Справа № 460/2058/19
Суддя: Борискін С.А.
Дата ухвалення: 2019-11-27 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

РІВНЕНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

і м е н е м У к р а ї н и

27 листопада 2019 року м. Рівне №460/2058/19

Рівненський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Борискіна С.А., розглянувши у порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом

адвоката ОСОБА_1
доГоловного управління ДФС у Рівненській області
про визнання протиправною та скасування вимоги про сплату боргу, зобов`язання вчинення певних дій, -
В С Т А Н О В И В:

Адвокат ОСОБА_1 (далі - ОСОБА_1 , позивач) звернувся до суду з позовом до Головного управління ДФС у Рівненській області (далі - відповідач), в якому просив:

- визнати протиправною та скасувати вимогу про сплату боргу (недоїмки) від 15.08.2019 №Ф-23434-17 в сумі 23785,08 грн.;

- зобов`язати Головне управління ДФС у Рівненській області внести коригування до інтегрованої картки платника податків самозайнятої особи ОСОБА_1 з єдиного внеску, шляхом виключення неправомірної недоїмки з єдиного внеску на суму 23785,08 грн.

Мотивуючи вимоги позову, вказував про те, що підстави для сплати позивачем єдиного внеску на підставі спірної вимоги відсутні, оскільки такі суми були сплачені за нього роботодавцем - ТзОВ"Акріс Агро", а чинне законодавство не врегульовує випадків подвійного страхування. Поряд з цим, наголошував, що ним в судовому порядку оскаржено попередні податкові вимоги відповідача про сплату боргу (недоїмки) від 22.02.2019 №Ф-23434-17 та від 15.05.2019 №Ф-23434. Зазначав, що сума заборгованості з даних вимог повністю увійшла до оскаржуваної вимоги від 15.08.2019 №Ф-23434-17. Такі дії відповідача суперечать нормам чинного законодавства, оскільки сума нарахованого єдиного внеску за попередніми вимогами є неузгодженою та не могла включатися до наступної вимоги. Водночас, оскільки вимога про сплату боргу (недоїмки) є виконавчим документом, то можливе потрійне стягнення однієї суми недоїмки, що є неприпустимим. Також позивач звертав увагу на те, що рішенням Рівненського окружного адміністративного суду, яке набрало законної сили, в справі №817/505/18 скасовано індивідуальну податкову консультацію Головного управління ДФС у Рівненській області, в якій зазначалось про необхідність сплати єдиного внеску незалежно від перебування у трудових відносинах. З огляду на наведені обставини, просив позов задовольнити повністю.

Ухвалою суду від 12.09.2019 відкрито загальне позовне провадження у справі. Підготовче засідання у справі призначено на 09.10.2019 о 09:15 год.

Позиція відповідача щодо позовних вимог висловлена у відзиві на позовну заяву від 27.09.2019, поданому у встановлений судом строк, відповідно до змісту якого він заперечував проти задоволення позову. На обґрунтування своїх заперечень зазначав, що згідно з вимогами чинного законодавства позивач є платником єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, як особа, що проводить незалежну професійну діяльність. Однак, ОСОБА_1 не здійснив нарахувань єдиного внеску, що є порушенням вимог закону. Сума єдиного внеску, своєчасно не нарахована та/або не сплачена у строки, встановлені Законом "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування" є недоїмкою та стягується з нарахуванням пені та застосуванням штрафів. Вказував, що право позивача на зайняття адвокатською діяльністю не зупинено та не припинено. Враховуючи, що позивач не провадив незалежної професійної адвокатської діяльності та не отримував доходу від такої діяльності, він був зобов`язаний сплачувати єдиний внесок, нарахований за календарний рік, до 1 травня наступного року, у розмірі не меншому за розмір мінімального страхового внеску. Позивач не виконав свого обов`язку щодо нарахування та сплати єдиного внеску , відповідач правомірно обчислив суми єдиного внеску, про що зазначив а оскаржуваній вимозі про сплату боргу (недоїмки). Просив у задоволенні позову відмовити повністю (а.с.44-47).

