Справа № 620/1223/19
Суддя: Костюк Любов Олександрівна
Дата ухвалення: 2019-11-27 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 620/1223/19 Прізвище судді (суддів) першої інстанції:
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 листопада 2019 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого - судді Костюк Л.О.;

суддів: Бужак Н.П., Мельничука В.П.;

за участю секретаря: Несін К.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду апеляційну скаргу представника Товариства з обмеженою відповідальністю «Проектно-виробнича компанія «Конструкторське бюро пожежних та спеціальних машин» - Тернового Олександра Вікторовича на рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 15 серпня 2019 року (розглянута в порядку письмового провадження, м. Київ, дата складання повного тексту рішення - відсутня) у справі за адміністративним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Проектно-виробнича компанія «Конструкторське бюро пожежних та спеціальних машин» до Управління Держпраці у Чернігівській області про визнання протиправними та скасування наказу, припису, постанови, -

В С Т А Н О В И Л А:

У травні 2019 року, Товариство з обмеженою відповідальністю «Проектно-виробнича компанія «Конструкторське бюро пожежних та спеціальних машин» (далі - ТОВ «ПВК «КБ Пожспецмаш») звернулось до Чернігівського окружного адміністративного суду з позовом до Управління Держпраці у Чернігівській області (далі - відповідач) про визнання протиправними та скасування: наказу Управління Держпраці у Чернігівській області від 04.01.2019 №4, припису Управління Держпраці у Чернігівській області від 28.01.2019 №25-011/021-038 про усунення виявлених недоліків, постанови Управління Держпраці у Чернігівській області від 05.02.2019 №25-03-011/021/29 про накладення штрафу уповноваженими посадовими особами.

Обґрунтовуючи вимоги, позивачем зазначено про протиправність оскаржуваних наказу, припису і постанови, оскільки, по-перше, на момент виникнення спірних правовідносин та проведення відповідачем інспекційного відвідування спірні правовідносини врегульовані виключно приписами Закону України «Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності» та до останніх не підлягає застосуванню постанова Кабінету Міністрів України від 26.04.2017 №295 «Деякі питання реалізації статті 259 Кодексу законів про працю України та статті 34 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», якою керувався відповідач, призначаючи інспекційне відвідування; по-друге, уповноваженими посадовими особами Управління Держпраці у Чернігівській області не враховано, що між позивачем та фізичними особами виникли цивільно-правові відносини, які підтверджуються відповідними цивільно-правовими договорами.

Рішенням Чернігівського окружного адміністративного суду від 15 серпня 2019 року у задоволенні адміністративного позову відмовлено повністю.

Не погоджуючись з зазначеним судовим рішенням, представником позивача подано апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції як таке, що постановлене з порушенням норм матеріального та процесуального права, та прийняти нове, яким позов задоволити.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши повноту встановлення судом першої інстанції фактичних обставин справи та правильність застосування ним норм матеріального і процесуального права, колегія суддів дійшла наступного висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню та погоджується з висновком суду першої інстанції щодо відмови у задоволенні позовних вимог, з огляду на наступне.

Як встановлено судом першої інстанції, що ТОВ «ПВК «КБ Пожспецмаш» з 14.06.2011 зареєстровано в якості юридичної особи, що підтверджується виписками з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців від 14.06.2011 та з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань від 12.08.2018.

10.12.2018 до Управління Держпраці у Чернігівській області надійшла заява ОСОБА_1 , у якій останній зазначив, що він працював у ТОВ «ПВК «КБ Пожспецмаш» на посаді інженера з охорони праці з 09.11.2011 по 30.12.2011 і з 27.02.2012 по 06.11.2012 за основним місцем роботи, з 07.11.2012 по 31.01.2018 - за сумісництвом. Повідомив, що деякі працівники працюють без оформлення трудового договору, у тому числі і він так працював, інші працівники з травня 2017 року по січень 2018 року приймались на роботу слюсарями механоскладальних робіт, а виконували зварювальні, малярні, токарні і інші роботи підвищеної небезпеки. Просив відповідача провести відповідну перевірку ТОВ «ПВК «КБ Пожспецмаш» та вжити належні заходи реагування.

03.01.2019 заступником начальника відділу з питань додержання законодавства про працю, зайнятість та інших нормативно-правових актів Управління Держпраці у Чернігівській області Козловим Д.В. на ім`я начальника Управління Держпраці у Чернігівській області Дорошенка С. подано службову записку, в якій останній запропонував провести інспекційне відвідування ТОВ «ПВК «КБ Пожспецмаш» з питань додержання законодавства про працю у частині правомірності нарахування та виплати заробітної плати, а також належного оформлення трудових відносин.

Наказом начальника Управління Держпраці у Чернігівській області Дорошенка С. від 04.01.2019 №4 «Про проведення контрольних заходів» зобов`язано заступника начальника відділу з питань додержання законодавства про працю, зайнятість та інших нормативно-правових актів Козлова Д.В. організувати здійснення інспекційних відвідувань, зокрема, ТОВ «ПВК «КБ Пожспецмаш» щодо додержання законодавства про працю в частині використання найманої праці без належного оформлення трудових відносин, встановлення посадових окладів, нарахування та виплати заробітної плати.

