Справа № 522/20250/19
Суддя: Абухін Р. Д.
Дата ухвалення: 2019-11-29 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Провадження №2-а/522/973/19
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 листопада 2019 року

Приморський районний суд м. Одеси:

під головуванням судді Абухіна Р.Д.,

за участю секретаря судового засідання Стогнієнко Т.Г.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Одесі адміністративну справу за позовом Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області до ОСОБА_1 про затримання з метою ідентифікації та примусового видворення за межі території України,-

ВСТАНОВИВ:

Головне управління Державної міграційної служби України в Одеській області 28.11.2019 року звернулось до суду з адміністративним позовом до ОСОБА_1 про затримання з метою ідентифікації та примусового видворення за межі території України.

Зазначивши, що в результаті проведеної перевірки наявних документів було встановлено, що відповідач порушив правила перебування іноземців в Україні прибув на територію України нелегально, поза пунктом пропуску через державний кордон у приватних справах. На даний час уродженець Грузії ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на території України знаходиться не законно, постійного місця проживання та законного джерела існування не має.

18.05.2017 року Шевченківським РВ ГУ ДМС України в місті Києві було прийнято рішення про примусове повернення в країну походження громадянина Республіки Грузії ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та зобов`язано його покинути територію України у термін до 25.05.2017 року. У визначений термін ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1

На теперішній час ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 знаходиться на території України.

З огляду на те, що є обґрунтовані підстави вважати, що відповідач ухилятиметься від виконання рішення про його примусове видворення, про що свідчить його ухилення від добровільного виїзду, відсутність родичів на території України, які б могли надати допомогу у поверненні до країни походження, а також коштів на повернення, документів, просив прийняти рішення про затримання відповідача з метою забезпечення видворення за межі території України.

Представники позивача в судовому засіданні позов підтримали, просили суд його задовольнити.

Відповідач та його представники в судовому засіданні заперечували проти задоволення позову. Надали письмові пояснення, в яких зазначили, зокрема, що відповідач не був належним чином сповіщений про необхідність його покинути територію України.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши думку сторін, суд приходить до наступних висновків.

Згідно із частиною 1 статті 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб`єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

За правилами частини сьомої статті 5 КАС України іноземці та особи без громадянства користуються в Україні таким самим правом на судовий захист, що і громадяни України.

Згідно з ч. 4 ст. 46 Кодексу адміністративного судочинства України іноземці чи особи без громадянства можуть бути відповідачами за адміністративним позовом суб`єкта владних повноважень про примусове видворення іноземця чи особи без громадянства.

Відповідно до статей 9, 29 Загальної декларації прав людини (1948 року) та ст. 9 Міжнародного пакту про громадянські і політичні права (1966 року) ніхто не може зазнавати безпідставного арешту, затримання або вигнання, а при здійсненні своїх прав і свобод кожна людина може зазнавати лише таких обмежень, які встановлені законом виключно з метою забезпечення належного визнання та поваги прав і свобод інших людей, а також забезпечення справедливих вимог моралі, суспільного порядку і загального добробуту.

Статтею 5 Європейської Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (із змінами і доповненнями) від 04.11.1950 р., ратифікованою Верховною Радою України 17.07.1997 р., задекларовано право кожного на свободу та особисту недоторканість, за винятком певних випадків, зокрема, коли здійснюється законний арешт або затримання з метою запобігання її недозволеному в`їзду в країну чи особи, щодо якої провадяться процедури депортації або екстрадиції.

Правовий статус іноземців та осіб без громадянства, які перебувають в Україні, порядок їх в`їзду в Україну та виїзду з України визначається Законом України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства».

Судом встановлено, що 22.11.2019 співробітниками Управління карного розшуку ГУНП в м. Києві був затриманий та доставлений до приміщення ЦМУ ДМС у м. Києві та Київській області уродженець Грузії Чачібая ОСОБА_4 ) ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за порушення законодавства про правовий статус іноземців та осіб без громадянства, а саме проживав на території України без документів на право проживання в Україні.

Проведеною перевіркою встановлено, що відповідач прибув на територію України у 2019 році нелегально, поза пунктом пропуску через державний кордон у приватних справах.

Будь-яких дій для легалізації власного становища не вчиняв.

06.02.2017 відносно громадянина Грузії ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , було прийнято рішення про заборону в`їзду на територію України строком на 5 років.

Дане рішення не було оскаржено.

28.11.2019 співробітниками ГУНП України в Одеській області відповідача було доставлено до ГУ ДМС України в Одеській області за адресою вул. Преображенська, 64, м. Одеса.

Відповідач та його представники обгрунтовують свої заперечення проти вимог адміністративного позову тим, що затримання з метою ідентифікації та забезпечення примусового видворення за межі території України можливе лише відносно іноземців та осіб без громадянства. Відповідачем було надано до суду для огляду оригінал паспорту громадянина України серії НОМЕР_1 від 26.06.2014 року, виданий Перевальським РС УДМС України в Луганській області.

