визнано на підставі вимог ст. ст. 54, 55, 57, 58, 368 Митного кодексу України: 1) невідповідність обраного декларантом методу визначення митної вартості товару умовам, наведеним у главі 9 Митного кодексу України, в зв`язку з тим, що використані декларантом відомості не підтверджені в повній мірі документально, а також в зв`язку з тим, що документи подані декларантом та зазначені у ч. 2 ст. 53 Митного кодексу України, містять розбіжності та не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, а також в зв`язку з ненаданням декларантом витребуваних додаткових документів, передбачених п. 3 ст. 53 Митного кодексу України, та вимогою декларанта видати рішення про коригування заявленої митної вартості; 2) не надана декларантом (відсутня у розпорядженні митного органу) інформація щодо угод на ідентичні товари; 3) не надана декларантом (відсутня у розпорядженні митного органу) інформація щодо угод на подібні товари; 4) не надана декларантом (відсутня у розпорядженні митного органу) інформація: - щодо ідентичних чи подібних товарів, які продаються на митній території України у незмінному стані; - відсутні дані щодо витрат на виплату комісійних винагород, звичайних надбавок на прибуток та загальних витрат у зв`язку з продажем на митній території України; - відсутні дані щодо витрат понесених в Україні на навантаження, вивантаження, транспортування, страхування; 5) не надана декларантом (відсутня у розпорядженні митного органу) інформація та документи, які мали вплив на процес формування ціни товару: - на матеріал та витрат, понесених виробником в зв`язку з виробництвом товарів; - витрат на завантаження, вивантаження, страхування, транспортування до місця перетинання митного кордону України; - прибутку, що одержує експортер у результаті поставки в Україну.

Також у рішенні зазначено, що джерелом інформації для нього є надані документи, наявна в митному органі цінова інформація, наявна в АСМО Інспектор та ЄАІС про митні оформлення товарів, митне оформлення яких вже здійснено у максимально наближений термін: № UА 401090001/2016/003226 від 20.12.2016 року. При цьому, під час прийняття рішення застосовані методичні рекомендації щодо роботи посадових осіб митних органів з аналізу, виявлення та оцінки ризиків при здійсненні контролю правильності визначення митної вартості товарів, які переміщуються через митний кордон України, затверджені наказом Держмитслужби України від 11.09.2015 року № 689, та коригування митної вартості здійснено за другорядним методом (резервним методом) у відповідності до статті 64 Митного кодексу України. Розрахунок митної вартості складає тов.163965,55 ЕUR/шт * 1 шт = 63965,55 ЕUR *30,122292 = 1926788,975 / 1,17289500 = 1642763,40 СZК.

Так, у зв`язку з прийняттям рішення про коригування митної вартості товарів, відповідачем видано картку відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення № UA 807190/2019/01558 від 03.05.2019 року, згідно з якою запропоновано позивачу заповнити нову митну декларацію з урахуванням рішення про коригування митної вартості від 28.12.2018 року № UA 807000/2018/001681/2 та у відповідності до вимог Порядку заповнення митних декларацій на бланку єдиного адміністративного документа, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 30.05.2012 року № 651.

У зв`язку отриманням вказаних рішень відповідача, позивачем 03.01.2019 року подано нову митну декларацію № UА 807190/2019/000070, із врахуванням рішення про коригування митної вартості № UA 807000/2019/002066/2 від 03.05.2019 року.

Не погоджуючись із такими діями та рішенням відповідача, позивач звернувся до суду з даним адміністративним позовом.

Частково задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що рішення Харківської митниці Державної фіскальної служби України про коригування митної вартості товарів № UА 807000/2019/002066/2 від 03.05.2019 року необґрунтоване.

Колегія суддів погоджується з вказаним висновком суду першої інстанції, враховуючи наступне.

Згідно до ч. 1 ст. 257 Митного кодексу України декларування здійснюється шляхом заявлення за встановленою формою (письмовою, усною, шляхом вчинення дій) точних відомостей про товари, мету їх переміщення через митний кордон України, а також відомостей, необхідних для здійснення їх митного контролю та митного оформлення.

Пунктом 23 частини 1 статті 4 Митного кодексу України передбачено, що митним оформленням є виконання митних формальностей, необхідних для випуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення.

Митні формальності, відповідно до п. 29 ч. 1 ст. 4 Митного кодексу України, становлять сукупність дій, що підлягають виконанню відповідними особами і органами доходів і зборів з метою дотримання вимог законодавства України з питань державної митної справи.

Відповідно до ст. 248 Митного кодексу України, митне оформлення розпочинається з моменту подання органу доходів і зборів декларантом або уповноваженою ним особою митної декларації або документа, який відповідно до законодавства її замінює, та документів, необхідних для митного оформлення, а в разі електронного декларування - з моменту отримання органом доходів і зборів від декларанта або уповноваженої ним особи електронної митної декларації або електронного документа, який відповідно до законодавства замінює митну декларацію.

Згідно з ч. 8 ст. 257 Митного кодексу України, митне оформлення товарів, транспортних засобів комерційного призначення здійснюється органами доходів і зборів на підставі митної декларації, до якої декларантом залежно від митних формальностей, установлених цим Кодексом для митних режимів, та заявленої мети переміщення вносяться, окрім іншого, відомості щодо митної вартості товарів та методу її визначення.