Ухвалою суду від 09.10.2019 закрито підготовче провадження у справі. Розгляд справи по суті призначено у відкритому судовому засіданні на 30.10.2019 о 11:30 год.

Ухвалою суду від 30.10.2019 вирішено перейти до розгляду справи в порядку письмового провадження.

Враховуючи, що розгляд справи вирішено проводити в порядку письмового провадження, то відповідно до положень ч.4 ст.229 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Повно та всебічно з`ясувавши всі обставини справи в їх сукупності на підставі чинного законодавства, перевіривши їх дослідженими доказами, суд дійшов висновку, що позов підлягає до задоволення повністю, з огляду на наступне.

Судом встановлено, що позивач на підставі рішення Рівненської обласної кваліфікаційно-дисциплінарної комісії адвокатури №VI/-5 від 27.09.2010 має право на заняття адвокатською діяльністю, про що йому видано відповідне свідоцтво за № 731 від 11.10.2010 (а.с.14).

З трудової книжки ОСОБА_1 судом встановлено, що 17.03.2015 позивач прийнятий на посаду начальника юридичного відділу ТзОВ "Акріс Агро" (а.с.15-16).

Згідно з довідками ТзОВ "Акріс Агро" від 18.03.2019 № 78 та № 79, а також від 10.06.2019 №129 товариство сплатило за позивача єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування за 2017 рік в загальній сумі 23521,32 грн., за 2018 рік 25441,86 грн. та за січень-травень 2019 року 10670,52 грн. відповідно (а.с.17-19).

22.02.2019 відповідачем винесено вимогу про сплату боргу (недоїмки) № Ф-23434-17 на суму 18276,72 грн., яка є предметом оскарження в межах адміністративної справи №460/611/19 (а.с.27, 31-33).

15.05.2019 відповідачем винесено вимогу про сплату боргу (недоїмки) № Ф-23434-17 на суму 21030,90 грн., яка є предметом судового оскарження в межах адміністративної справи №460/1357/19 (а.с.28, 29-30).

15.08.2019 відповідачем винесена вимога про сплату боргу (недоїмки) № Ф-23434-17 на суму 23785,08 грн. (а.с.13,51).

Не погодившись з вказаною вимогою та вважаючи її протиправною, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам та вирішуючи вказаний спір по суті, суд зазначає наступне.

Правові та організаційні засади забезпечення збору та обліку єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, умови та порядок його нарахування і сплати та повноваження органу, що здійснює його збір та ведення обліку визначаються Законом України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування" від 08.07.2010 № 2464-VI (далі - Закон №2464).

Відповідно до п.2, 3, 6 ч.1 ст.1 Закону №2464 єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування - це консолідований страховий внесок, збір якого здійснюється до системи загальнообов`язкового державного соціального страхування в обов`язковому порядку та на регулярній основі з метою забезпечення захисту у випадках, передбачених законодавством, прав застрахованих осіб на отримання страхових виплат (послуг) за діючими видами загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Застрахована особа - це фізична особа, яка відповідно до законодавства підлягає загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню і сплачує (сплачувала) та/або за яку сплачується чи сплачувався у встановленому законом порядку єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування .

Недоїмка - сума єдиного внеску, своєчасно не нарахована та/або не сплачена у строки, встановлені цим Законом, обчислена органом доходів і зборів у випадках, передбачених цим Законом.

Згідно з п.5 ч.1 ст.4 Закону №2464 платниками єдиного внеску є особи, які провадять незалежну професійну діяльність, а саме наукову, літературну, артистичну, художню, освітню або викладацьку, а також медичну, юридичну практику, в тому числі адвокатську, нотаріальну діяльність, або особи, які провадять релігійну (місіонерську) діяльність, іншу подібну діяльність та отримують дохід від цієї діяльності.

