Справа № 296/9254/18
Суддя: Полотнянко Ю.П.
Дата ухвалення: 2019-11-27 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 296/9254/18 Головуючий у 1-й інстанції: Сингаївський О.П.

Суддя-доповідач: Полотнянко Ю.П.

27 листопада 2019 року

м. Вінниця

Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Полотнянка Ю.П.

суддів: Ватаманюка Р.В. Драчук Т. О.

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Львівської митниці ДФС на рішення Корольовського районного суду м. Житомира від 12 липня 2019 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Львівської митниці ДФС про скасування постанови в справі про порушення митних правил,

В С Т А Н О В И В :

у вересні 2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Львівської митниці ДФС України про скасування постанови в справі про порушення митних правил.

Рішенням Корольовського районного суду м.Житомира від 12.07.2019 позов задоволено. Постанову Львівської митниці Державної фіскальної служби України №4867/20900/18 від 4 вересня 2018 року про визнання ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 у вчиненні порушення митних правил, передбаченого ч.3 ст.470 Митного кодексу України та накладення на останнього адміністративного стягнення у вигляді штрафу у розмірі п`ятсот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що складає 8 500 (вісім тисяч п`ятсот) гривень - скасовано, а провадження в справі про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.3 ст.470 Митного кодексу України закрито

Не погоджуючись із прийнятим судовим рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, у якій просив скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове, яким у задоволенні позовних вимог відмовити.

В обґрунтування апеляційної скарги апелянт послався на не відповідність висновків суду першої інстанції обставинам справи, а також порушення норм матеріального та процесуального права.

Ухвалами Сьомого апеляційного адміністративного суду від 12.11.2019 відкрито апеляційне провадження та призначено справу до розгляду на 26.11.2019 о 13:30.

26.11.2019 позивач у судовому засіданні заперечив проти задоволення апеляційної скарги та просив рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Відповідач будучи належним чином повідомленим про дату, час та місце розгляду справи в судове засідання не з`явився. Причини невки суду не відомі.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення позивача, колегія суддів оголосила перерву у судовому засіданні до 27.11.2019 11:00.

27.11.2019 учасники судового процесу, які були належним чином повідомлені про дату, час та місце розгляду справи явку уповноважених представників до суду не забезпечили.

Відповідно до пункту 2 ч. 1 ст. 311 КАС України суд апеляційної інстанції може розглянути справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами у разі неприбуття жодного з учасників справи у судове засідання, хоча вони були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового засідання.

Згідно з ч. 2 ст. 313 КАС України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

З огляду на зазначене, суд визнав за можливе перейти до розгляду даної справи у порядку письмового провадження.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, суд дійшов висновку, що апеляційну скаргу слід задовольнити, а оскаржене судове рішення скасувати, з огляду на наступне.

Судом встановлено, що 04 вересня 2018 року заступником начальника Львівської митниці ДФС Македоном П.М. винесено постанову в справі про порушення митних правил №4867/20900/18 про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.3 ст.470 Митного кодексу України та накладено адміністративне стягнення в розмірі 500 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, на суму 8500 грн.

Згідно вказаної постанови, відповідачем під час здійснення митних формальностей відповідно до баз даних, а саме: «Інспектор» та ЄАІС, встановлено, що ОСОБА_1 19.09.2017 через митний пост «Краковець» митниці було ввезено на митну територію України транспортний засіб марки «TOYOTA» реєстраційний номер НОМЕР_1 НОМЕР_2 кузов НОМЕР_3 без письмового декларування та сплати митних платежів, які підлягають сплаті при імпорті транспортних засобів, на строк, передбачений нормами ст.95 МК України для автомобільного транспорту 10 дів. Одночасно було встановлено відсутність в АСМО «Інспектор» та ЄАІС ДМС України інформації про вивезення з митної території вказаного автомобіля станом на 12.08.2018. Таким чином, гр. ОСОБА_1 станом на 12.08.2018 перевищено більше ніж на десять діб встановлений ч.1 ст.95 Митного кодексу України строк доставки зазначеного транспортного засобу.

Позивач не погодився із вказаною постановою та звернувся до суду.

Обгрунтовуюючи позовні вимоги, позивач посилається на те, що ним у встановлений законом порядок було виконано всі необхідні дії пов`язані із проведенням розмитнення автомобіля. Також позивач наголошує на тому, що ним було ввезено транспортний засіб особистого користування, а не транспортний засіб комерційного призначення.

