Справа № 540/103/19
Суддя: Шевчук О.А.
Дата ухвалення: 2019-11-27 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 листопада 2019 р.м.ОдесаСправа № 540/103/19
Головуючий в 1 інстанції: Кисильова О.Й.

Колегія суддів П`ятого апеляційного адміністративного суду

у складі: головуючої судді - Шевчук О.А.,

суддів: Бойка А.В., Осіпова Ю.В.,

розглянувши в порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Херсонській області на рішення Херсонського окружного адміністративного суду від 13 лютого 2019 року, ухвалене в порядку письмового провадження у м.Херсоні за правилами спрощеного позовного провадження у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Херсонській області про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИЛА:

В січні 2019 року позивач звернувся до суду з позовом до відповідача в якому просить визнати протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України в Херсонській області щодо не поновлення та не виплати позивачу пенсії за період з 01.07.2014 року по 31.03.2018 року та заборгованості за квітень-липень 2018 року; зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Херсонській області поновити та виплатити ОСОБА_1 пенсію за період з 01.07.2014 року по 31.03.2018 року та заборгованість за квітень-липень 2018 року.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що відмова відповідача у поновленні виплати пенсії за спірний період є протиправною та такою, що грубо порушує конституційне право позивача на пенсійне забезпечення.

Рішенням Херсонського окружного адміністративного суду від 13 лютого 2019 року адміністративний позов задоволено. Визнано протиправною відмову Головного управління Пенсійного фонду України в Херсонській області щодо виплати ОСОБА_1 пенсії за період з 01.07.2014 року по 31.03.2018 року та заборгованості по виплаті пенсії за квітень-липень 2018 року; зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Херсонській області поновити та виплатити ОСОБА_1 пенсію за період з 01.07.2014 року по 31.03.2018 року та заборгованість за квітень-липень 2018 року

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, відповідач надав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просить повністю скасувати рішення суду першої інстанції і ухвалити нове рішення у формі постанови, якою у задоволенні позову відмовити повністю. Доводами апеляційної скарги зазначено, що документи по пенсійній справі ОСОБА_1 , як особи, переміщеної з тимчасово окупованої території України, було прийнято на облік лише з 25.07.2018 року та з 01.04.2018 року, тобто з дати відновлення пенсійних виплат, Управлінням тричі запитувалася пенсійна справа позивача у Бахмутського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області, яке до цього здійснювало пенсійне обслуговування ОСОБА_1 . Апелянт вважає, що у зв`язку з тим, що пенсійні виплати припинені саме Бахмутським управлінням, то з питанням стосовно недоотриманої пенсії за період 01.07.2014 року по 31.03.2018 року позивач повинен звернутись до Управління Пенсійного фонду України в Донецькій області. Щодо виниклої заборгованості по виплаті позивачу боргу у розмірі 23160,04 грн. за квітень - липень 2018 року, ГУ ПФУ в Херсонській області направлено клопотання до Пенсійного фонду України щодо розгляду питання виплати вказаного боргу.

Відзив на апеляційну скаргу відповідача, ОСОБА_1 до суду не надав.

Відповідно до ч. 8 ст. 262 КАС України при розгляді справи за правилами спрощеного позовного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, а у випадку розгляду справи з повідомленням (викликом) учасників справи - також заслуховує їхні усні пояснення. Судові дебати не проводяться.

Відповідно до п.2 ч.1 ст.263 КАС України суд розглядає за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) справи щодо: оскарження фізичними особами рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень щодо обчислення, призначення, перерахунку, здійснення, надання, одержання пенсійних виплат, соціальних виплат непрацездатним громадянам, виплат за загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням, виплат та пільг дітям війни, інших соціальних виплат, доплат, соціальних послуг, допомоги, захисту, пільг.

Згідно з ч.1 ст. 311 КАС України суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі: 1) відсутності клопотань від усіх учасників справи про розгляд справи за їх участю; 2) неприбуття жодного з учасників справи у судове засідання, хоча вони були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового засідання; 3) подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).