Відповідно до вимог п.2 ч.1 ст.7 Закону № 2464 єдиний внесок нараховується для платників, зазначених у пунктах 4 (крім фізичних осіб - підприємців, які обрали спрощену систему оподаткування) та 5 частини першої статті 4 цього Закону, - на суму доходу (прибутку), отриманого від їх діяльності, що підлягає обкладенню податком на доходи фізичних осіб. При цьому сума єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску на місяць. У разі, якщо таким платником не отримано дохід (прибуток) у звітному році або окремому місяці звітного року, такий платник зобов`язаний визначити базу нарахування, але не більше максимальної величини бази нарахування єдиного внеску, встановленої цим Законом. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску.

Поряд з цим, згідно з п.1 ч.1 ст.4 Закону №2464 платниками єдиного внеску є роботодавці: підприємства, установи та організації, інші юридичні особи, утворені відповідно до законодавства України, незалежно від форми власності, виду діяльності та господарювання, які використовують працю фізичних осіб на умовах трудового договору (контракту) або на інших умовах, передбачених законодавством, чи за цивільно-правовими договорами (крім цивільно-правового договору, укладеного з фізичною особою - підприємцем, якщо виконувані роботи (надавані послуги) відповідають видам діяльності відповідно до відомостей з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців), у тому числі філії, представництва, відділення та інші відокремлені підрозділи зазначених підприємств, установ і організацій, інших юридичних осіб, які мають окремий баланс і самостійно ведуть розрахунки із застрахованими особами.

Згідно з п.1 ч.1 ст.7 Закону № 2464 єдиний внесок нараховується для платників, зазначених у пунктах 1 (крім абзацу сьомого), частини першої статті 4 цього Закону, - на суму нарахованої кожній застрахованій особі заробітної плати за видами виплат, які включають основну та додаткову заробітну плату, інші заохочувальні та компенсаційні виплати, у тому числі в натуральній формі, що визначаються відповідно до Закону України "Про оплату праці", та суму винагороди фізичним особам за виконання робіт (надання послуг) за цивільно-правовими договорами.

За визначеннями, вказаними в пп.14.1.226. п.14.1 ст.14 ПК України самозайнята особа - це платник податку, який є фізичною особою - підприємцем або провадить незалежну професійну діяльність за умови, що така особа не є працівником в межах такої підприємницької чи незалежної професійної діяльності.

Незалежна професійна діяльність - це участь фізичної особи у науковій, літературній, артистичній, художній, освітній або викладацькій діяльності, діяльність лікарів, приватних нотаріусів, приватних виконавців, адвокатів, арбітражних керуючих (розпорядників майна, керуючих санацією, ліквідаторів), аудиторів, бухгалтерів, оцінщиків, інженерів чи архітекторів, особи, зайнятої релігійною (місіонерською) діяльністю, іншою подібною діяльністю за умови, що така особа не є працівником або фізичною особою - підприємцем та використовує найману працю не більш як чотирьох фізичних осіб.

Статтею 1 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" від 05.07.2012 № 5076-VI (далі - Закон №5076-VI) визначено, що адвокатська діяльність - незалежна професійна діяльність адвоката щодо здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту.

Згідно з вимогами ч.1, 2 ст.13 Закону №5076-VI адвокат, який здійснює адвокатську діяльність індивідуально, є самозайнятою особою. Адвокат, який здійснює адвокатську діяльність індивідуально, може відкривати рахунки в банках, мати печатку, штампи, бланки (у тому числі ордера) із зазначенням свого прізвища, імені та по батькові, номера і дати видачі свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю.

З аналізу пп.14.1.226 п.14.1 ст.14 ПК України, ст.4, 7 Закону №2464, Закону №5076-VI суд дійшов висновку про те, що особа, яка провадить незалежну професійну діяльність, зокрема, адвокатську, вважається самозайнятою особою і є платником єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування лише при умові, що така особа не є найманим працівником в межах такої незалежної професійної діяльності і що вона отримує дохід саме від такої незалежної професійної діяльності.