Приймаючи оскаржуване рішення та задовольняючи позов, суд першої інстанції посилаючись на Закон України «Про внесення змін до Митного кодексу України та деяких інших законодавчих актів України щодо ввезення транспортних засобів на митну територію України» №2612-VIII від 08.11.2018, виходив з того, що ОСОБА_1 у встановлений Тимчасовим порядком час (протягом 180 днів) митне оформлення транспортного засобу добровільно сплатив до державного бюджету кошти у сумі, що дорівнює розміру п`ятисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян та становить 8 500,00 грн., тобто добровільно поніс відповідальність за порушені строки та умови (вимоги) митних режимів тимчасового ввезення або транзиту та у відповідності до п.9-3 розділу ХХІ «Прикінцеві та перехідні положення» МК України, а також у відповідності до п.16 Тимчасового порядку, ОСОБА_1 підлягає звільненню від адміністративної відповідальності за вчинення перевищення встановленого ст.95 МК України строку доставки транспортного засобу, а разом з тим за прострочення вивезення за межі митної території вказаного автомобіля.

Колегія суддів не погоджується із висновком суду першої інстанції, з огляду на наступне.

Частиною 3 ст.470 МК встановлено, що перевищення встановленого статтею 95 цього Кодексу строку доставки товарів, транспортних засобів комерційного призначення, митних або інших документів на ці товари більше ніж на десять діб, а так само втрата цих товарів, транспортних засобів, документів чи видача їх без дозволу органу доходів і зборів - тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі п`ятисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Так, зі змісту позовних вимог вбачається, що позивач оскаржуючи постанову відповідача №4867/20900/18 від 04.09.2018 посилається на те, що він не є суб`єктом правопорушення передбаченого ст.470 МК України, оскільки ним ввезено транспортний особистого користування, а не транспортний засіб комерційного призначення.

Проте, колегія суддів не погоджується із вказаними доводами позивача та зазначає наступне.

Частиною 1 ст. 95 МК України передбачено, що для автомобільного транспорту встановлені строки транзитних перевезень у 10 діб (у разі переміщення в зоні діяльності однієї митниці - 5 діб).

Відповідно до ч.1 ст. 491 МК України однією з підстав для порушення справи про порушення митних правил є, зокрема, безпосереднє виявлення посадовими особами органу доходів і зборів порушення митних правил.

Згідно частини першої статті 90 Митного кодексу України (у редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин) транзит - це митний режим, відповідно до якого товари та/або транспортні засоби комерційного призначення переміщуються під митним контролем між двома органами доходів і зборів України або в межах зони діяльності одного органу доходів і зборів без будь-якого використання цих товарів, без сплати митних платежів та без застосування заходів нетарифного регулювання зовнішньоекономічної діяльності.

Частиною першою статті 381 Митного кодексу України (у редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин) передбачено, що громадянам дозволяється ввозити транспортні засоби особистого користування з метою транзиту через митну територію України за умови їх письмового декларування в порядку, передбаченому для громадян, та внесення на рахунок органу доходів і зборів, що здійснив пропуск таких транспортних засобів на митну територію України, грошової застави в розмірі митних платежів, що підлягають сплаті при ввезенні таких транспортних засобів на митну територію України з метою вільного обігу. Зазначені вимоги не поширюються на транспортні засоби, постійно зареєстровані у відповідних реєстраційних органах іноземної держави, що підтверджується відповідним документом.

Згідно з п.59 ч. 1 ст.4 Митного кодексу України, транспортні засоби комерційного призначення - будь-яке судно (у тому числі самохідні та несамохідні ліхтери та баржі, а також судна на підводних крилах), судно на повітряній подушці, повітряне судно, автотранспортний засіб (моторні транспортні засоби, причепи, напівпричепи) чи рухомий склад залізниці, що використовуються в міжнародних перевезеннях для платного транспортування осіб або для платного чи безоплатного промислового чи комерційного транспортування товарів разом з їхніми звичайними запасними частинами, приладдям та устаткуванням, а також мастилами та паливом, що містяться в їхніх звичайних баках упродовж їхнього транспортування разом із транспортними засобами комерційного призначення

Відповідно до п.60 ч. 1 ст.4 Митного кодексу України, транспортні засоби особистого користування - наземні транспортні засоби товарних позицій 8702, 8703, 8704 (загальною масою до 3,5 тонни), 8711 згідно з УКТ ЗЕД та причепи до них товарної позиції 8716 згідно з УКТ ЗЕД, плавучі засоби та повітряні судна, що зареєстровані на території відповідної країни, перебувають у власності або тимчасовому користуванні відповідного громадянина та ввозяться або вивозяться цим громадянином у кількості не більше однієї одиниці на кожну товарну позицію виключно для особистого користування, а не для промислового або комерційного транспортування товарів чи пасажирів за плату або безоплатно.