Перевіривши матеріали справи, правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин у справі, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 є громадянином України та зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджується копією її паспорта громадянина України серії НОМЕР_1 .

Відповідно до копії пенсійного посвідчення від 18.02.2003 року Серії НОМЕР_2 ОСОБА_1 є пенсіонером за віком з 22.01.2003 року.

16.04.2018 року ОСОБА_1 взято на облік внутрішньо переміщеної особи (довідка № ). Місцем фактичного проживання зафіксовано: АДРЕСА_2 .

19.04.2018 року ОСОБА_1 звернувся до відповідача із заявою про поновлення виплати пенсії, як внутрішньо переміщеній особі відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 08.06.2016 року № 365 "Деякі питання здійснення соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам".

За результатами засідання комісії з розгляду питань призначення державної соціальної допомоги малозабезпеченим сім`ям, призначення та надання населенню субсидій для відшкодування витрат на оплату житлово-комунальних послуг, придбання скрапленого газу, твердого та рідкого пічного побутового палива, призначення (відновлення) соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам від 24.05.2018 року, результати якого оформлені протоколом № 11, вирішено призначити (відновити) ОСОБА_1 соціальну виплату з 01.04.2018 року та одночасно відмовлено у відновленні соціальної виплати за період з 01.07.2014 року по 31.03.2018 року.

Відповідно до розпорядження від 19.07.2018 року № 56856, ОСОБА_1 19.04.2018 року здійснено перерахунок пенсії за віком, загальний (повний) страховий стаж складає 36 років 3 місяці 11 днів.

На виконання заяви позивача про запит пенсійної справи від 19.04.2018 року Головним Управлінням ПФУ в Херсонській області здійснено запити до Бахмутського об`єднаного управління ПФУ на вивантаження електронної пенсійної справи та надання оригіналу атестату від 19.04.2018 року № 4128/02-10, від 13.06.2018 року №7848/01-10, від 11.07.2018 року № 9788/02-10.

11.10.2018 року позивач звернувся до ГУ ПФУ в Херсонській області з заявою про надання роз`яснень про причини невиплати заборгованості з пенсії за період з 01.04.2018 року по 31.07.2018 року та не поновлення виплат за період з 01.07.2014 року до 31.03.2018 року.

Листом від 29.10.2018 року № 632-П-99-1 відповідач повідомив ОСОБА_1 про призначення виплати пенсії за фактичним місцем проживання з 01.04.2018 року, виплата якої здійснюється з серпня 2018 року у поточному режимі. З метою виплати виниклого боргу за квітень-липень 2018 року Головним управлінням направлено лист до Пенсійного Фонду України. У відновленні виплат за період з 01.07.2014 до 31.03.2018 року - відмовлено.

Приймаючи рішення про задоволення позовних вимог, суд першої інстанції зазначив, що у Пенсійного фонду була відсутня підстава для припинення виплати позивачу пенсії, у відповідності до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування». В свою чергу рішення органів Пенсійного фонду України про припинення пенсійних виплат позивачу не приймалось.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.

Право на пенсійне забезпечення, що є безпосереднім предметом спору, гарантується статтею 46 Конституції України, відповідно до якої громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення.

Відповідно до ст. 2, ст. 5, ч. 3 ст. 7, ч. 1 ст. 10 Закону України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб» - Україна вживає всіх можливих заходів, передбачених Конституцією та законами України, міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, щодо запобігання виникненню передумов вимушеного внутрішнього переміщення осіб, захисту та дотримання прав і свобод внутрішньо переміщених осіб, створення умов для добровільного повернення таких осіб до покинутого місця проживання або інтеграції за новим місцем проживання в Україні. Довідка про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи засвідчує місце проживання внутрішньо переміщеної особи на період наявності підстав, зазначених у статті 1 цього Закону. Громадянин пенсійного віку, особа з інвалідністю, дитина з інвалідністю та інша особа, яка перебуває у складних життєвих обставинах, яких зареєстровано внутрішньо переміщеними особами, мають право на отримання соціальних послуг відповідно до законодавства України за місцем реєстрації фактичного місця проживання такої внутрішньо переміщеної особи. Кабінет Міністрів України: координує і контролює діяльність органів виконавчої влади щодо вжиття ними необхідних заходів із забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб відповідно до цього Закону.