Вартість товарів, яка базується на ціні, що фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари та використовується для митних цілей, виходячи з положень ч. 1 ст. 49 Митного кодексу України, є митною вартістю товарів, що переміщуються через митний кордон України.

Як передбачено ч. 1 ст. 52 Митного кодексу України, заявлення митної вартості товарів здійснюється декларантом або уповноваженою ним особою під час декларування товарів у порядку, встановленому розділом VIII цього Кодексу та цією главою.

На підставі ч. 2 ст. 52 Митного кодексу України декларант або уповноважена ним особа, які заявляють митну вартість товару, зобов`язані: 1) заявляти митну вартість, визначену ними самостійно, у тому числі за результатами консультацій з органом доходів і зборів; 2) подавати органу доходів і зборів достовірні відомості про визначення митної вартості, які повинні базуватися на об`єктивних, документально підтверджених даних, що піддаються обчисленню; 3) нести всі додаткові витрати, пов`язані з коригуванням митної вартості або надання органу доходів і зборів додаткової інформації.

Одночасно з митною декларацією у випадках, передбачених митним кодексом України, виходячи з ч. 1 ст. 53 Митного кодексу України, декларант подає органу доходів і зборів документи, що підтверджують заявлену митну вартість товарів і обраний метод її визначення.

Документами, які підтверджують митну вартість товарів, є: декларація митної вартості, що подається у випадках, визначених у ч. ч. 5 і 6 ст. 52 цього Кодексу, та документи, що підтверджують числові значення складових митної вартості, на підставі яких проводився розрахунок митної вартості; зовнішньоекономічний договір (контракт) або документ, який його замінює, та додатки до нього у разі їх наявності; рахунок-фактура (інвойс) або рахунок-проформа (якщо товар не є об`єктом купівлі-продажу); якщо рахунок сплачено, - банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару; за наявності - інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару; транспортні (перевізні) документи, якщо за умовами поставки витрати на транспортування не включені у вартість товару, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів; копія імпортної ліцензії, якщо імпорт товару підлягає ліцензуванню; якщо здійснювалося страхування, - страхові документи, а також документи, що містять відомості про вартість страхування.

З матеріалів справи вбачається, що на підтвердження заявленої митної вартості автомобіля, що поставлявся, позивачем було подано копію інвойсу № 2019002 від 11.04.2019 року; копію акту огляду № UА 209020/2019/19484 від 14.04.2019 року; копію технічного паспорта на транспортний засіб № НОМЕР_5 від 11.04.2019 року.

Згідно ч. 1 ст. 54 Митного кодексу України, контроль правильності визначення митної вартості товарів здійснюється органом доходів і зборів під час проведення митного контролю і митного оформлення шляхом перевірки числового значення заявленої митної вартості.

Відповідно до ч. 1 ст. 57 Митного кодексу України визначення митної вартості товарів, які ввозяться в Україну відповідно до митного режиму імпорту, здійснюється за такими методами: основний - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються (вартість операції); другорядні: а) за ціною договору щодо ідентичних товарів; б) за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів; в) на основі віднімання вартості; г) на основі додавання вартості (обчислена вартість); ґ) резервний.

Отже, виходячи з положень ст. 57 Митного кодексу України, основним методом визначення митної вартості товарів є визначення митної вартості товарів за ціною договору.

Слід зазначити, що якщо митна вартість не може бути визначена за першим методом, проводиться процедура консультацій між митним органом та декларантом з метою обґрунтованого вибору підстав для визначення митної вартості. У ході таких консультацій митний орган та декларант можуть здійснити обмін наявною у кожного з них інформацією за умови додержання вимог щодо її конфіденційності.

У разі неможливості визначення митної вартості товарів, які імпортуються в Україну, за основу може братися ціна, за якою оцінювані ідентичні або подібні (аналогічні) товари були продані в Україні не пов`язаному з продавцем покупцю.

При цьому кожний наступний метод застосовується, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу.

Відповідно до ч. 2 ст. 54 Митного кодексу України контроль правильності визначення митної вартості товарів за основним методом - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму Імпорту (вартість операції), здійснюється органом доходів і зборів шляхом перевірки розрахунку, здійсненого декларантом, за відсутності застережень щодо застосування цього методу, визначених у частині першій статті 58 цього Кодексу.

Колегія суддів зазначає, що якщо органом доходів і зборів виявлено, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів, керуючись ч. 1 ст. 55 Митного кодексу України, органом доходів і зборів приймається рішення про коригування заявленої митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України з поміщенням у митний режим імпорту.

Прийняте органом доходів і зборів письмове рішення про коригування заявленої митної вартості товарів, відповідно до ч. 2 ст. 55 Митного кодексу України, має містити: обґрунтування причин, через які заявлену декларантом митну вартість не може бути визнано; наявну в митного органу інформацію (у тому числі щодо числових значень складових митної вартості, митної вартості ідентичних або подібних (аналогічних) товарів, інших умов, що могли вплинути на ціну товарів), яка призвела до виникнення сумнівів у правильності визначення митної вартості та до прийняття рішення про коригування митної вартості, заявленої декларантом; вичерпний перелік вимог щодо надання додаткових документів, передбачених ч. 3 ст. 53 цього Кодексу, за умови надання яких митна вартість може бути визнана органом доходів і зборів; обґрунтування числового значення митної вартості товарів, скоригованої органом доходів і зборів, та фактів, які вплинули на таке коригування; інформацію про: а) право декларанта або уповноваженої ним особи на випуск у вільний обіг товарів, що декларуються; б) право декларанта або уповноваженої ним особи оскаржити рішення про коригування заявленої митної вартості до органу вищого рівня.