Згідно з п.57 ч. 1 ст.4 Митного кодексу України, товари - будь-які рухомі речі, у тому числі ті, на які законом поширено режим нерухомої речі (крім транспортних засобів комерційного призначення), валютні цінності, культурні цінності, а також електроенергія, що переміщується лініями електропередачі.

Здійснивши системний аналіз положень пунктів 57, 59-60 частини першої статті 4 Митного кодексу України, колегія суддів дійшла висновку висновку, що транспортні засоби особистого користування, якими громадяни користуються для власних потреб, в розумінні митного законодавства є товарами.

За змістом статті 93 Митного кодексу України товари, транспортні засоби комерційного призначення, що переміщуються у митному режимі транзиту, повинні: не використовуватися з жодною іншою метою, крім транзиту та бути доставленими у орган доходів і зборів призначення до закінчення строку, визначеного статтею 95 цього Кодексу.

Частиною другою статті 200 Митного кодексу України передбачено, що доставка товарів та документів на них повинна бути здійснена у строк, визначений статтею 95 цього Кодексу.

Згідно частини шостої статті 379 Митного кодексу України, строки тимчасового ввезення громадянами товарів на митну територію України (крім випадків, передбачених статтею 380 цього Кодексу) встановлюються відповідно до статті 108 цього Кодексу, а строки ввезення з метою транзиту - відповідно до статті 95 цього Кодексу.

Отже, зі змісту наведених норм права убачається, що транспортний засіб ввезений на митну територію України у режимі «транзит» має бути доставлений у орган доходів і зборів призначення у строк, визначений статтею 95 Митного кодексу України.

Аналогічна правова позиція міститься в постанові Верховного Суду від 26.02.2019 у справі №466/6388/14-а.

Таким чином, колегія суддів констатує, що транспортний засіб не для комерційного призначення підпадає під поняття «товар» в контексті Митного кодексу України, а тому перевищення строків, встановлених ст. 95 цього Кодексу, щодо нього підпадає під дію ч. 3 ст.470 Митного кодексу України.

Водночас, колегія суддів зауважує, що Законом, що набув чинності 25 листопада 2018, були внесені зміни до Митного кодексу України, а саме пункт 13 Закону №2612-VIII вносив зміни до розділу XXI «Прикінцеві та перехідні положення» Митного кодексу України, який було доповнено пунктом 9-2 та 9-3 такого змісту: «Тимчасово, протягом 180 днів з дня набрання чинності Законом України «Про внесення змін до Митного кодексу України та деяких інших законодавчих актів України щодо ввезення транспортних засобів на митну територію України», митне оформлення транспортних засобів для їх вільного обігу на митній території України, що класифікуються за кодом товарної позиції 8703 згідно з УКТ ЗЕД та ввезені на митну територію України в період з 1 січня 2015 року до дня набрання чинності цим Законом і перебувають у митних режимах тимчасового ввезення або транзиту, здійснюється з виконанням митних формальностей відповідно до тимчасового порядку, затвердженого Кабінетом Міністрів України. До набрання чинності тимчасовим порядком, визначеним абзацом першим цього пункту, митне оформлення транспортних засобів для їх вільного обігу на митній території України, що класифікуються за кодом товарної позиції 8703 згідно з УКТ ЗЕД, здійснюється в порядку, передбаченому законодавством.

Пунктом 9-3 встановлено, що протягом 180 днів з дня набрання чинності Законом України «Про внесення змін до Митного кодексу України та деяких інших законодавчих актів України щодо ввезення транспортних засобів на митну територію України» митне оформлення транспортного засобу, що класифікується за кодом товарної позиції 8703 згідно з УКТ ЗЕД та щодо якого не дотримані строки та умови (вимоги) митних режимів тимчасового ввезення або транзиту, здійснюється за умови сплати належних митних платежів та добровільної сплати до державного бюджету фізичною особою, яка є власником такого транспортного засобу або уповноважена розпоряджатися ним та декларує такий транспортний засіб для вільного обігу на митній території України, коштів у сумі, що дорівнює розміру п`ятисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Здійснення митного оформлення транспортного засобу з дотриманням умов, визначених абзацом першим цього пункту, звільняє осіб, відповідальних за дотримання строків та умов (вимог) митних режимів тимчасового ввезення або транзиту, від адміністративної відповідальності, передбаченої статтями 470, 481 та 485 цього Кодексу, за порушення митних правил стосовно транспортного засобу, щодо якого не дотримані строки та умови (вимоги) митних режимів тимчасового ввезення або транзиту».