Основним нормативно-правовим актом з питань громадянства України є Закон України « Про громадянство України» від 18.01.2001 року №2235-ІІІ та Указ Президента України « Про затвердження Порядку провадження за заявами і поданнями з питань громадянства та виконання прийнятих рішень» від 27.03.2001 року № 215.

Преамбулою Закону України « Про громадянство України» передбачено, що цей Закон відповідно до Конституції України визначає правовий зміст громадянства України, підстави і порядок його набуття та припинення, повноваження органів державної влади, що беруть участь у вирішенні питань громадянства України, порядок оскарження рішень з питань громадянства, дій чи бездіяльності органів державної влади, їх посадових і службових осіб.

Зі змісту ст.1 Закону вбачається, що громадянство України правовий зв`язок між фізичною особою і Україною, що знаходить свій вияв у їх взаємних правах та обов`язках; громадянин України особа, яка набула громадянство України в порядку, передбаченому законами України та міжнародними договорами України; іноземець- особа, яка не перебуває в громадянстві України і є громадянином ( підданим) іншої держави або держав; реєстрація громадянства України внесення запису про набуття особою громадянства України спеціально уповноваженим на те органом у відповідні облікові документи.

Відповідно до п.4 ч.1 ст.3 Закону громадянами України є особи, які набули громадянство України відповідно до законів України та міжнародних договорів України.

Відповідно до ст.9 Закону іноземець або особа без громадянства можуть бути за їх клопотанням прийняті до громадянства України.

Згідно з постановою Кабінету Міністрів України від 20.08.2014 року № 360 ДМС України спеціально уповноваженим центральним органом виконавчої влади з питань громадянства є Державна міграційна служба, діяльність якої спрямовується та координується Кабінетом Міністрів України через Міністерства внутрішніх справ України. Повноваження ДМС як центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері громадянства, визначено у статті 24 Закону.

10.06.2016 року електронною поштою з ДМС України у Луганській області надійшов лист вх № 6.3/6299-16 про проведення службового розслідування відносно кожного громадянина за списком щодо законності документування їх паспортом громадянина України, а саме ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 паспортом громадянина України серії НОМЕР_2 від 26.06.2014 року виданий Перевальським РС УДМС України в Луганській області.

Відповідно до п.10.4 Порядку оформлення і видачі паспорта громадянина України, затвердженого наказом МВС України від 13.04.2012 року № 320 зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 02.07.2012 року за №1089/21401, УДМС України у Луганській області проведено службове розслідування щодо підстав оформлення паспорта громадянина ОСОБА_2 .

Як свідчать дані УДМС України в Луганській області, Чачибая ОСОБА_5 у період часу з 01.01.2013 року по 26.06.2014 року заяву про оформлення набуття громадянства України не подавав та як наслідок він не набув громадянство України відповідно до законів України та міжнародних договорів України.

На час оформлення паспорта серії НОМЕР_2 від 26.06.2014 року виданий Перевальським РС УДМС України в Луганській області, оформлення паспорта громадянина України було врегульовано Порядком оформлення і видачі паспорта громадянина України, затвердженого наказом МВС України від 13.04.2012 року № 320.

Враховуючи вимоги пункту 6 розділу ІІ Порядку ( видача й обмін паспортів) та той факт, що ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 народився за межами України, а саме в Грузії, видача йому паспорта громадянина України мала б відбутися за наявності, зокрема, довідки про прийняття до громадянства України.

Відповідно до п. 78 Порядку № 215 ( в редакції від 18.01.2001) якщо документи оформлені належним чином і підтвердження наявності фактів, з якими Закон пов`язує набуття особою громадянства України, а стосовно поновлення особи у громадянстві України також відсутні передбачені Законом підстави, за наявності яких поновлення у громадянстві України в Автономній Республіці Крим, місті Києві, Київській області, управління МВС України в області, місті Севастополі або його заступник приймає рішення про оформлення набуття особою громадянства України.

Разом з тим, відповідно до обліку УДМС України у Луганській області, Чачибая Давид процедуру набуття громадянства України у встановленому законом порядку не проходив.

Враховуючи викладене, факт належності ОСОБА_2 до громадянства України документально не підтверджується та немає підстав вважати, що Чачибая Давид є громадянином України.

За результатами службового розслідування було складено висновок, який в установленому порядку був надісланий до ДМС для затвердження, відповідно до якого паспорт громадянина України на ім`я ОСОБА_7 оформлено з порушенням законодавства, оскільки підстав вважати його громадянином України немає.

На підставі викладеного ДМС України було прийнято рішення, що паспорт громадянина України серії НОМЕР_2 від 26.06.2014 року виданий Перевальським РС УДМС України в Луганській області на ім`я ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . вважати недійсним та таким, що підлягає вилученню та знищенню відповідно до п.10.4 наказу МВС України « Про затвердження Порядку оформлення і видачі паспорта громадянина України» від 13.04.2012 № 320.

Враховуючи, що паспорт громадянина України є документом, який підтверджує громадянство України, набуття якого не підтверджено, цей документ є таким, що отриманий з порушенням закону.

