Справа № 299/1783/19
Суддя: Шавель Руслан Миронович
Дата ухвалення: 2019-11-26 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 листопада 2019 рокуЛьвів№ 857/12252/19

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі колегії суддів:

головуючого судді Шавеля Р.М.,

суддів Улицького В.З. та Кузьмича С.М.,

з участю секретаря судового засідання - Юник А.А.,

а також сторін (їх представників):

від позивача - не з`явився;

від відповідача - не з`явився;

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Львові апеляційну скаргу представника адвоката Нечаєва Валерія Валерійовича, діючого за дорученням від імені та в інтересах ОСОБА_1 , на рішення Виноградівського районного суду Закарпатської обл. від 02.10.2019р. в адміністративній справі за позовом представника адвоката Нечаєва Валерія Валерійовича, діючого за дорученням від імені та в інтересах ОСОБА_1 , до Закарпатської митниці ДФС про визнання протиправною та скасування постанови в справі про порушення митних правил (суддя суду І інстанції: Рішко Г.І., час та місце ухвалення рішення суду І інстанції: 13 год. 27 хв. 02.10.2019р., м.Виноградів Закарпатської обл.; дата складання повного тексту рішення суду І інстанції: 08.10.2019р.),-

В С Т А Н О В И В:

11.06.2019р. представник адвокат Нечаєв В.В., діючий за дорученням від імені та в інтересах ОСОБА_1 , звернувся до суду з позовом, в якому просив в разі необхідності поновити строк звернення до суду із розглядуваним позовом; визнати протиправною та скасувати постанову заступника начальника Закарпатської митниці ДФС Ясевича М.М. від 29.05.2019р. в справі про порушення митних правил № 2164/30500/19, якою ОСОБА_1 визнано винною у вчиненні порушення митних правил, передбаченого ч.3 ст.470 Митного кодексу /МК/ України, та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 500 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян на суму 8500 грн.; судові витрати покласти на відповідача (а.с.1-4).

Рішенням Виноградівського районного суду Закарпатської обл. від 02.10.2019р. у задоволенні заявленого позову відмовлено (а.с.61-65).

Не погодившись із винесеним судовим рішенням, його оскаржив представник адвокат Нечаєв В.В., діючий за дорученням від імені та в інтересах ОСОБА_1 , який покликаючись на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення у справі, неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, що в кінцевому підсумку призвело до невірного вирішення спору, просить судове рішення скасувати та прийняти нову постанову, якою заявлений позов задовольнити (а.с.70-74).

Вимоги апеляційної скарги обґрунтовує тим, що про порушення строків вивезення спірного автомобіля відповідач довідався 27.08.2015р., однак протокол про порушення митних правил був складений 24.04.2019р., що суперечить вимогам ст.254 КУпАП.

Водночас, митним органом не враховані поважні причини, що призвели до порушення строків ввезеного в режимі «транзит» легкового автомобіля - перебування позивача у декретній відпустці та народження дітей, що засвідчується наданими медичними документами.

Інший учасник справи не подав до суду апеляційної інстанції відзив на апеляційну скаргу в письмовій формі протягом строку, визначеного в ухвалі про відкриття апеляційного провадження, що не перешкоджає апеляційному розгляду справи.

У зв`язку з неявкою в судове засідання осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу відповідно до вимог ч.4 ст.229 КАС України не здійснювалося. Також в порядку ч.3 ст.268, ч.2 ст.313 КАС України неявка сторін, належним чином повідомлених про час та місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та апеляційну скаргу в межах наведених у ній доводів, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення, з наступних підстав.

Як достовірно встановлено судом першої інстанції, о 22 год. 41 хв. 17.08.2015р. в режимі «транзит» через митний пост «Вилок» Закарпатської митниці ДФС позивачем ввезено на територію України легковий автомобіль марки «Peugeot 206», реєстраційний номер НОМЕР_1 , ідентифікаційний номер кузова НОМЕР_2 , місце реєстрації автомобіля - Словаччина, без письмового декларування та сплати всіх митних платежів, які відповідно до закону підлягають сплаті при імпорті транспортних засобів.

Термін вивезення вказаного автомобіля за межі митної території України завершився 22.08.2015р. (у разі переміщення в зоні діяльності однієї митниці) або 27.08.2015р. (у разі переміщення в зоні діяльності різних митниць).

У встановлені строки позивач не вивезла спірний транспортний засіб за межі митної території України.

24.04.2019р. під час вивезення позивачем вказаного автомобіля за межі митної території України відповідачем встановлено порушення строків вивезення транспортного засобу.

Таким чином, ОСОБА_1 перевищила строк тимчасового ввезення автомобіля на митну територію України більше ніж на десять діб.