При цьому, відповідно до положень ст. 337 Митного кодексу України перевірка документів та відомостей, які відповідно до ст. 335 цього Кодексу подаються органам доходів і зборів під час переміщення товарів, транспортних засобів комерційного призначення через митний кордон України, здійснюється візуально, із застосуванням інформаційних технологій (шляхом проведення формато-логічного контролю, контролю співставлення, контролю із застосуванням системи управління ризиками) та в інші способи, передбачені цим Кодексом. При цьому, контроль із застосуванням системи управління ризиками - це оцінка ризику шляхом аналізу (у тому числі з використанням інформаційних технологій) поданих документів у конкретному випадку переміщення товарів, транспортних засобів комерційного призначення через митний кордон України з метою обрання форм та обсягу митного контролю, достатніх для забезпечення додержання законодавства України з питань державної митної справи.

Єдиний підхід до здійснення аналізу та оцінки ризиків, розроблення і реалізації заходів з управління ризиками встановлено Порядком здійснення аналізу та оцінки ризиків, розроблення і реалізації заходів з управління ризиками для визначення форм та обсягів митного контролю, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 31.07.2015 року № 684.

Відповідно до п. п. 1, 2, 3 розділу VII якого за результатами оцінки ризику у конкретному випадку переміщення товарів та транспортних засобів через митний кордон України, в тому числі за результатами контролю із застосуванням системи управління ризиками (далі - СУР), що здійснюється відповідно до ст. 337 Митного кодексу України, митні органи обирають форми та обсяги митного контролю. При цьому формується перелік митних формальностей.

Перелік митних формальностей за результатами застосування СУР містить відомості про: 1) назву митної формальності; 2) підрозділ/посадову особу - ініціатора включення митної формальності до переліку, прізвище, ініціали посадової особи, яка безпосередньо доповнила перелік; 3) підстави включення митної формальності до переліку; 4) вид митної формальності (обов`язкова, обов`язкова за умови, у разі потреби); 5) повідомлення до митної формальності.

Форми та обсяги контролю, визначені в Переліку митних формальностей за результатами застосування СУР, виконуються посадовими особами митниці (митних постів) ДФС при проведенні митного контролю та митного оформлення з урахуванням виду митної формальності та повідомлення до митної формальності, а також відповідно до вимог нормативно-правових актів, що регулюють порядок проведення митного контролю та митного оформлення товарів і транспортних засобів.

Зі змісту наданих представником відповідача пояснень вбачається, що при здійсненні митного оформлення митної декларації № UA 807190/2019/011133 від 23.04.2019 року посадова особа митниці керувалась наказом Міністерства фінансів України від 30.05.2012 року № 631, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 10.08.2012 року за № 1360/21672, затверджено Порядок виконання митних формальностей при здійсненні митного оформлення товарів із застосуванням митної декларації на бланку єдиного адміністративного документа (далі - Порядок № 631).

Згідно п.п. 4.5.4 п. 4.5 розділу IV Порядку № 631, при здійсненні митного оформлення МД виконуються зокрема такі митні формальності як контроль із застосуванням системи управління ризиками, в тому числі оцінка ризику за МД шляхом аналізу ЕК МД та ЕК ДМВ (ЕМД та ЕДМВ) за допомогою АСАУР (автоматизованої системи аналізу управління ризиками).

Так, відповідачем вказано, що автоматизованою системою аналізу та управління ризиками системи митного оформлення АСМО Інспектор за митною декларацією сформовано митні формальності за наступними кодами класифікатору: код 105-2, 106-2 - вартість транспортного засобу нижча наявної цінової інформації, отриманої у тому числі із зовнішніх джерел, обов`язкове залучення відповідного спеціалізованого підрозділу.

За результатами вивчення поданих до митного оформлення документів, порівняння фактурної вартості з рівнем митної вартості подібних товарів, оформлених Харківською митницею ДФС раніше, 21.12.2018 року посадовою особою митного поста було направлено запит щодо вирішення складного випадку визначення митної вартості товарів до ВКМВ управління адміністрування митних платежів Харківської митниці ДФС.

Відповідно до п.п. 2.12 п. 2 розділу 2 Методичних рекомендацій щодо роботи посадових осіб органів доходів і зборів з аналізу, виявлення та оцінки ризиків при здійсненні контролю з правильністю визначення митної вартості товарів, які переміщуються через митний кордон України, затверджених наказом Державної фіскальної служби України від 11.09.2015 року № 689 (далі - Методичні рекомендації) посадовою особою ВКМВ було здійснено перевірку наявності розбіжностей у документах, наданих декларантом, за результатами чого було встановлено, що:

- єдиним документом, поданим на підтвердження митної вартості товару був інвойс від 11.04.2019 року № 2019002, при цьому, згідно з вказаним інвойсом неможливо встановити хто, за який рахунок та в який спосіб мав транспортувати вищевказаний транспортний засіб, крім того, графа спосіб доставки була незаповнена, відповідно до вказаного інвойсу встановлено строк оплати транспортного засобу до 25.04.2019 року;

- митна вартість товару нижча митної вартості ідентичних товарів, оформлених у митному відношенні.