На підставі вищевказаного наказу головному державному інспектору відділу з питань додержання законодавства про працю, зайнятість та інших нормативно-правових актів Управління Держпраці у Чернігівській області Прокопенку Миколі Івановичу (далі - інспектор праці Прокопенко М.І.) видано направлення на проведення контрольного заходу від 04.01.2019 №16 та доручено провести, за участю головного державного інспектора відділу з питань додержання законодавства про працю, зайнятість та інших нормативно-правових актів Управління Держпраці у Чернігівській області Антоненко Олени Петрівни, інспекційне відвідування позивача у період з 09 по 10 січня 2019 року.

За результатами проведеного інспекційного відвідування уповноваженими особами складено акт інспекційного відвідування юридичної особи, яка використовує найману працю, від 14.01.2019 №25-03-011/021 (далі - акт інспекційного відвідування), у якому зазначено, що позивачем, у порушення вимог частини 3 статті 24 Кодексу законів про працю України, фактично допущено до роботи працівників ОСОБА_2 (у період з 02.10.2017 по 27.10.2017, з 01.11.2017 по 28.11.2017, з 04.12.2017 по 28.12.2017, з 03.01.2018 по 29.01.2018, з 02.02.2018 по 26.02.2018, з 01.03.2018 по 29.03.2018, з 03.04.2018 по 26.04.2018), ОСОБА_3 (у період з 23.07.2018 по 30.07.2018, з 02.08.2018 по 30.08.2018, з 04.09.2018 по 18.09.2018), ОСОБА_4 (у період з 02.02.2018 по 26.02.2018, з 01.03.2018 по 29.03.2018), ОСОБА_5 (у період з 12.04.2018 по 26.04.2018, з 03.05.2018 по 30.05.2018), ОСОБА_6 (у період з 11.06.2018 по 30.06.2018), ОСОБА_7 (у період з 07.05.2018 по 30.05.2018, з 04.06.2018 по 28.06.2018, з 02.07.2018 по 27.07.2018, з 03.08.2018 по 29.08.2018, з 03.09.2018 по 26.09.2018, з 04.10.2018 по 29.10.2018, з 06.11.2018 по 27.11.2018, з 04.12.2018 по 26.12.2018, з 04.01.2019 по 14.01.2019), ОСОБА_8 (у період з 25.04.2018 по 29.05.2018) та ОСОБА_9 (у період з 20.06.2018 по 28.06.2018, з 03.07.2018 по 27.07.2018, з 02.08.2018 по 30.08.2018) без укладення з ними трудового договору, оформленого наказом чи розпорядженням позивача та повідомлення центрального органу виконавчої влади з питань забезпечення формування та реалізації державної політики з адміністрування єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування про прийняття працівника на роботу в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Акт підписаний керівником ТОВ «ПВК «КБ Пожспецмаш» В.П. Постолом без зауважень. Копія акту інспекційного відвідування від 14.01.2019 позивачем отримана, про що свідчить його підпис.

21.01.2018 позивачем подано до Управління Держпраці у Чернігівській області зауваження до акту інспекційного відвідування за вих. №31, у якому останній заперечував проти висновків, зазначених у акті перевірки, та у порушенні ним статті 24 Кодексу законів про працю України.

25.01.2019 відповідачем направлено на адресу позивача лист від 25.01.2019 №02-04/011/034 «Про розгляд зауваження», у якому зазначено, що, проаналізувавши матеріали справи по проведенню інспекційного відвідування ТОВ «ПВК «КБ Пожспецмаш», інспектор праці Прокопенко М.І. вважає, що позивачем порушено вимоги частини 3 статті 24 Кодексу законів про працю України.

28.01.2019 відповідачем винесено припис про усунення виявлених порушень №25-011/021-038, який отримано позивачем 01.02.2019, про що свідчить підпис.

Як вбачається з матеріалів справи, рішенням першого заступника начальника Управління Держпраці у Чернігівській області Тищенка О.О. від 22.01.2019 №11 щодо розгляду справи про накладення штрафу прийнято до розгляду акт інспекційного відвідування від 14.01.2019 №25-03-011/021 та призначено розгляд справи на 11 год. 00 хв. 05.02.2019, про що направлено позивачу повідомлення рекомендованим листом від 22.01.2019 №10-04/460.