Відповідно до ст. 460 Митного кодексу України, вчинення порушень митних правил, передбачених частиною третьою статті 469, статтею 470, частиною третьою статті 478, статтею 481 цього Кодексу, внаслідок аварії, дії обставин непереборної сили або протиправних дій третіх осіб, що підтверджується відповідними документами, а також допущення у митній декларації помилок, які не призвели до неправомірного звільнення від сплати митних платежів або зменшення їх розміру, до незабезпечення дотримання заходів тарифного та/або нетарифного регулювання зовнішньоекономічної діяльності, якщо такі помилки не допускаються систематично (стаття 268 цього Кодексу), не тягне за собою адміністративної відповідальності, передбаченої цим Кодексом.

Відповідно до ч.3 ст.470 МК України, перевищення встановленого статтею 95 цього Кодексу строку доставки товарів, транспортних засобів комерційного призначення, митних або інших документів на ці товари більше ніж на десять діб, а так само втрата цих товарів, транспортних засобів, документів чи видача їх без дозволу органу доходів і зборів - тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі п`ятисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Відповідно до ч. 4 ст. 2 КУпАП - питання адміністративної відповідальності за порушення митних правил регулюються Митним кодексом України.

Ст. 7 КУпАП передбачено, що ніхто не може бути підданий заходу впливу у зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. При цьому, провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законів.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що до позивача мають бути застосовані положення абз.2 п.9-3 «Прикінцевих та перехідних положень» МК України, він підлягає звільненню від адміністративної відповідальності, передбаченої ч.3 ст.470 МК України за порушення митних правил стосовно транспортного засобу, щодо якого не дотримані строки та умови (вимоги) митних режимів тимчасового ввезення або транзиту.

Однак, з аналізу вищезазначених норм апеляційний суд вважає, що норми Закону №2612 не можуть бути поширені на спірні правовідносини, оскільки позивач оформив митну декларацію №UA100110/2019/162418 лише 07 лютого 2019 року (а.с.17), та добровільно сплатив до державного бюджету кошти у встановленому законом розмірі, проте строк дії транзитного перевезення автомобіля закінчився 29 вересня 2017 року.

Крім того, відповідно до ст.8 КУпАП, особа, яка вчинила адміністративне правопорушення, підлягає відповідальності на підставі закону, що діє під час і за місцем вчинення правопорушення. Закони, які пом`якшують або скасовують відповідальність за адміністративні правопорушення, мають зворотну силу, тобто поширюються і на правопорушення, вчинені до видання цих законів. Закони, які встановлюють або посилюють відповідальність за адміністративні правопорушення, зворотної сили не мають. Провадження в справах про адміністративні правопорушення ведеться на підставі закону, що діє під час і за місцем розгляду справи про правопорушення.

Проте, оскаржувана постанова у справі про порушення митних правил №4867/20900/18 винесена 04.09.2018, а Закони України №2611-VIII "Про внесення змін до Податкового кодексу України щодо оподаткування акцизним податком легкових транспортних засобів" та №2612-VIII "Про внесення змін до Митного кодексу України та деяких інших законодавчих актів України щодо ввезення транспортних засобів на митну територію України" набрали чинності 25.11.2018, а отже прийняття оскаржуваної постанови без врахування норм ЗУ №2611-VIII та №2612-VIII є правомірним.

Оскільки позивач до винесення відповідачем постанови у справі про порушення митних правил № 4867/20900/18 жодних дій щодо початку митного оформлення транспортного засобу не вчиняв, відтак він не став суб`єктом правовідносин, які б передбачали звільнення його від відповідальності. При цьому суд зазначає, що на момент прийняття відповідачем оскаржуваного рішення, обставини щодо сплати позивачем добровільного внеску не існувало. Суд же оцінює правомірність рішення відповідача з урахуванням обставини, які існували на момент прийняття такого рішення.

Суд першої інстанції не взяв до уваги вищенаведені обставини та дійшов помилкового висновку про те, що оскільки позивач розмитнив вказаний автомобіль, то підстави для притягнення його до адміністративної відповідальності відсутні.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

З урахуванням вищенаведеного, колегія суддів дійшла висновку, що судом першої інстанції неповно з`ясовано обставини, що мають значення для справи, неправильно застосовано норми матеріального права, отже оскаржуване рішення суду відповідно до вимог статті 317 КАС України підлягає скасуванню з прийняттям нового про відмову у задоволенні позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 310, 315, 317, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В:

апеляційну скаргу Львівської митниці ДФС задовольнити повністю.

Рішення Корольовського районного суду м. Житомира від 12 липня 2019 року скасувати.

Ухвалити нове рішення, яким в задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 відмовити.

Постанова суду набирає законної сили з моменту підписання і не може бути оскаржена відповідно до частини 3 статті 272 КАС України.

Головуючий Полотнянко Ю.П.

Судді Ватаманюк Р.В. Драчук Т. О.