Матеріалами справи підтверджено, що позивачем у відповідь на запит відповідача було додатково подано до митного органу копії висновку експертного автотоварознавчого дослідження № 050201 від 02.05.2019 року та експортної декларації від 11.04.2019 року № 19СZ51000028CL8XU0; копію експортної ВМД країни-відправника від 11.04.2019 року № 19CZ51000028CL8XU0.

За результатами розгляду вказаних документів, посадовою особою митниці було виявлено, що надані документи не спростовують в повній мірі сумнівів митниці щодо дійсності задекларованої декларантом митної вартості оцінюваного товару в зв`язку з наступним:

- відповідно до інвойсу № 2019002 від 11.04.2019 року встановлено строк оплати транспортного засобу до 25.04.2019 року, але станом на 03.05.2019 року жодного документа про оплату вказаного транспортного засобу позивачем надано не було, що свідчить про не підтвердження позивачем факту оплати вказаного транспортного засобу на момент винесення оскаржуваного рішення;

- експортна ВМД від 11.04.2019 року № 19CZ51000028CL8XU0 була подана без відміток митних органів як країни-експортера, так і країни імпортера;

- висновок експертного автотоварознавчого дослідження № 050201 від 02.05.2019 року складено із порушенням Методики товарознавчої експертизи та оцінки дорожніх транспортних засобів, затвердженої спільним наказом Міністерства юстиції України та Фонду державного майна України від 24.11.2003 року № 142/5/2092, зокрема, п. 7.53.9, відповідно до якого підставою для зниження вартості КТЗ унаслідок його аварійних пошкоджень або розукомплектування є обов`язкове підтвердження цього факту в супровідних документах на момент перетину митного кордону України та в акті про проведення митного огляду, але у висновку експерта були зазначенні інші пошкодження, які не були зазначені у акті митного огляду при перетині митного кордону України. Вказаний огляд було проведено у присутності позивача ОСОБА_1 . Крім того, представником відповідача вказано, що у висновку № 050201 від 02.05.2019 року експертом зазначено, що кузовні складові відновлювались ремонтом (що не відображено в акті огляду, або в супровідних документах) та останній визначає відсоток додаткового збільшення (зменшення) ринкової вартості КТЗ у розмірі 4%. Також, експертом в порушення додатку 8 Методики не було долучено до висновку перекладу звіту про оцінку майна SCHWACKE від 02.05.2019 року № 10113124 на українську чи російську мову, експертом були не вірно застосовані відомості про ринкову вартість транспортного засобу зі звіту про оцінку майна SCHWACKE від 02.05.2019 року №10113124, який був основним джерелом при проведенні експертизи, а саме було застосовано ліквідаційну, а не ринкову вартість транспортного засобу.

Водночас, колегія суддів зазначає, що з наявних в матеріалах справи вбачається, що у графі 33 рішення про коригування митної вартості товарів № UA 807000/2019/002066/2 від 03.05.2019 року Харківською митницею ДФС в якості підстави прийняття такого рішення зазначено про наявність в митному органі цінової інформації, наявної в АСМО Інспектор та ЄАІС про митні оформлення товарів, митне оформлення яких вже здійснено у максимально наближений термін. При цьому, вказано, що основний метод не застосовувався тому, що використані декларантом відомості не підтверджені в повній мірі документально, а також у зв`язку з тим, що документи подані декларантом та зазначені у ч. 2 ст. 53 Митного кодексу України, містять розбіжності та не містять усіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товар. Декларанту направлено запит про необхідність надання документів, що підтверджують заявлений рівень митної вартості транспортного засобу. Надані документи не підтвердили заявлений рівень митної вартості. Між декларантом та митним органом проведено консультації. Підставою для визначення митної вартості вказано цінову інформацію по даному транспортному засобу.

При цьому, колегія суддів звертає увагу на те, що зі змісту рішення про коригування митної вартості товарів № UA 807000/2019/002066/2 від 03.05.2019 року не вбачається зазначення відповідачем обґрунтованих підстав, які дають можливість вважати, що декларантом заявлено неповні чи/або недостовірні відомості щодо митної вартості товару, зокрема не вказано, які саме складові вартості товарів є непідтвердженими.

Згідно до ч. 1 ст. 260 Митного кодексу України якщо декларант або уповноважена ним особа не володіє точними відомостями про характеристики товарів, необхідні для заповнення митної декларації у звичайному порядку, вона може подати органу доходів і зборів тимчасову митну декларацію на такі товари за умови, що вона містить дані, достатні для поміщення їх у заявлений митний режим, та під зобов`язання про подання додаткової декларації у строк не більше 45 днів з дати оформлення тимчасової митної декларації.

Так, підставою для прийняття оскаржуваного позивачем рішення про коригування митної вартості товарів слугували висновки контролюючого органу про неподання декларантом додаткових документів.