05.02.2019 першим заступником начальника Управління Держпраці у Чернігівській області Тищенком О.О. було розглянуто, за участю керівника ТОВ «ПВК «КБ Пожспецмаш» Постола В.П., справу щодо ТОВ «ПВК «КБ Пожспецмаш» та на підставі акту інспекційного відвідування від 14.01.2019 №25-03-011/021 і абзацу 2 частини 2 статті 265 Кодексу законів про працю України винесено постанову №25-03-011/021/29 про накладення штрафу на ТОВ «ПВК «КБ Пожспецмаш» у сумі 1001520,00 грн. за фактичний допуск працівників ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 та ОСОБА_9 до роботи без укладення трудового договору, оформленого наказом чи розпорядженням власника або уповноваженого ним органу, та без повідомлення центрального органу виконавчої влади з питань забезпечення формування та реалізації державної політики з адміністрування єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування про прийняття працівників на роботу (частина 3 статті 24 Кодексу законів про працю України).

Вказана постанова 05.02.2019 вручена відповідачем директору ТОВ «ПВК «КБ Пожспецмаш», який зазначив, що з рішенням не згоден, про що свідчить його підпис в оскаржуваній постанові.

Вважаючи протиправними оскаржувані наказ, припис і постанову про накладення штрафу, позивач звернувся до суду за захистом своїх прав та інтересів.

Надаючи правову оцінку матеріалам та обставинам справи, а також наданим додатковим поясненням та запереченням сторін, колегія суддів зазначає наступне.

Згідно з пунктами 1, 7 Положення про Державну службу України з питань праці, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 11.02.2015 №96, Державна служба України з питань праці (Держпраці) є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра соціальної політики, і який реалізує державну політику, крім іншого, з питань нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю. Держпраці здійснює свої повноваження безпосередньо та через утворені в установленому порядку територіальні органи.

Частиною 4 статті 2 Закону України від 05.04.2007 №877-V «Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності» передбачено, що заходи контролю здійснюються, зокрема, органами державного нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю та зайнятість населення у встановленому цим Законом порядку з урахуванням особливостей, визначених законами у відповідних сферах та міжнародними договорами.

При цьому відповідно до статті 12 Конвенції Міжнародної організації праці №81 1947 року про інспекцію праці у промисловості й торгівлі інспектори праці, забезпечені відповідними документами, що засвідчують їхні повноваження, мають право безперешкодно, без попереднього повідомлення і в будь-яку годину доби проходити на будь-яке підприємство, яке підлягає інспекції, та здійснювати будь-який огляд, перевірку чи розслідування, які вони можуть вважати необхідними для того, щоб переконатися у тому, що правові норми суворо дотримуються. Згідно зі статтею 16 вказаної Конвенції інспекції на підприємствах проводяться так часто і так ретельно, як це необхідно для забезпечення ефективного застосування відповідних правових норм.

У свою чергу процедуру здійснення державного контролю за додержанням законодавства про працю юридичними особами (включаючи їх структурні та відокремлені підрозділи, які не є юридичними особами) та фізичними особами, які використовують найману працю визначає Порядок здійснення державного контролю за додержанням законодавства про працю, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 26.04.2017 № 295 (далі - Порядок №295, чинний на момент проведення інспекційного відвідування).

Згідно з пунктом 2 Порядку №295 державний контроль за додержанням законодавства про працю здійснюється у формі проведення інспекційних відвідувань та невиїзних інспектувань інспекторами праці, зокрема, Держпраці та її територіальних органів.

Інспекторами праці є посадові особи Держпраці та її територіальних органів, виконавчих органів рад (далі - органи контролю), посадовими обов`язками яких передбачено повноваження щодо здійснення державного контролю за додержанням законодавства про працю (далі - контрольні повноваження) (пункт 3 Порядку №295).

Відповідно до підпунктів 1-3 пункту 5 Порядку №295 інспекційні відвідування проводяться 1) за зверненням працівника про порушення стосовно нього законодавства про працю; 2) за зверненням фізичної особи, стосовно якої порушено правила оформлення трудових відносин; 3) за рішенням керівника органу контролю про проведення інспекційних відвідувань з питань виявлення неоформлених трудових відносин, прийнятим за результатами аналізу інформації, отриманої із засобів масової інформації, інших джерел, доступ до яких не обмежений законодавством, та джерел, зазначених у підпунктах 1, 2, 4-7 цього пункту.

Пунктом 8 Порядку №295 передбачено, що про проведення інспекційного відвідування інспектор праці повідомляє об`єкту відвідування або уповноваженій ним посадовій особі. Про проведення інспекційного відвідування з питань виявлення неоформлених трудових відносин інспектор праці повідомляє об`єкту відвідування або уповноваженій ним посадовій особі, якщо тільки він не вважатиме, що таке повідомлення може завдати шкоди інспекційному відвідуванню.

Під час проведення інспекційного відвідування інспектор праці повинен пред`явити об`єкту відвідування або уповноваженій ним посадовій особі своє службове посвідчення (пункт 9 Порядку №295).

Пунктом 12 Порядку №295 визначено, що вимога інспектора праці про надання об`єктом відвідування для ознайомлення документів та/або їх копій чи витягів з документів, пояснень, доступу до приміщень, організації робочого місця, внесена в межах повноважень, є обов`язковою для виконання.