У статті 49 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" зазначені підстави припинення та поновлення виплати пенсії. У частині 1 цієї статті визначено, що виплата пенсії за рішенням територіальних органів Пенсійного фонду або за рішенням суду припиняється: 1) якщо пенсія призначена на підставі документів, що містять недостовірні відомості; 2) на весь час проживання пенсіонера за кордоном, якщо інше не передбачено міжнародним договором України, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України; 3) у разі смерті пенсіонера; 4) у разі неотримання призначеної пенсії протягом 6 місяців підряд; 5) в інших випадках, передбачених законом.

Відповідно до ч. 2 ст. 46 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» нараховані суми пенсії, не отримані з вини органу, що призначає і виплачує пенсію, виплачуються за минулий час без обмеження будь-яким строком з нарахуванням компенсації втрати частини доходів.

Колегія суддів доходить висновку щодо порушення відповідачем вимог ст. 19 Конституції України, ч. 1 ст. 49 Закону № 1058-VI, оскільки позивачу зупинено виплату пенсії за відсутності законодавчо встановлених підстав.

Крім цього, аналіз наведених норм права дає змогу дійти висновку, що припинення виплати пенсії можливе лише на підставі мотивованого рішення територіальних органів Пенсійного фонду або за рішенням суду.

Відповідачем рішення про припинення виплати пенсії відносно позивача не виносилось.

Разом з тим, спірним питанням у цій справі є право позивача та наявність чи відсутність у відповідача обов`язку виплатити пенсію позивачу за період з 01.07.2014 року по 31.03.2018 року та заборгованість за квітень-липень 2018 року.

Апелянт Головне управління Пенсійного фонду України в Херсонській області зазначає про те, що оскільки позивач не знаходився на обліку у відповідача, останній не може бути належним відповідачем у справі, оскільки ОСОБА_1 перебував на обліку в Бахмутському об`єднаному управлінні ПФУ.

Як зазначив Європейський суд з прав людини в рішенні у справі "Пічкур проти України", яке набрало статусу остаточного 7 лютого 2014 року, право на отримання пенсії як таке стало залежним від місця проживання заявника. Це призвело до ситуації, в якій заявник, пропрацювавши багато років у своїй країні та сплативши внески до системи пенсійного забезпечення, був зовсім позбавлений права на пенсію лише на тій підставі, що він більше не проживає на території України (пункт 51 цього рішення). У пункті 54 вказаного рішення ЄСПЛ зазначив, що наведених вище міркувань ЄСПЛ достатньо для висновку про те, що різниця в поводженні, на яку заявник скаржився, порушувала статтю 14 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, згідно з якою користування правами та свободами, визнаними в Конвенції, має бути забезпечене без дискримінації за будь-якою ознакою - статі, раси, кольору шкіри, мови, релігії, політичних чи інших переконань, національного чи соціального походження, належності до національних меншин, майнового стану, народження, або за іншою ознакою, у поєднанні зі статтею 1 Першого протоколу до Конвенції, якою передбачено право кожної фізичної або юридичної особи мирно володіти своїм майном та закріплено, що ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

У рішенні від 08 липня 2004 року у справі «Ілашку та інші проти Молдови та Росії» ЄСПЛ, задовольняючи позов щодо Молдови, визнав, що Уряд Молдови, який є єдиним законним Урядом Республіки Молдови за міжнародним правом, не здійснював влади над частиною своєї території, яка перебуває під ефективним контролем «Молдавської Республіки Придністров`я». Однак навіть за відсутності ефективного контролю над Придністровським регіоном Молдова все ж таки має позитивне зобов`язання за статтею 1 Конвенції вжити заходів у межах своєї влади та відповідно до міжнародного права для захисту гарантованих Конвенцією прав заявників.