По причині наведеного, 24.04.2019р. відносно ОСОБА_1 складено протокол про порушення митних правил № 2164/30500/19. Згідно пояснень позивача причиною виявленого порушення слугувало її перебування у декретній відпустці (а.с.12-15).

Розгляд справи був призначений на 29.05.2019р., про що позивач була належним чином повідомленою (а.с.14), однак не прибула до місця розгляду справи.

29.05.2019р. заступником начальника Закарпатської митниці ДФС Ясевичем М.М. були розглянуті матеріали справи про порушення митних правил відносно ОСОБА_1 за ознаками вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.3 ст.470 МК України, та винесено постанову в справі про порушення митних правил № 2164/30500/19, якою останню визнано винною у вчиненні порушення митних правил, передбаченого ч.3 ст.470 МК України, та накладено стягнення у вигляді штрафу в розмірі 8500 грн. (а.с.17-19).

Копія вказаної постанови скеровано на адресу позивача згідно супровідного листа відповідача № 07-70-20-20/7394 від 29.05.2019р. (а.с.16).

Розглядувані правовідносини регулюються приписами МК України (в редакції, чинній на момент виникнення спірних відносин), зокрема згідно ч.1 ст.381 цього Кодексу громадянам дозволяється ввозити транспортні засоби особистого користування з метою транзиту через митну територію України за умови їх письмового декларування в порядку, передбаченому для громадян, та внесення на рахунок органу доходів і зборів, що здійснив пропуск таких транспортних засобів на митну територію України, грошової застави в розмірі митних платежів, що підлягають сплаті при ввезенні таких транспортних засобів на митну територію України з метою вільного обігу. Зазначені вимоги не поширюються на транспортні засоби, постійно зареєстровані у відповідних реєстраційних органах іноземної держави, що підтверджується відповідним документом.

Відповідно до приписів ст.ст.90 та 93 вказаного Кодексу транзит - це митний режим, відповідно до якого товари та/або транспортні засоби комерційного призначення переміщуються під митним контролем між двома органами доходів і зборів України або в межах зони діяльності одного органу доходів і зборів без будь-якого використання цих товарів, без сплати митних платежів та без застосування заходів нетарифного регулювання зовнішньоекономічної діяльності.

Товари, транспортні засоби комерційного призначення, що переміщуються у митному режимі транзиту, повинні:

1) перебувати у незмінному стані, крім природних змін їх якісних та/або кількісних характеристик за нормальних умов транспортування і зберігання;

2) не використовуватися з жодною іншою метою, крім транзиту;

3) бути доставленими у орган доходів і зборів призначення до закінчення строку, визначеного статтею 95 цього Кодексу;

4) мати неушкоджені засоби забезпечення ідентифікації у разі їх застосування.

Статтею 95 зазначеного Кодексу встановлено строки транзитних перевезень для автомобільного транспорту, які складають 10 діб (у разі переміщення в зоні діяльності однієї митниці - 5 діб).

Із урахуванням наведених норм та фактичних обставин справи колегія суддів приходить до переконливого висновку про те, що відповідачем доведено вчинення позивачем правопорушення, передбаченого ч.3 ст.470 МК України.

Окрім цього, відповідно до ч.1 ст.460 МК України вчинення порушень митних правил, передбачених частиною третьою статті 469, статтею 470, частиною третьою статті 478, статтею 481 цього Кодексу, внаслідок аварії, дії обставин непереборної сили або протиправних дій третіх осіб, що підтверджується відповідними документами, а також допущення у митній декларації помилок, які не призвели до неправомірного звільнення від сплати митних платежів або зменшення їх розміру, до незабезпечення дотримання заходів тарифного та/або нетарифного регулювання зовнішньоекономічної діяльності, якщо такі помилки не допускаються систематично (стаття 268 цього Кодексу), не тягне за собою адміністративної відповідальності, передбаченої цим Кодексом.

Звідси, підставами для звільнення особи від відповідальності у вказаних випадках є аварія, дія обставин непереборної сили або протиправні дії третіх осіб, що підтверджується відповідними документами

Згідно Правил митного контролю та митного оформлення транспортних засобів, що переміщуються громадянами через митний кордон України, затв. наказом Державної митної служби України № 1118 від 17.11.2005р., обставинами непереборної сили слід вважати смерть власника ТЗ; стихійне лихо (пожежа, повінь, інше стихійне лихо чи сезонне природне явище, зокрема замерзання моря, проток, портів тощо, закриття шляхів, проток, каналів, перевалів); військові дії чи надзвичайний стан у регіоні, через який переміщується ТЗ; страйк; злочинні дії третіх осіб, спрямовані проти власника ТЗ; дорожня пригода за участю ТЗ, яка спричинила повне або часткове його пошкодження; неможливість подальшого руху ТЗ, якщо зсув або ожеледиця створює небезпеку чи загрозу дорожньому руху, життю чи здоров`ю людей або навколишньому середовищу; інші схожі за характером обставини чи події.