При цьому, зі змісту вказаного рішення відповідача вбачається, що у графі 33 митним органом вказано на встановлення необ`єктивності та недостатності документального підтвердження використаних декларантом даних в наданих до митного оформлення документах та зазначено про наявність у розпорядженні митного органу інформації про митні оформлення ідентичних товарів. Водночас, інших обставин невідповідності поданих позивачем документів, обґрунтування причин, через які заявлену декларантом митну вартість не може бути визнано, наявної в митного органу інформацію (у тому числі щодо числових значень складових митної вартості, митної вартості ідентичних або подібних (аналогічних) товарів, інших умов, що могли вплинути на ціну товарів), яка призвела до виникнення сумнівів у правильності визначення митної вартості та до прийняття рішення про коригування митної вартості, заявленої декларантом, обґрунтування числового значення митної вартості товарів, скоригованої органом доходів і зборів, та фактів, які вплинули на таке коригування, митним органом в порушенням вимог чинного законодавства не зазначено.

Колегія суддів не бере до уваги доводи відповідача щодо неможливості врахування висновку експертного автотоварознавчого дослідження № 050201 від 02.05.2019 року з огляду на те, що судовий експерт має відповідну кваліфікацію, що підтверджується свідоцтвом № 1836 від 28.10.2016 року, технічний огляд автомобілю марки AUDI, модель Q7, проводився ним при митному оформлені позивачем вказаного товару, на території митного посту «Харків Автомобільний» за адресою: м. Харків, вул. Академіка Павлова, 88, під час його знаходження під митним контролем, з відома та безпосередньому допуску судового експерта на митну територію шляхом надання відповідного дозволу співробітниками Харківської митниці Державної фіскальної служби України, що підтверджується змістом висновку експертного автотоварознавчого дослідження.

Відповідно до положень ст. 101 Кодексу адміністративного судочинства України висновок експерта - це докладний опис проведених експертом досліджень, зроблені у результаті них висновки та обґрунтовані відповіді на питання, поставлені перед експертом, складений у порядку, визначеному законодавством. Предметом висновку експерта може бути дослідження обставин, які входять до предмета доказування та встановлення яких потребує наявних у експерта спеціальних знань. Предметом висновку експерта не можуть бути питання права. Висновок експерта може бути наданий на замовлення учасника справи або на підставі ухвали суду про призначення експертизи. Висновок експерта викладається у письмовій формі і приєднується до справи. Суд має право за заявою учасників справи або з власної ініціативи викликати експерта для надання усних пояснень щодо його висновку. У висновку експерта повинно бути зазначено: коли, де, ким (ім`я, освіта, спеціальність, а також, за наявності, свідоцтво про присвоєння кваліфікації судового експерта, стаж експертної роботи, науковий ступінь, вчене звання, посада експерта), на якій підставі була проведена експертиза, хто був присутній при проведенні експертизи, питання, що були поставлені експертові, які матеріали експерт використав. Інші вимоги до висновку експерта можуть бути встановлені законодавством. У висновку експерта має бути зазначено, що він попереджений (обізнаний) про відповідальність за завідомо неправдивий висновок, а у випадку призначення експертизи судом - також про відповідальність за відмову без поважних причин від виконання покладених на нього обов`язків. Якщо під час підготовки висновку експерт встановить обставини, що мають значення для справи, з приводу яких йому не були поставлені питання, він має право включити до висновку свої міркування про ці обставини.

Що стосується доводів відповідача про ненадання позивачем жодного платіжного документа, який підтверджує оплату вартості вказаного транспортного засобу, що, на думку відповідача, свідчить про не підтвердження факту сплати вартості вказаного транспортного засобу документально на момент винесення оскаржуваного рішення, колегія суддів зазначає наступне.

Судом встановлено, що на підтвердження вартості транспортного засобу позивачем надано копію акта, що посвідчує факт проведеного розрахунку за товар.

Зі змісту наданих відповідачем пояснень встановлено, що, на думку відповідача, такий доказ не може бути врахований судом, оскільки не був поданий під час митного оформлення. Також представником відповідача вказано, що зазначений доказ є сумнівним, оскільки у ньому зазначено, що на підставі договору позики № 1.12.16 від 01.12.2016 року ОСОБА_1 . позичав кошти ОСОБА_2 , але будь-яких доказів наявності такого договору ні позивачем, ні представником позивача не було долучено разом з вказаним актом, ОСОБА_1 як фізична особа, позичив кошти фізичній особі - ОСОБА_2 , але є не зрозумілим як фізична особа може повертати свої борги за рахунок юридичної особи-нерезидента, тобто з балансу компанії Кsanko s.r.o., позивачем не надано жодних документів на підтвердження списання транспортного засобу з балансу вказаного підприємства та крім того не підтверджено жодними доказами відношення ОСОБА_1 до компанії- нерезидента Кsanko s.r.o.

Зі змісту наданих позивачем пояснень вбачається, що позивач та ОСОБА_2 перебували у шлюбних відносинах, проте за рішенням Червонозаводського районного суду міста Харкова від 31.03.2016 року по справі № 646/3153/16-ц їх шлюб, укладений 18.11.1995 року, було розірвано.

В подальшому, 01.12.2016 року між позивачем та ОСОБА_2 , яка діяла як співзасновник компанії Кsanko s.r.o. (м. Прага, Чеська республіка), було укладено договір позики № 1.12.16, згідно до умов якого я, протягом 2017-2018 років, передавав ОСОБА_2 грошові кошти на розвиток бізнесу для поповнення нею оборотних активів компанії Кsanko s.r.o., на підтвердження чого до матеріалів справи долучено копії відповідних актів приймання-передачі коштів та виписки банку про внесення ОСОБА_2 вказаних коштів на банківський рахунок зазначеної компанії.