Як зазначає відповідач у відзиві на позовну заяву, до спірної вимоги включена недоїмка щодо сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, яка виникла станом на 31.07.2019, що підтверджується витягами з інтегрованої картки платника податків позивача (а.с.48-50).

Поряд з цим, судом встановлено, що позивач своє право на заняття адвокатською діяльністю реалізовує не як самозайнята особа, а як найманий працівник - начальник юридичного відділу ТзОВ "Акріс Агро".

Зокрема, матеріалами справи підтверджується, що протягом 2017-2018 років та січня-травня 2019 року його роботодавець щомісячно сплачував єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування за найманого працівника позивача в розмірі 22% від суми нарахованої йому заробітної плати, в сумі що перевищує розмір мінімального страхового внеску на місяць.

Спірною ж вимогою відповідач зобов`язує позивача сплатити недоїмку з єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування за той самий період, у якому за неї сплачував такі внески роботодавець.

Суд враховує, що Законом №2464 не врегульовані відносини щодо адміністрування єдиного внеску при одночасному перебуванні фізичної особи в трудових відносинах та здійснення незалежної професійної діяльності.

При цьому, податкове законодавство України ґрунтується, зокрема, на принципі презумпції правомірності рішень платника податку, згідно з яким в разі якщо норма закону чи іншого нормативно-правового акта, виданого на підставі закону, або якщо норми різних законів чи різних нормативно-правових актів припускають неоднозначне (множинне) трактування прав та обов`язків платників податків або контролюючих органів, внаслідок чого є можливість прийняти рішення на користь як платника податків, так і контролюючого органу (пп.4.1.4 п.4.1 ст. 4 ПК України).

З системного аналізу норм чинного законодавства щодо справляння єдиного внеску слідує, що єдиною метою збору єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування є забезпечення захисту у випадках, передбачених законодавством саме прав фізичних осіб на отримання страхових виплат (послуг) за діючими видами загальнообов`язкового державного соціального страхування. Вказана мета досягається шляхом регулярної сплати мінімального страхового внеску.

Таким чином, в розумінні Закону №2464 позивач є застрахованою особою, і єдиний внесок за нього регулярно нараховував та сплачував роботодавець в розмірі не менше мінімального, що виключає обов`язок по сплаті єдиного внеску позивачем як особою, що має право провадити адвокатську діяльність, зокрема у періоди, коли він був найманим працівником, а не самозайнятою особою.

Більше того, суд зазначає, що рішенням Рівненського окружного адміністративного суду від 16.03.2018 у справі №817/505/18, що набрало законної сили 19.06.2018, визнано протиправною та скасовано індивідуальну податкову консультацію Головного Управління ДФС у Рівненській області, викладену в листі №318/ФОП/17-00-13-02-04 від 01.02.2018, реєстраційний номер в єдиному реєстрі індивідуальних податкових консультацій 375/ІПК/17-00-13-02-04, в якій зазначалось про необхідність сплати ОСОБА_1 єдиного внеску за 2017 рік навіть за умови його перебування у трудових відносинах та сплати єдиного внеску за нього роботодавцем.

Відповідно до ч.4 ст.78 КАС України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Крім цього, суд враховує, що відповідно до практики Європейського суду з прав людини, яка сформувалась з питань імперативності правила про прийняття рішення на користь платників податків, слідує, що у разі існування неоднозначності у тлумаченні прав та/чи обов`язків платника податків слід віддавати перевагу найбільш сприятливому тлумаченню національного законодавства та приймати рішення на користь платника податків (справи "Серков проти України" (заява №39766/05), "Щокін проти України" (заяви №23759/03 та №37943/06), які відповідно до ст.17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" підлягають застосуванню судами як джерела права.