Згідно з пунктами 19, 20 Порядку №295 за результатами інспекційного відвідування або невиїзного інспектування складаються акт і у разі виявлення порушень законодавства про працю - припис про їх усунення. Акт складається в останній день інспекційного відвідування або невиїзного інспектування у двох примірниках, які підписуються інспектором праці, що його проводив, та керівником об`єкта відвідування або його уповноваженим представником. Один примірник акта залишається в об`єкта відвідування.

В силу пункту 21 Порядку №295 якщо об`єкт відвідування не погоджується з викладеною в акті інформацією, акт підписується із зауваженнями, які є його невід`ємною частиною. Зауваження можуть бути подані об`єктом відвідування не пізніше трьох робочих днів з дати підписання акта. Письмова вмотивована відповідь на зауваження надається інспектором праці не пізніше ніж через три робочих дні з дати їх надходження.

Відповідно до пункту 29 Порядку №295 заходи до притягнення об`єкта відвідування та його посадових осіб до відповідальності за використання праці неоформлених працівників, несвоєчасну та не у повному обсязі виплату заробітної плати, недодержання мінімальних гарантій в оплаті праці вживаються одночасно із внесенням припису незалежно від факту усунення виявлених порушень у ході інспекційного відвідування або невиїзного інспектування.

У свою чергу, у відповідності до вимог частини 1 статті 265 Кодексу законів про працю України, посадові особи органів державної влади та органів місцевого самоврядування, підприємств, установ та організацій, винні у порушенні законодавства про працю, несуть відповідальність згідно з чинним законодавством.

Юридичні та фізичні особи - підприємці, які використовують найману працю, несуть відповідальність у вигляді штрафу в разі, зокрема, фактичного допуску працівника до роботи без оформлення трудового договору (контракту), оформлення працівника на неповний робочий час у разі фактичного виконання роботи повний робочий час, установлений на підприємстві, та виплати заробітної плати (винагороди) без нарахування та сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування та податків - у тридцятикратному розмірі мінімальної заробітної плати, встановленої законом на момент виявлення порушення, за кожного працівника, щодо якого скоєно порушення (абзац 2 частини 2 статті 265 Кодексу законів про працю України).

Частиною 4 статті 265 Кодексу законів про працю України передбачено, що штрафи, зазначені у частині другій цієї статті, накладаються центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику з питань нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю, у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Механізм накладення на суб`єктів господарювання та роботодавців штрафів за порушення законодавства про працю та зайнятість населення, передбачених частиною 2 статті 265 Кодексу законів про працю України та частинами 2 - 7 статті 53 Закону України «Про зайнятість населення» (далі - штрафи), визначений Порядком накладення штрафів за порушення законодавства про працю та зайнятість населення, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2013 №509 (далі - Порядок №509).

Відповідно до пункту 2 Порядку №509 штрафи накладаються Головою Держпраці, його заступниками, начальниками управлінь і відділів Держпраці та їх заступниками (з питань, що належать до їх компетенції), начальниками територіальних органів Держпраці та їх заступниками, керівниками виконавчих органів міських рад міст обласного значення, сільських, селищних, міських рад об`єднаних територіальних громад та їх заступниками (далі - уповноважені посадові особи). Штрафи можуть бути накладені на підставі, зокрема, акта про виявлення під час перевірки суб`єкта господарювання або роботодавця ознак порушення законодавства про працю та/або зайнятість населення, складеного посадовою особою Держпраці чи її територіального органу, виконавчого органу міської ради міста обласного значення та сільської, селищної, міської ради об`єднаної територіальної громади.

Уповноважена посадова особа не пізніше ніж через 10 днів з дати складення акта приймає рішення щодо розгляду справи про накладення штрафу (далі - справа). Справа розглядається у п`ятнадцятиденний строк з дня прийняття рішення про її розгляд. У разі надходження від суб`єкта господарювання або роботодавця, щодо якого порушено справу, обґрунтованого клопотання про відкладення її розгляду, строк розгляду справи може бути продовжений уповноваженою посадовою особою, але не більше ніж на 10 днів (пункти 3, 4, 5 Порядку №509).

Пунктом 6 Порядку №509 передбачено, що про розгляд справи уповноважені посадові особи письмово повідомляють суб`єктів господарювання та роботодавців не пізніше ніж за п`ять днів до дати розгляду рекомендованим листом чи телеграмою, телефаксом, телефонограмою або шляхом вручення повідомлення їх представникам, про що на копії повідомлення, яка залишається в уповноваженої посадової особи, що надіслала таке повідомлення, робиться відповідна позначка, засвідчена підписом такого представника.

Як встановлено судо першої інстанції, рішенням першого заступника начальника Управління Держпраці у Чернігівській області Тищенка О.О. від 22.01.2019 №11 щодо розгляду справи про накладення штрафу прийнято до розгляду акт інспекційного відвідування від 14.01.2019 №25-03-011/021 та призначено розгляд справи на 11 год. 00 хв. 05.02.2019, про що направлено позивачу повідомлення рекомендованим листом від 22.01.2019 №10-04/460.