Відповідно до п.п.2 і 3 розділу VIII Порядку виконання митних формальностей відповідно до заявленого митного режиму, затв. наказом Міністерства фінансів України № 657 від 31.05.2012р., документальне підтвердження - надання митному органу відповідних документів, що підтверджують факт аварії чи дії обставин непереборної сили; обставини непереборної сили - надзвичайні та невідворотні події, що виникли незалежно від волі особи, зокрема стихійне лихо (землетрус, пожежа, повінь, зсув тощо), сезонне природне явище (замерзання моря, проток, портів, ожеледиця тощо), введення воєнного чи надзвичайного стану, страйк, громадянські безпорядки, злочинні дії третіх осіб, прийняття рішень законодавчого або нормативно-правового характеру, обов`язкових для особи, закриття шляхів, проток, каналів, перевалів та інші надзвичайні та невідворотні за таких умов події; факт аварії чи дії обставин непереборної сили - часткове чи повне пошкодження (зіпсуття, знищення, втрата тощо) товарів чи транспортних засобів, що перебувають під митним контролем, або позбавлення можливості виконання відповідною особою передбачених законодавством України з питань державної митної справи або встановлених відповідним митним органом України вимог щодо вчинення відповідних дій з товарами, транспортними засобами, що перебувають під митним контролем.

Залежно від характеру аварії чи обставин непереборної сили документи, що підтверджують їх наявність і тривалість дії, можуть видаватися державними органами, місцевими органами виконавчої влади або органами місцевого самоврядування, іншими спеціально вповноваженими на це державними органами, а також уповноваженими на це підприємствами, установами та організаціями відповідно до їх компетенції.

Згідно обставин справи позивач не звертався до митного органу із будь-якими заявами щодо неможливості вчасного вивезення автомобіля; не було наведено таких обставин й під час розгляду справи про порушення митних правил.

Таким чином, відповідачем правомірно притягнуто позивача до адміністративної відповідальності за порушення митних правил згідно ч.3 ст.470 МК України, через що правові підстави для скасування спірної постанови в справі про порушення митних правил є відсутніми.

Щодо тверджень апелянта колегія суддів враховує наступне.

Згідно письмових пояснень позивача вона з 08.08.2015р. перебувала у декретній відпустці (а.с.37-38); відповідно до наданих медичних довідок позивач народила ІНФОРМАЦІЯ_1 . двійню; виписана з медичного закладу на п`ятий день після пологів (а.с.8-11).

Разом з тим, 17.08.2015р., тобто, в період декретної відпустки, позивач ввезла спірний автомобіль на митну територію України. Водночас, народження дітей мало місце ІНФОРМАЦІЯ_1., тобто, через 38 днів після спливу терміну транзиту.

Будь-яких доказів об`єктивної неможливості вивезення автомобіля до завершення 10-денного строку транзиту (тобто, до 27.08.2015р.), позивачем не представлено; про неможливість вивезення автомобіля по вказаній причині позивач не повідомляла в установлені строки митний орган.

За таких обставин перебування позивача в декретній відпустці не створювало об`єктивних перешкод щодо вивезення у встановлені строки транспортного засобу за межі України.

Щодо тверджень апелянта про порушення митницею строків притягнення позивача до відповідальності за порушення митних правил, колегія суддів враховує, що приписами ст.467 МК України (у редакції, чинній на момент виникнення спірних відносин) визначено, що якщо справи про порушення митних правил відповідно до статті 522 цього Кодексу розглядаються органами доходів і зборів, адміністративне стягнення за порушення митних правил може бути накладено не пізніше, ніж через шість місяців з дня вчинення правопорушення, а у разі розгляду органами доходів і зборів справ про триваючі порушення митних правил, у тому числі передбачені статтями 469, 477 - 481, 485 цього Кодексу, - не пізніше, ніж через шість місяців з дня виявлення цих правопорушень.

Згідно діючої норми ст.467 МК України якщо справи про порушення митних правил відповідно до статті 522 цього Кодексу розглядаються органами доходів і зборів або судами (суддями), адміністративне стягнення за порушення митних правил може бути накладено не пізніше ніж через шість місяців з дня виявлення правопорушення. Строк накладення адміністративних стягнень у справах про порушення митних правил зупиняється на час розгляду таких справ судом.

Крім того, поняття триваючого правопорушення роз`яснюється листами Міністерства юстиції України № 22-34-1465 від 01.12.2003р., № 22-14-493 від 17.07.2007р.