В наслідок того, що у ОСОБА_2 не було можливості повернути позивачу позичені грошові кошти, а компанія Кsanko s.r.o. мала на своєму балансі ряд автомобілів, 11.04.2019 року, позивачем, згідно акту було отримано від ОСОБА_2 , яка діяла як співзасновник компанії Кsanko s.r.o. (м. Прага, Чеська республіка), автомобіль марки AUDI, модель Q7 Е-ТRОN, 2017 року виробу, VIN: НОМЕР_1 , загальною вартістю (остаточною балансовою вартістю) 1200000 чеських крон, що складає 46866 євро, за курсом чеського національного банку на 11.04.2019 року, в рахунок часткового повернення суми позики за договором від 01.12.2016 року № 1.12.16.

При цьому, колегія суддів зазначає, що до суду не надано та в рамках з`ясування обставин у справі не встановлено обставин неможливості врахування вказаних пояснень судом під час розгляду даної справи.

Водночас, суд наголошує, що під час розгляду справи судом надається оцінка усім наявним у справі доказам.

Отже, враховуючи викладене, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про те, що позивачем було надано належні та достатні документи, що підтверджують вартість ввезеного та територію України транспортного засобу.

Крім того, у спірному рішенні про коригування митної вартості відповідачем вказано, на те, що джерелом інформації для прийняття останнього є наявна в митному органі цінова інформація, яка міститься з автоматизованій системі митного контролю та оформлення (АСМО) та єдиній автоматизованій інформаційній системі митних органів України (ЄАІС) про митне оформлення товарів, митне оформлення яких вже здійснено у максимально наближений термін, а саме: вказано митну декларацію № UА 401090001/2016/003226 від 20.12.2016 року, що свідчить про застосування другорядного методу - за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів, проте у рішенні вказано, що коригування митної вартості здійснено за другорядним методом (резервним методом) у відповідності до ст. 64 Митного кодексу України.

Вказані обставини свідчать про наявність невідповідностей у прийнятому відповідачем рішенні.

Таким чином, суд апеляційної інстанції вважає, що оскільки оскаржуване позивачем рішення відповідача не містять в собі висновків стосовно підстав їх прийняття, як передбачено положеннями чинного законодавства України, то вказане свідчить про неповне з`ясування обставин, які мають істотне значення, та, як наслідок, вказане рішення не можна вважати законним та обґрунтованим.

Стосовно позовних вимог про визнання протиправними дії Харківської митниці Державної фіскальної служби України щодо винесення рішення про коригування митної вартості товарів № UA 807000/2019/002066/2 від 03.05.2019 року та відмови у прийнятті митної декларації, митному оформленні (випуску) товарів, транспортних засобів згідно картки відмови № UA 807190/2019/01558 від 03.05.2019 року, колегія суддів зазначає, що оскільки судовим розглядом справи встановлено, що наслідком зазначених протиправних дій відповідача стало рішення про коригування митної вартості товарів № UA 807000/2019/002066/2 від 03.05.2019 року, яке і здійснює вплив на права позивача, то належним способом відновлення порушених прав позивача є саме скасування оскаржуваного позивачем рішення про коригування митної вартості товарів № UA 807000/2019/002066/2 від 03.05.2019 року.

Враховуючи викладене вище, колегія суддів приходить до висновку про відмову у задоволенні позовних вимог позивача про визнання протиправними дії Харківської митниці Державної фіскальної служби України щодо винесення рішення про коригування митної вартості товарів № UA 807000/2019/002066/2 від 03.05.2019 року та відмови у прийнятті митної декларації, митному оформленні (випуску) товарів, транспортних засобів згідно картки відмови № UA 807190/2019/01558 від 03.05.2019 року.

Що стосується позовних вимог про зобов`язання Харківської митниці Державної фіскальної служби України повернути ОСОБА_1 сплачену передоплату за митне оформлення транспортного засобу в сумі 147245,00 грн. слід зазначити наступне.

Відносини щодо повернення помилково та надміру сплачених платежів урегульовані положеннями Податкового кодексу України, Митного кодексу України, Порядку повернення авансових платежів (передоплати) та помилково та/або надміру сплачених сум митних платежів до бюджету, затвердженим наказом Міністерства фінансів України від 18.07.2017 року № 643, зареєстрованим в Мін`юсті 09.08.2017 року № 976/30844 (надалі Порядок № 643).

Згідно до ст. 301 Митного кодексу України, повернення помилково та/або надміру сплачених сум митних платежів здійснюється відповідно до Бюджетного та Податкового кодексів України. Помилково та/або надміру зараховані до державного бюджету суми митних платежів повертаються з державного бюджету в порядку, визначеному центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику. Якщо надмірна сплата сум митних платежів сталася внаслідок помилки з боку посадових осіб органу доходів і зборів, повернення надміру сплачених сум митних платежів здійснюється у першочерговому порядку.

Як визначено п.п. 14.1.115 п. 14.1 ст. 14 Податкового кодексу України, надміру сплачені грошові зобов`язання - суми коштів, які на певну дату зараховані до відповідного бюджету понад нараховані суми грошових зобов`язань, граничний строк сплати яких настав на таку дату.