Згідно п. 1 постанови Кабінету Міністрів України від 05.11.2014 № 637 «Про здійснення соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам» призначення та продовження виплати пенсій (щомісячного довічного грошового утримання), довічних державних стипендій, усіх видів соціальної допомоги та компенсацій, матеріального забезпечення, надання соціальних послуг, субсидій та пільг за рахунок коштів державного бюджету та фондів загальнообов`язкового державного соціального страхування внутрішньо переміщеним особам здійснюються за місцем перебування таких осіб на обліку, що підтверджується довідкою, виданою згідно з Порядком оформлення і видачі довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 1 жовтня 2014 р. № 509.

Згідно п. 4, 5 Порядку соціальні виплати внутрішньо переміщеним особам призначаються і виплачуються структурними підрозділами з питань соціального захисту населення районних, районних у м. Києві держадміністрацій, виконавчих органів міських, районних у містах (у разі утворення) рад (далі - структурні підрозділи з питань соціального захисту населення), територіальними органами Пенсійного фонду України, робочими органами Фонду соціального страхування, центрами зайнятості (далі - органи, що здійснюють соціальні виплати) за місцем їх фактичного проживання/перебування, незалежно від факту реєстрації місця проживання/перебування.

Для призначення (відновлення) соціальних виплат внутрішньо переміщена особа, а у визначених законодавством випадках - її законний представник подає відповідну заяву до органу, що здійснює соціальні виплати на території, де зазначена особа перебуває на обліку за місцем її фактичного проживання/перебування, незалежно від факту реєстрації місця проживання/перебування.

Таким чином, колегія суддів вважає, що виплата пенсії, продовження виплати пенсії внутрішньо переміщеним особам здійснюється територіальними органами Пенсійного фонду України на обліку у якому перебуває особа.

З огляду на викладене, колегія суддів дійшла висновку, що позивач має право на отримання пенсії за період з 01.07.2014 року по 31.03.2018 року та заборгованість за квітень-липень 2018 року, та провести виплату їй має орган Пенсійного фонду, в якому він знаходиться на обліку на час звернення, тобто Головне управління Пенсійного фонду України в Херсонській області.

Аналогічний правовий висновок викладений в постанові Верховного Суду від 07.11.2019 року у справі №804/4498/18.

Колегія суддів погоджується з доводами апелянта про те, що Головне управління Пенсійного фонду України в Херсонській області не здійснювало протиправної бездіяльності щодо невиплати позивачу пенсії за спірний період, оскільки позивач не перебував на обліку у відповідача, однак звертає увагу апелянта, що рішенням Херсонського окружного адміністративного суду від 13 лютого 2019 року бездіяльність відповідача щодо невиплати позивачу пенсії протиправною не визнавалась.

Таким чином, оскільки позивач звернувся до суду з позовом про поновлення виплати пенсії, право на яку відповідачем не заперечується, однак було піддано формальним обмеженням, з підстав та у спосіб, які суперечать вимогам Конституції та законів України, згідно ч. 2 ст. 46 Закону № 1058-IV виплата пенсії позивачу підлягає поновленню з моменту її припинення.

При розгляді даної апеляційної скарги, судом також враховані висновки Верховного Суду від 03.05.2018, викладені в рішенні у зразковій справі № 805/402/18, яке набрало законної сили 04.09.2018.

Апелянтом не надано жодного доказу на підтвердження наявності підстав для припинення позивачеві виплати пенсії, а тому колегія суддів вважає, що судом першої інстанції зроблений правильний висновок щодо задоволення позовних вимог.

З огляду на вищезазначене, колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду ґрунтується на всебічному, повному та об`єктивному розгляді всіх обставин справи, які мають значення для вирішення спору, відповідає нормам матеріального та процесуального права. Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, викладених у зазначеній ухвалі, у зв`язку з чим підстав для її скасування не вбачається.

Відповідно до ч.1 ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Херсонській області - залишити без задоволення.

Рішення Херсонського окружного адміністративного суду від 13 лютого 2019 року - залишити без змін.

Відповідно до ст. 325-328 КАС України постанова набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає крім випадків: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії справ незначної складності помилково.

Головуюча суддя: О.А. Шевчук

Суддя: А.В. Бойко

Суддя: Ю.В. Осіпов