Положеннями пунктів 7, 8 Порядку №509 передбачено, що справа розглядається за участю представника суб`єкта господарювання або роботодавця, щодо якого її порушено. Справу може бути розглянуто без участі такого представника у разі, коли його поінформовано відповідно до пункту 6 цього Порядку і від нього не надійшло обґрунтоване клопотання про відкладення її розгляду. За результатами розгляду справи уповноважена посадова особа на підставі акта, зазначеного в пункті 3 цього Порядку, складає постанову про накладення штрафу.

Також встановлено, що 05.02.2019 першим заступником начальника Управління Держпраці у Чернігівській області Тищенком О.О. було розглянуто, за участю керівника ТОВ «ПВК «КБ Пожспецмаш» Постола В.П., справу щодо ТОВ «ПВК «КБ Пожспецмаш» та на підставі акту інспекційного відвідування від 14.01.2019 №25-03-011/021 і абзацу 2 частини 2 статті 265 Кодексу законів про працю України винесено постанову №25-03-011/021/29 про накладення штрафу на ТОВ «ПВК «КБ Пожспецмаш» у сумі 1001520,00 грн. за фактичний допуск працівників ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 та ОСОБА_9 до роботи без укладення трудового договору, оформленого наказом чи розпорядженням власника або уповноваженого ним органу, та без повідомлення центрального органу виконавчої влади з питань забезпечення формування та реалізації державної політики з адміністрування єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування про прийняття працівників на роботу (частина 3 статті 24 Кодексу законів про працю України).

Дослідивши матеріали справи, встановив, що відповідач при проведенні інспекційного відвідування, розгляді справи та прийнятті оскаржуваної постанови дотримався встановленої чинним законодавством України процедури.

Перевіряючи нормативно-правове обґрунтування підстав для накладення на позивача штрафу, колегія суддів зазначає наступне.

Правові засади і гарантії здійснення громадянами України права розпоряджатися своїми здібностями до продуктивної і творчої праці визначено Кодексом законів про працю України.

Частиною 1 статті 3 Кодексу законів про працю України передбачено, що законодавство про працю регулює трудові відносини працівників усіх підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, виду діяльності і галузевої належності, а також осіб, які працюють за трудовим договором з фізичними особами.

Статтею 4 Кодексу законів про працю України визначено, що законодавство про працю складається з Кодексу законів про працю України та інших актів законодавства України, прийнятих відповідно до нього.

Так, нормами статті 21 Кодексу законів про працю України передбачено, що трудовий договір це угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов`язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов`язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін.

Працівник має право реалізувати свої здібності до продуктивної і творчої праці шляхом укладення трудового договору на одному або одночасно на декількох підприємствах, в установах, організаціях, якщо інше не передбачене законодавством, колективним договором або угодою сторін.

Особливою формою трудового договору є контракт, в якому строк його дії, права, обов`язки і відповідальність сторін (в тому числі матеріальна), умови матеріального забезпечення і організації праці працівника, умови розірвання договору, в тому числі дострокового, можуть встановлюватися угодою сторін. Сфера застосування контракту визначається законами України.

Фактичний допуск до роботи вважається укладенням трудового договору незалежно від того, чи було прийняття на роботу належним чином оформлене, якщо робота провадилась за розпорядженням чи з відома роботодавця.

Згідно з частиною 1 статтею 24 Кодексу законів про працю України трудовий договір укладається, як правило, в письмовій формі. Додержання письмової форми є обов`язковим: 1) при організованому наборі працівників; 2) при укладенні трудового договору про роботу в районах з особливими природними географічними і геологічними умовами та умовами підвищеного ризику для здоров`я; 3) при укладенні контракту; 4) у випадках, коли працівник наполягає на укладенні трудового договору у письмовій формі; 5) при укладенні трудового договору з неповнолітнім (стаття 187 цього Кодексу); 6) при укладенні трудового договору з фізичною особою; 7) в інших випадках, передбачених законодавством України.

Працівник не може бути допущений до роботи без укладення трудового договору, оформленого наказом чи розпорядженням власника або уповноваженого ним органу, та повідомлення центрального органу виконавчої влади з питань забезпечення формування та реалізації державної політики з адміністрування єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування про прийняття працівника на роботу в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України (частина 3 статті 24 Кодексу законів про працю України).

Постановою Кабінету Міністрів України від 17.06.2015 №413 «Про порядок повідомлення Державній фіскальній службі та її територіальним органам про прийняття працівника на роботу» установлено, що повідомлення про прийняття працівника на роботу подається власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом (особою) чи фізичною особою до територіальних органів Державної фіскальної служби за місцем обліку їх як платника єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування за формою згідно з додатком до початку роботи працівника.

З аналізу наведених норм законодавства вбачається, що правовою підставою для винесення постанови про накладення штрафу є, зокрема, встановлення факту допуску працівника до роботи без оформлення трудового договору. При цьому такий факт допуску повинен бути належним чином зафіксований у складеному посадовою особою Держпраці чи її територіального органу акті інспекційного відвідування та доведений належними доказами.