Положеннями статті 43 Податкового кодексу України передбачено, що помилково та/або надміру сплачені суми грошового зобов`язання підлягають поверненню платнику відповідно до цієї статті та статті 301 Митного кодексу України, крім випадків наявності у такого платника податкового боргу. У разі наявності у платника податків податкового боргу, повернення помилково та/або надміру сплаченої суми грошового зобов`язання на поточний рахунок такого платника податків в установі банку або шляхом повернення готівковими коштами за чеком, у разі відсутності у платника податків рахунку в банку, проводиться лише після повного погашення такого податкового боргу платником податків.

Відповідно до п. 43.3 та п. 43.4 ст. 43 Податкового кодексу України, обов`язковою умовою для здійснення повернення сум грошового зобов`язання є подання платником податків заяви про таке повернення (крім повернення надміру утриманих (сплачених) сум податку з доходів фізичних осіб, які розраховуються контролюючим органом на підставі поданої платником податків податкової декларації за звітний календарний рік шляхом проведення перерахунку за загальним річним оподатковуваним доходом платника податку) протягом 1095 днів від дня виникнення помилково та/або надміру сплаченої суми.

Платник податків подає заяву на повернення помилково та/або надміру сплачених грошових зобов`язань у довільній формі, в якій зазначає напрям перерахування коштів: на поточний рахунок платника податків в установі банку; на погашення грошового зобов`язання (податкового боргу) з інших платежів, контроль за справлянням яких покладено на контролюючі органи, незалежно від виду бюджету; повернення готівковими коштами за чеком у разі відсутності у платника податків рахунку в банку.

Детальний порядок розгляду заяв про повернення надміру сплачених митних платежів передбачений Порядком № 643.

Пунктами 1, 4-9 Порядку № 643 визначено, повернення з державного бюджету помилково та/або надміру сплаченої суми митних, інших платежів та пені здійснюється за заявою платника податків протягом 1095 днів від дня її виникнення.

Після реєстрації в митниці ДФС заява платника податку про повернення помилково та/або надміру сплачених сум митних, інших платежів та пені передається на опрацювання до Підрозділу.

Підрозділ перевіряє факт перерахування суми коштів з відповідного рахунку до державного бюджету за допомогою автоматизованої системи митного оформлення та відсутність у нього податкового боргу. За результатами опрацювання готує висновок або лист про відмову в поверненні коштів з відповідним обґрунтуванням (пункт 11 цього розділу).

Заява платника податку, висновок, завізований керівником (заступником керівника) Підрозділу, реєстри висновків за відповідними платежами, підготовлені за формами згідно з додатками 1, 2 до Порядку взаємодії територіальних органів Державної фіскальної служби України, місцевих фінансових органів та територіальних органів Державної казначейської служби України у процесі повернення платникам податків помилково та/або надміру сплачених сум грошових зобов`язань, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 15.12.2015 року № 1146, зареєстрованого у Міністерстві юстиції України 31.12.2015 року за № 1679/28124, та акт звірки (у разі складання) подаються керівнику (заступнику керівника) митниці ДФС для прийняття рішення та підписання висновку і реєстрів за відповідними платежами.

Висновок реєструється в журналі реєстрації висновків про повернення з державного бюджету помилково та/або надміру сплачених сум митних, інших платежів та пені (далі - Журнал реєстрації висновків про повернення платежів з державного бюджету), який ведеться Підрозділом за формою згідно з додатком 3 до цього Порядку.

Митниця Державної фіскальної служби у строк не пізніше ніж за п`ять робочих днів до закінчення двадцяти денного строку з дня подання платником податків заяви передає висновки згідно з реєстром висновків за відповідними платежами для виконання відповідному органу Державної казначейської служби України (далі - орган Казначейства).

Після повернення платнику податків коштів до Журналу реєстрації висновків про повернення платежів з державного бюджету посадовою особою Підрозділу вносяться дані електронного реєстру, що формується органом Казначейства, який повертає кошти, а також зазначається назва органу Казначейства, що здійснив повернення.

Таким чином, на теперішній час законодавством детально визначено механізм повернення платникам податків помилково та/або надмірно сплачених до бюджету митних платежів.

Колегія суддів зазначає, що під час судового розгляду справи не було встановлено та позивачем не було надано доказів звернення до Харківської митниці Державної фіскальної служби України заяви, яка у відповідності до приписів Порядку № 643 підписана позивачем, у якій зазначаються причини повернення коштів, реквізитів банку, найменування та ідентифікаційний код платника податків-фізичної особи, напрям перерахування коштів з доданням документів, передбачених законодавством України.

Верховним Судом України в постановах від 15.04.2014 року (справа № 21-21а14), від 12.11.2014 року (справи № 21-201а14, № 21-202а14), від 25.11.2014 року (справи № 21-207а14) зазначено про те, що у разі незгоди з рішенням чи дією митних органів щодо визначення, призначення, заявлення, з`ясування достовірності, коригування та/чи інших дій щодо митної вартості; митного контролю і митного оформлення, декларант (суб`єкт господарювання, підприємство) може піддати ці дії чи рішення судовому контролю.