Згідно вказаних листів триваючими визнаються правопорушення, які, розпочавшись з будь-якої протиправної дії чи бездіяльності, здійснюються потім безперервно шляхом невиконання обов`язків. Початковим моментом такого діяння може бути активна дія чи бездіяльність, коли винна особа або не виконує конкретний покладений на неї обов`язок, або виконує його неповністю або неналежним чином.

Тобто, триваючі правопорушення характеризуються тим, що особа, яка вчинила якісь певні дії чи бездіяльність, перебуває надалі у стані продовження цих дій (бездіяльності). Ці дії безперервно порушують закон протягом якогось часу. Іноді такий стан продовжується значний час і увесь час винна особа безперервно скоює правопорушення у вигляді невиконання покладених на нього обов`язків.

Отже, невивезення транспортних засобів, що перебувають в режимі тимчасового ввезення, за межі митної території, є триваючим правопорушенням, оскільки в цьому випадку особа перебуває в безперервному стані протиправної бездіяльності через невиконання свого обов`язку.

Приймаючи до уваги те, що позивачем до 24.04.2019р. не було виконано обов`язку щодо вивезення транспортного засобу за межі митної території України, як і не виконано обов`язку розмитнення автомобіля в порядку встановленому законом, розглядуване правопорушення є триваючим.

Закарпатською митницею ДФС порушення митних правил виявлено 24.04.2019р., що зафіксовано у протоколі № 2164/30500/19 від 24.04.2019р. про порушення митних правил. При цьому, постанова у справі про порушення митних правил винесена 29.05.2019р., тобто, в межах шестимісячного строку з дня виявлення триваючого правопорушення.

Оцінюючи наведені сторонами доводи, апеляційний суд виходить з того, що всі конкретні, доречні та важливі доводи позивача, наведені в позовній заяві, були перевірені та проаналізовані судом першої інстанції, та їм було надано належну правову оцінку.

Право на вмотивованість судового рішення є складовою права на справедливий суд, гарантованого ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Як неодноразово вказував Європейський суд з прав людини, право на вмотивованість судового рішення сягає своїм корінням більш загального принципу, втіленого у Конвенції, який захищає особу від сваволі; рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторони (рішення у справі «Руїз Торія проти Іспанії», параграфи 29 - 30). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною; більше того, воно дозволяє судам вищих інстанцій просто підтримати мотиви, наведені судами нижчих інстанцій, без того, щоб повторювати їх.

У рішенні «Петриченко проти України» (параграф 13) Європейський суд з прав людини вказував на те, що національні суди не надали достатнього обґрунтування своїх рішень, та не розглянули відповідні доводи заявника, навіть коли ці доводи були конкретними, доречними та важливими.

Наведене дає підстави для висновку, що доводи скаржника у кожній справі мають оцінюватись судами на предмет їх відповідності критеріям конкретності, доречності та важливості у рамках відповідних правовідносин з метою належного обґрунтування позиції суду.

Інші зазначені представником позивача в апеляційній скарзі обставини, окрім вищеописаних обставин, ґрунтуються на довільному трактуванні фактичних обставин і норм матеріального права, цитуванні положень Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та висновків Європейського Суду з прав людини, а тому такі не вимагають детальної відповіді або спростування.

Враховуючи наведене, суд апеляційної інстанції не встановив неправильного застосування норм матеріального права, порушень норм процесуального права при ухваленні судового рішення і погоджується з висновками суду першої інстанції у справі, якими доводи позивача відхилено.

Таким чином, суд першої інстанції дійшов до вірного висновку про те, що відповідачем правомірно притягнуто позивача до адміністративної відповідальності за порушення митних правил згідно ч.3 ст.470 МК України, а відтак заявлений позов про визнання протиправною і скасування спірної постанови в справі про порушення митних правил є безпідставним та необґрунтованим, а тому не підлягає до задоволення.

За правилами ст.139 КАС України підстав для розподілу судових витрат у цій справі немає.

З огляду на викладене, суд першої інстанції правильно і повно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків рішення суду, а тому підстав для скасування рішення колегія суддів не вбачає і вважає, що апеляційну скаргу на нього слід залишити без задоволення.

Керуючись ст.139, ч.4 ст.229, ч.3 ст.243, ч.3 ст.268, ст.ст.271, 272, 286, 310, ч.2 ст.313, п.1 ч.1 ст.315, ст.316, ч.1 ст.321, ст.ст.322, 325 КАС України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу представника адвоката Нечаєва Валерія Валерійовича, діючого за дорученням від імені та в інтересах ОСОБА_1 , на рішення Виноградівського районного суду Закарпатської обл. від 02.10.2019р. в адміністративній справі № 299/1783/19 залишити без задоволення, а вказане рішення суду - без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення і не може бути оскаржена у касаційному порядку.

Головуючий суддя Р. М. Шавель
судді В. З. Улицький
С. М. Кузьмич
Дата складення повного судового рішення: 27.11.2019р.