З огляду на викладене, суд дійшов висновку про те, що винесена відповідачем вимога про сплату боргу (недоїмки) не відповідає критерію "пропорційності", адже у такий спосіб не дотримано справедливої рівноваги між інтересами держави та інтересами особи - позивача, а тому відповідачем протиправно винесена вимога про сплату боргу (недоїмки).

Щодо порядку формування оскаржуваної вимоги суд також враховує таке.

Згідно з вимогами ч.4 ст.25 Закону №2464-VI орган доходів і зборів у порядку, за формою та у строки, встановлені центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику, надсилає платникам єдиного внеску, які мають недоїмку, вимогу про її сплату.

Вимога про сплату недоїмки є виконавчим документом.

Платник єдиного внеску зобов`язаний протягом десяти календарних днів з дня надходження вимоги про сплату недоїмки сплатити суми недоїмки та штрафів разом з нарахованою пенею.

У разі незгоди з розрахунком суми недоїмки платник єдиного внеску узгоджує її з органом доходів і зборів шляхом оскарження вимоги про сплату єдиного внеску в адміністративному або судовому порядку.

Порядок узгодження сум недоїмки з єдиного внеску встановлюється центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику.

У разі якщо платник єдиного внеску протягом десяти календарних днів з дня надходження вимоги не сплатив зазначені у вимозі суми недоїмки та штрафів разом з нарахованою пенею, не узгодив вимогу з органом доходів і зборів, не оскаржив вимогу в судовому порядку або не сплатив узгоджену суму недоїмки протягом десяти календарних днів з дня надходження узгодженої вимоги, орган доходів і зборів надсилає в порядку, встановленому законом, до підрозділу державної виконавчої служби вимогу про сплату недоїмки.

Абзацом 6 пункту 2 розділу І Порядку ведення органами Державної фіскальної служби України оперативного обліку податків і зборів, митних та інших платежів до бюджетів, єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 07.04.2016 №422 (далі - Порядок №422) встановлено, що інтегрована картка платника (далі - ІКП) - форма оперативного обліку податків, зборів, митних платежів до бюджетів та єдиного внеску, що ведеться за кожним видом платежу та включає перелік показників підсистем інформаційної системи органів ДФС, які характеризують стан розрахунків платника з бюджетами та цільовими фондами.

Згідно з п.1 глави 4 Розділу V Порядку №422 працівники підрозділів адміністративного/судового оскарження органу ДФС, до компетенції яких належать розгляд скарг при проведенні процедури адміністративного оскарження або супроводження справ у судах при проведенні процедури судового оскарження прийнятих податкового повідомлення-рішення/рішення/вимоги та/або рішення щодо єдиного внеску, в установленому порядку відповідно до вимог регламентів використання відповідних інформаційних систем забезпечують внесення даних до інформаційних систем, які забезпечують відображення результатів адміністративного та/або судового оскарження, у день отримання чи складання відповідних документів або отримання інформації з подальшим збереженням даних та встановленням зв`язків записів зазначених інформаційних систем із записами підсистеми, що відображає результати КПР.

У відповідності з вимогами пп.4 п.2 глави 4 Розділу V Порядку №422 в ІКП відображається інформація з рішення суду, прийнятого по суті.

Статус повідомлень-рішень/рішень/вимог та/або рішень щодо єдиного внеску змінюється відповідно до суті рішення (постанови) ("Скасовується в судовому порядку"/ "Вручено, судовий розгляд"/"Анульовано").

У підсистемі, що забезпечує відображення результатів контрольно-перевірочної роботи, статус повідомлень-рішень/рішень/вимог та рішень щодо єдиного внеску змінюється на "Скасовується в судовому порядку"/"Вручено, судовий розгляд"/"Анульовано" при частковому скасуванні.

При частковому скасуванні формується нове повідомлення-рішення/рішення/вимога та/або рішення щодо єдиного внеску на суму, що залишилась.

Тобто, підставою для направлення платникові вимоги про наявність боргу (недоїмки) є наявність у платника узгоджених грошових зобов`язань з єдиного внеску, не сплачених до бюджету у встановлений законом строк.