Якщо суд визнає рішення і дії митних органів із зазначених питань протиправними, зобов`яже вчинити певні дії відповідно до вимог митного законодавства і коли у рішенні суду буде констатована неправильність чи хибність рішень чи дій митних органів, які зумовили (призвели, потягли) помилкову та/або надмірну сплату сум митних платежів, ці платежі повертаються декларанту в порядку і на умовах, встановлених у ст. 301 Митного кодексу України від 13.03.2012 року № 4495-VІ, статті 43 Податкового кодексу України від 02.12.2010 року № 2755-VІ і ст. 45 Бюджетного кодексу України від 08.07.2010 року № 2456-VІ, з дотриманням процедури, врегульованої Порядком повернення коштів та Порядком взаємодії, на підставі його заяви та у місячний термін з дня прийняття висновку митного органу, що здійснював оформлення митної декларації, про повернення з Державного бюджету України помилково та/або надмірно зарахованих до бюджету митних та інших платежів, контроль за справлянням яких покладається на митні органи.

Отже, з врахуванням вищевикладеного колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про відмову у задоволенні позову в цій частині позовних вимог.

Частиною 2 ст. 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

За ч. 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Отже, колегія суддів приходить до висновку, що судом першої інстанції в повному обсязі досліджено положення нормативних актів, що регулюють спірні правовідносини та дійшов вірного висновку, що відповідачем, як суб`єктом владних повноважень, не доведено правомірності оскаржуваного рішення, а тому позовні вимоги підлягають частковому задоволенню.

Що стосується стягнення з Харківської митниці Державної фіскальної служби України на користь позивача витрат на правничу допомогу у розмірі 10000,00 грн., колегія суддів зазначає наступне.

В апеляційній скарзі апелянт вказує на непідтвердженість понесених позивачем витрат на правничу допомогу належними та допустимими доказами, а також вважає їх неспівмірними із складністю справи, наданим адвокатом обсягом послуг у суді першої інстанції, затраченим часом на надання таких послуг, не відповідність критерію реальності таких витрат, розумності їхнього розміру, а також зазначає, що їх стягнення з Державного бюджету України становить надмірний тягар для всіх державних органів, що суперечить принципу розподілу судових витрат.

Колегія суддів зазначає, що у відповідності до положень ч. ч. 1, 3 ст. 143 Кодексу адміністративного судочинства України, суд вирішує питання щодо судових витрат у рішенні, постанові або ухвалі.

Згідно до ч. 1 ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Відповідно ч. 7 ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

За відсутності відповідної заяви або неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

Як встановлено ч. 9 ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує:

1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи;

2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес;

3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, тощо;

4) дії сторони щодо досудового вирішення спору (у випадках, коли відповідно до закону досудове вирішення спору є обов`язковим) та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.

В той же час, положеннями ч. 1 ст. 132 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема витрати на професійну правничу допомогу.

Статтею 134 Кодексу адміністративного судочинства України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.

Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог ч. 5 цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Матеріалами справи підтверджено, що в обґрунтування заявленого клопотання до суду подано копії договору № ЮП-010/01-19 про надання правової допомоги від 10.05.2019 року, укладеного між позивачем та Адвокатським бюро «Юр Прайд» (т. 1 а.с. 127-130), копію акту приймання-передачі робіт (послуг) № 01 від 13.05.2019 року за договором про надання правової допомоги з детальним описом виконаних робіт (т. 1 а.с. 77).

Відповідно до зазначених доказів, Адвокатським бюро «Юр Прайд» надано позивачу послуги у справі, а саме: підготовка в інтересах замовника позовної заяви від 13.05.2019 року до Харківського окружного адміністративного суду про визнання протиправними дій Харківської митниці Державної фіскальної служби України та скасування рішення про коригування митної вартості товарів - 5 годин/5000,00 грн.; підготовка в інтересах замовника додатків до позовної заяви від 13.05.2019 року та подання їх разом із позовною заявою до Харківського окружного адміністративного суду - 1 година/1000,00 грн.; участь адвоката в судових засіданнях у Харківському окружному адміністративному суді при розгляді позовної заяви - 4000,00 грн.

Враховуючи положення ст. 134 Кодексу адміністративного судочинства України суд зазначає, що до витрат на правову допомогу, які підлягають відшкодуванню позивачу належать ті, що пов`язані із розглядом справи.

При цьому, зі змісту норм Кодексу адміністративного судочинства України вбачається, що від учасника справи не вимагається надання доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою, а отже, враховуючи обставини пов`язаності наданих правових послуг із розглядом справи, колегія суддів приходить до висновку про наявність підстав для задоволення клопотання позивача про стягнення витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 10000,00 грн.

Водночас, колегія суддів зазначає, з огляду на часткове задоволення позовних вимог позивача, на його користь підлягає стягненню сума судового збору пропорційно задоволеним позовним вимогам у розмірі 5063,80 грн. за рахунок бюджетних асигнувань відповідача.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 315 Кодексу адміністративного судочинства України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін.

Згідно із ст. 316 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Таким чином, колегія суддів, переглянувши рішення суду першої інстанції, дійшла висновку, що при прийнятті рішення, суд першої інстанції дійшов вичерпних юридичних висновків щодо встановлення обставин справи і правильно застосував до спірних правовідносин сторін норми матеріального права

Наведені в апеляційній скарзі доводи правильність висновків суду не спростовують.

Керуючись ст. ст. 242, 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Харківської митниці Державної фіскальної служби України задовольнити.

Рішення Харківського окружного адміністративного суду від 17.09.2019 року по справі № 520/4713/19 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя (підпис)В.В. Старостін
Судді(підпис) (підпис) В.В. Зеленський Я.В. П`янова
Повний текст постанови складено 29.11.2019 року