Як зазначено у акті перевірки та в оскаржуваній постанові, позивачем, у порушення вимог частин 1, 3 статті 24 Кодексу законів про працю України, фактично допущено працівників ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 та ОСОБА_9 до роботи без укладення трудового договору, оформленого наказом чи розпорядженням власника або уповноваженого ним органу, та без повідомлення центрального органу виконавчої влади з питань забезпечення формування та реалізації державної політики з адміністрування єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування про прийняття працівників на роботу.

У детальному описі виявленого порушення зазначено, що відповідно до наданих в ході інспекційного відвідування документів встановлено, що у 2017-2018 роках у ТОВ «ПВК «КБ Пожспецмаш» виконували роботи 8 осіб без оформлення трудових відносин, що підтверджується цивільно-правовими угодами, штатними розписами, журналом реєстрації інструктажів з питань охорони праці. Також зазначено, що штатними розписами ТОВ «ПВК «КБ Пожспецмаш» на 2017, 2018 роки були передбачені штатні посади бухгалтера, токаря, слюсаря механо-складальних робіт, які на час виконання робіт ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 та ОСОБА_9 на підставі цивільно-правових договорів були вакантними.

Відповідно до журналу реєстрації інструктажів з питань охорони праці ТОВ «ПВК «КБ Пожспецмаш» з вище переліченими особами проводився первинний та повторний інструктаж з охорони праці, про що свідчать їх підписи.

Таким чином відповідач дійшов висновку, що робота ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 та ОСОБА_9 не була юридично самостійною, а здійснювалась систематично, у межах господарської діяльності ТОВ «ПВК «КБ Пожспецмаш» в робочий час, згідно з режимом, встановленим позивачем, без визначення результату роботи, без конкретного обсягу роботи.

В письмових поясненнях головний бухгалтер ТОВ «ПВК «КБ Пожспецмаш» ОСОБА_11 зазначив, що особам, які протягом 2018 року виконували роботи на ТОВ «ПВК «КБ Пожспецмаш», згідно з цивільно-правовими угодами, ОСОБА_12 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_9 , ОСОБА_7 , ОСОБА_6 оплата роботи проводилась два рази на місяць за першу та другу половину місяця, відповідно до строків виплати заробітної плати, як штатних працівників.

У свою чергу зі змісту адміністративного позову випливає, що позивач, як на підставу для визнання протиправною та скасування оскаржуваної постанови, посилається на помилковий висновок відповідача щодо наявності у ТОВ «ПВК «КБ Пожспецмаш» трудових відносин з працівниками ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 та ОСОБА_9 , оскільки з вказаними особами позивачем були укладені цивільно-правові договори.

Так, договори з громадянами на використання їх праці можуть укладатися за трудовим або цивільно - правовим договором.

При цьому колегія суддів враховує, що загальне визначення цивільно-правового договору наведено у статті 626 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України). Так, вказаною нормою встановлено, що договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Відповідно до статті 901 ЦК України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

За приписами статті 902 ЦК України виконавець повинен надати послугу особисто. У випадках, встановлених договором, виконавець має право покласти виконання договору про надання послуг на іншу особу, залишаючись відповідальним в повному обсязі перед замовником за порушення договору.

У свою чергу, основною відмінністю договорів цивільно - правового характеру від трудових договорів є те, що перші регламентуються Цивільним кодексом України, а трудові - Кодексом законів про працю України.

Слід зазначити, що основною ознакою, що відрізняє цивільні відносини від трудових, є те, що трудовим законодавством регулюється процес організації трудової діяльності. За цивільно-правовим договором процес організації трудової діяльності залишається за його межами, метою договору є отримання певного матеріального результату.

Виконавець, який працює за цивільно-правовим договором, на відміну від працівника, який виконує роботу відповідно до трудового договору, не підпорядковується правилам внутрішнього трудового розпорядку, хоча і може бути з ними ознайомлений, він сам організовує свою роботу і виконує її на власний ризик, працівник не зараховується до штату установи (організації), не вноситься запис до трудової книжки та не видається розпорядчий документ про прийом його на роботу на певну посаду.

З аналізу наведених норм вбачається, що трудовий договір - це угода щодо здійснення і забезпечення трудової функції. За трудовим договором працівник зобов`язаний виконувати роботу з визначеної однієї або кількох професій, спеціальностей, посади відповідної кваліфікації, виконувати визначену трудову функцію в діяльності підприємства. Після закінчення виконання визначеного завдання трудова діяльність не припиняється. Предметом трудового договору є власне праця працівника в процесі виробництва, тоді як предметом договору цивільно-правового характеру є виконання його стороною певного визначеного обсягу робіт.

Правова основа цивільно - правових договорів полягає у тому, що трудові відносини між сторонами за наслідком укладання договору не виникають.