Як встановлено судом та підтверджується матеріалами справи, оскаржувана у даній справі вимога про сплату боргу (недоїмки) від 15.08.2019 №Ф-23434-17 в розмірі 23785,08 грн., сформована на підставі даних індивідуальної картки платника податків по єдиному внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування станом на 31.07.2019.

Поряд з цим, при формуванні спірної вимоги про сплату боргу (недоїмки) орган ДФС включив у суму визначеної недоїмки заборгованість зі сплати єдиного внеску, на яку уже сформовано та виставлено вимоги від 22.02.2019 №Ф-23434-17 та від 15.05.2019 №Ф-23434-17. Зобов`язання по єдиному внеску, визначені у вимогах від 22.02.2019 №Ф-23434-17 та від 15.05.2019 №Ф-23434-17 та включені до спірної в межах даної справи вимоги, є предметом оскарження у справах №460/611/19 та №460/1357/19, тобто сума грошових зобов`язань за такими податковими вимогами є неузгодженою.

З огляду на наведене, враховуючи, що формування та направлення контролюючим органом платнику податків нової вимоги про сплату боргу, під час процедури оскарження ним попередніх вимог, чинним законодавством не передбачено, суд дійшов висновку про протиправність винесення вимоги сплату боргу (недоїмки) від 15.08.2019 №Ф-23434-17 в розмірі 23785,08 грн. також і з цих підстав.

Згідно з пп.21.1.1 п.21.1 ст.21 ПК України посадові особи контролюючих органів зобов`язані дотримуватися Конституції України та діяти виключно у відповідності з цим Кодексом та іншими законами України, іншими нормативними актами.

Частинами 1, 2 статті 77 КАС України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

За таких обставин, суд дійшов висновку, що оскаржувана вимога сформована контролюючим органом неправомірно, не в межах повноважень та не у спосіб, визначений Конституцією та законами України, а тому підлягає скасуванню.

При цьому, з метою захисту прав позивача та відновлення фінансового стану останнього, на переконання суду, єдиним ефективним способом захисту його прав є зобов`язання відповідача внести зміни до інтегрованої картки платника податків, шляхом виключення недоїмки з єдиного внеску на суму 23785,08 грн.

З огляду на викладене, зважаючи на всі наведені обставини в їх сукупності та з урахуванням того, що позивачем доведено правомірність пред`явленого позову, а відповідачем доводи позовної заяви не були спростовані, суд дійшов висновку, що позовні вимоги позивача підлягають задоволенню в повному обсязі.

У відповідності до вимог ч.1 ст.139 КАС України, сплачений позивачем судовий збір в сумі 1536,80 грн. згідно з квитанцією від 09.09.2019 №8, оригінал якої знаходяться в матеріалах адміністративної справи, підлягає стягненню на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань відповідача (а.с.40).

Керуючись статтями 241-246, 255, 295 КАС України, суд

В И Р І Ш И В :

Адміністративний позов адвоката ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до Головного управління ДФС у Рівненській області (вул. Відінська, 12, м. Рівне, 33023, ) про визнання протиправною та скасування вимоги про сплату боргу, зобов`язання вчинення певних дій - задовольнити повністю.

Визнати протиправною та скасувати вимогу про сплату боргу (недоїмки) від 15.08.2019 №Ф-23434-17 в сумі 23785,08 грн.

Зобов`язати Головне управління ДФС у Рівненській області внести коригування до інтегрованої картки платника податків ОСОБА_1 з єдиного внеску, шляхом виключення недоїмки з єдиного внеску на суму 23785,08 грн.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень Головного управління ДФС у Рівненській області на користь ОСОБА_1 судовий збір у сумі 1536,80 грн.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Апеляційна скарга подається до Восьмого апеляційного адміністративного суду через Рівненський окружний адміністративний суд.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення складений 27 листопада 2019 року.

Суддя Борискін С.А.