Аналогічна правова позиція висловлена у постанові Верховним Судом від 13.06.2019 (справи №№824/896/18-а, 1840/2507/18), висновки якого, в силу вимог частини 5 статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України, суд враховує при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин.

Так, встановлено, що в ході інспекційного відвідування були надані наступні цивільно-правові договори, укладені ТОВ «ПВК «КБ Пожспецмаш» з відповідними фізичними особами, на підставі яких вони виконували роботи протягом 2017-2018 років.

Зі ОСОБА_2 були укладені цивільно-правові угоди від 02.10.2017 №17, від 01.11.2017 №19, від 04.12.2017 №20, від 03.01.2018 №01, від 02.02.2018 №02, від 01.03.2018 №04, від 03.04.2018 №6, предметом яких є виконання робіт станочника широкого профілю металообробного виробництва (токарні, фрезерні роботи), та акти надання послуг (т.1 а.с.35-41,67-70).

З ОСОБА_3 були укладені цивільно-правові угоди від 23.07.2018 №15, від 02.08.2018 №16, від 04.09.2018 №20, предметом яких є виконання токарних робіт по виготовленню виробів БМ 70/32, 268.04, УПП-1600/100, 268.01, 268.04, та акти надання послуг (т.1 а.с.42-44,62,63).

З ОСОБА_4 були укладені цивільно-правові угоди від 02.08.2018 №03, від 01.03.2018 №05, предметом яких є виконання слюсарних робіт по виготовленню виробу, та акти надання послуг (т.1 а.с.47,48,73,74).

З ОСОБА_5 були укладені цивільно-правові угоди від 12.04.2018 №7, від 03.05.2018 №9, предметом яких є виконання слюсарних робіт по виготовленню виробів ЛСТ-10, 268.04, та акти надання послуг (т.1 а.с.45,46,71,72).

З ОСОБА_6 була укладена цивільно-правова угода від 11.06.2018 №10, предметом якої є виконання слюсарних робіт по виготовленню ЛСТ-10, та акти надання послуг (т.1 а.с.49,76).

З ОСОБА_7 були укладені цивільно-правові угоди від 07.05.2018 №11, від 04.06.2018 №12, від 02.07.2018 №14, від 03.08.2018 №18, від 03.09.2018 №19, від 04.10.2018 №21, від 06.11.2018 №21/1, від 04.12.2018 №22, предметом яких є виконання робіт з ведення бухгалтерського обліку фінансово-господарської діяльності підприємства, та акти надання послуг (т.1 а.с.54-61,77-84).

З ОСОБА_8 була укладена цивільно-правова угода від 25.04.2018 №8, предметом якої є виконання робіт з зачистки, миття металу, ґрунтовки, шпакльовки, окраски, фінішної окраски виробів ЛСТ-10, 268.04, та акти надання послуг (т.1 а.с.53,75).

З ОСОБА_9 були укладені цивільно-правові угоди від 20.06.2018 №13, від 03.07.2018 №13/1, від 02.08.2018 №17, предметом яких є виконання робіт з миття металу, ґрунтовки, шліфовки, зачистки, покраски деталей та готових виробів 712.11, 268.04, та акти надання послуг (т.1 а.с.50-52,64-66).

Згідно з пунктом 1.4 цивільно-правових угод виконавець виконує роботу за цим договором самостійно та не має права залучати третіх осіб (субпідрядників).

Відповідно до пунктів 5.1, 5.2 цивільно-правових угод координація процесу виконання роботи покладається на уповноваженого представника Замовника в особі Постол В.П. (далі - координатор). Координація полягає в організації процесу робіт, контролю за ходом виконання та якості.

Згідно з пунктами 8.2, 8.3 цивільно-правових угод на виконавця не розповсюджуються правила внутрішнього трудового розпорядку замовника. Виконавець виконує договір, використовуючи виключно матеріал, обладнання та устаткування Замовника й відповідає за неправильне їх використання. Виконавець зобов`язаний надати Замовникові звіт про використання матеріалу та повернути його залишок.

Разом з тим суд звертає увагу, що у вказаних цивільно-правових угодах не зазначено, який результат роботи повинен передати виконавець замовнику, а процес праці не передбачає будь-якого кінцевого результату, жодним пунктом договору не встановлено обсяг виконуваної роботи у вигляді конкретних фізичних величин, які підлягають вимірюванню, що повинні були бути відображені в акті їх приймання. Не визначено у ньому і переліку завдань роботи, її видів, кількісних і якісних характеристик.

Під час розгляду справи встановлено, що оплата праці проводилась в фіксованій сумі незалежно від об`єму виконаних робіт два рази на місяць, за першу та другу половину місяця, у відповідності до строків виплати заробітної плати, визначених у ТОВ «ПВК «КБ Пожспецмаш», хоча акти виконаних робіт складались один раз на місяць.

Вказане свідчить, що оплата праці за виконану роботу мала систематичний характер, як це передбачено трудовим договором, а не була разовою, що притаманно для цивільно-правових договорів.

Як вбачається з журналу реєстрації інструктажів з питань охорони праці ТОВ «ПВК «КБ Пожспецмаш» з деякими вище переліченими особами проводився первинний та повторний інструктажі з охорони праці, про що свідчать їх підписи.

Окрім зазначеного вище, колегія суддів враховує, що в окремих випадках можливо укладення цивільно-правових договорів для виконання робіт за певною професією, але за умови, що виконавці є приватними підприємцями. Так, відповідно до статті 8 Закону України від 16.07.1999 №996-XIV «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» передбачено, що підприємство може користуватися послугами спеціаліста з бухгалтерського обліку, зареєстрованого як підприємець який здійснює підприємницьку діяльність без створення юридичної особи.

Отже, відносини з працівниками ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 та ОСОБА_9 , які оформлені шляхом укладення цивільно-правових угод, за своїм характером фактично є трудовими.

Водночас належним чином трудові відносини з ОСОБА_2 (токар) і ОСОБА_7 (бухгалтер) були оформлені розпорядженнями від 21.01.2019 №25-К та від 31.01.2019 №35-К про прийняття на роботу з 22.01.2019 та з 01.02.2019 лише після проведення інспекційного відвідування.

На підставі вище зазначеного, колегія суддів приходить до висновку, що наявні у справі докази свідчать про доведеність факту виконання трудових обов`язків вказаних у акті інспекційного відвідування осіб без укладення трудового договору та без повідомлення центрального органу виконавчої влади з питань забезпечення формування та реалізації державної політики з адміністрування єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування про прийняття працівника на роботу, що вказує на порушення позивачем вимог законодавства про працю, зокрема статті 24 Кодексу законів про працю України, за що встановлена відповідальність згідно з абзацом 2 частини 2 статті 265 Кодексу законів про працю України, а тому відповідачем правомірно накладено штраф на позивача за порушення норм чинного законодавства України.

В ході судового розгляду справи позивачем не надано належних та допустимих доказів на підтвердження відсутності порушень законодавства про працю, зафіксованих в акті інспекційного відвідування, а відтак протиправності оскаржуваних припису та постанови про накладення штрафу.

Щодо посилання позивача на те, що відповідач вийшов за межі питань, які необхідно було з`ясувати відносно самого заявника - громадянина ОСОБА_1 та неправомірно здійснював перевірку без погодження центрального або колегіального органу на проведення такої перевірки, колегія суддів зазначає наступне.

Так, суд апеляційної інстанції відхиляє зазначені вище доводи позивача, оскільки з матеріалів справи вбачається, що відповідачем було призначено та проведено саме інспекційне відвідування позивача та з питань додержання законодавства про працю в частині використання найманої праці без належного оформлення трудових відносин. Крім того судом під час розгляду справи встановлено, що відповідач при проведенні інспекційного відвідування, розгляді справи та прийнятті оскаржуваної постанови дотримався встановленої чинним законодавством України процедури.

Щодо посилання позивача на те, що постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 14.05.2019 у справі №826/8917/17 визнано не чинною постанову Кабінету Міністрів України від 26.04.2017 №295 «Деякі питання реалізації статті 259 Кодексу законів про працю України та статті 34 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», колегія суддів зазначає наступне.

Так, суд апеляційної інстанції відхиляє зазначені вище посилання, оскільки інспекційне відвідування проведено з 09.01.2019 по 14.01.2019 та оскаржувана постанова прийнята 05.02.2019, тобто до ухвалення вказаної постанови суду та визнання не чинною постанови Кабінету Міністрів України.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Оцінивши докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, та враховуючи всі наведені обставини, колегія суддів приходить до висновку, що судом першої інстанції в повній мір досліджено обставини справи на підставі яких суд прийшов до правильного висновку, що позов не підлягає задоволенню.

Відповідно до статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з ч. 2 ст. 2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Згідно з ч. 2 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Зі змісту частин 1-4 ст. 242 КАС України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права, обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи. Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Доводи апеляційної скарги зазначених вище висновків суду попередньої інстанції не спростовують і не дають підстав для висновку, що судом першої інстанції при розгляді справи неправильно застосовано норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, чи порушено норми процесуального права.

Згідно з п.1 ч.1 ст.315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З урахуванням вище викладеного, колегія суддів дійшла висновку, що судом першої інстанції правильно встановлені обставини справи, судове рішення ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права і підстав для його скасування не вбачається, апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а постанова суду першої інстанції - без змін.

Керуючись ст.ст. 2, 10, 11, 241, 242, 243, 250, 251, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 328, 325, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу представника Товариства з обмеженою відповідальністю «Проектно-виробнича компанія «Конструкторське бюро пожежних та спеціальних машин» - Тернового Олександра Вікторовича - залишити без задоволення, а рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 15 серпня 2019 року - без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду у строк визначений ст. 329 КАС України.

(Повний текст виготовлено - 27 листопада 2019 року).

Головуючий суддя: Л.О. Костюк

Судді: Н.П. Бужак,

В.П. Мельничук