Аналогічного висновку у подібних правовідносинах дійшов Верховний Суд у постановах від 05.09.2019 року ( справа № 826/12670/17), від 18.04.2018 року ( справа № 820/7358/15), від 07.02.2018 року ( справа № 826/1417/17), від 26.06.2019 року ( справа №826/14276/17), які в силу ч.5 ст. 242 КАС України підлягають врахуванню при виборі і застосуванні норм права до спірних правовідносин.

Відповідно висновку про скасування місця проживання ОСОБА_8 від 30.09.2016 скасовано реєстрацію місця проживання ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 за адресою: АДРЕСА_1 .

25.11.2019 ЦМУ ДМС у м. Києві та Київській області звернулось до Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області з позовом про примусове видворення уродженця Грузії ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Рішенням Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 27.11.2019 по справі № 473/4873/19 у задоволені позову було відмовлено.

На даний час уродженець Грузії ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на території України знаходиться не законно, постійного місця проживання та законного джерела існування не має.

22.10.2019 за порушення ч. 1 ст. 203 Кодексу України про адміністративні правопорушення, що виразилось в порушенні правил перебування іноземців в Україні, тобто проживання без документів на право проживання в Україні стосовно уродженця Грузії ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , складено протокол про адміністративне правопорушення ПР МОД № 000739 та постановою про накладення адміністративного стягнення від 22.10.2019 ПН МОД № 000735 був притягнутий до адміністративної відповідальності в розмірі 1700 грн.

ОСОБА_9 ( ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_1 з території України не виїхав. У відповідача відсутній паспортний документ обов`язкова наявність якого визначена ст. 9 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» відповідно до якої іноземці в`їжджають в Україну за наявності визначеного цим Законом або іншими міжнародним договором України паспортного документа та одержаної у встановленому порядку візи. У ГУ ДМС України в Одеській області є обґрунтовані підстави вважати, що іноземець ухиляється від виконання рішення про примусове повернення, та існує ризик його втечі.

Відповідно до ч. 3 ст. 25 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» від 22.09.2011 року № 3773-VІ, рішення про добровільне повернення іноземців та осіб без громадянства, зазначених у частинах першій і другій цієї статті, приймається центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері міграції за заявою іноземця та особи без громадянства про добровільне повернення. Порядок провадження за заявами іноземців та осіб без громадянства про добровільне повернення визначається Кабінетом Міністрів України.

Проте, з відповідною заявою, а також з заявою про визнання біженцем, чи особою яка потребує додаткового захисту відповідач не звертався.

Згідно до п. 14 ст. 1 Закону вищезазначеного Закону нелегальний мігрант - іноземець або особа без громадянства, які перетнули державний кордон поза пунктами пропуску або в пунктах пропуску, але з уникненням прикордонного контролю і невідкладно не звернулися із заявою про надання статусу біженця чи отримання притулку в Україні, а також іноземець або особа без громадянства, які законно прибули в Україну, але після закінчення визначеного їм терміну перебування втратили підстави для подальшого перебування та ухиляються від виїзду з України.

Згідно до частини 3 статті 3 розділу I Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства», іноземці та особи без громадянства зобов`язані неухильно додержуватися Конституції та законів України, інших нормативно-правових актів, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей, інтереси суспільства та держави.

Відповідно до частини 1 статті 9 розділу II Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» іноземці та особи без громадянства в`їжджають в Україну за наявності визначеного цим Законом чи міжнародним договором України паспортного документа та одержаної у встановленому порядку візи, якщо інше не передбачено законодавством чи міжнародними договорами України.

Проаналізувавши всі обставини перебування Відповідача на території України було встановлено наступне:

1. Відомості про перебування на території України на законних підставах Відповідача відсутні, що вказує на грубе порушення з боку відповідача норм Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства».

2. Відповідач був затриманий співробітниками ГУ ДМС України в Одеській області за порушення правил перебування іноземців в Україні, а саме проживання без документів на право проживання в Україні.

3. На даний час у Відповідача відсутні будь-які документи на право проживання в Україні, обов`язкова наявність яких визначена ст. 9 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» відповідно до якої іноземці в`їжджають в Україну за наявності визначеного цим Законом або іншими міжнародним договором України паспортного документа та одержаної у встановленому порядку візи.

Відповідно до частини 1 статті 30 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» від 22.09.2011 року № 3773-VІ «центральний орган виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики у сфері міграції, органи охорони державного кордону (стосовно іноземців та осіб без громадянства, які затримані ними у межах контрольованих прикордонних районів під час спроби або після незаконного перетинання державного кордону України) або органи Служби безпеки України можуть лише на підставі винесеної за їх позовом постанови адміністративного суду примусово видворити з України іноземця та особу без громадянства, якщо вони не виконали в установлений строк без поважних причин рішення про примусове повернення або якщо є обґрунтовані підстави вважати, що іноземець або особа без громадянства ухиляється від виконання такого рішення, та існує ризик його втечі…».

Беручи до уваги той факт, що Відповідач здійснив незаконний перетин державного кордону України, в подальшому проживав на території України без документів на право проживання в Україні вчинив адміністративне правопорушення передбачене ч. 1 ст. 203 КУаАП, не виконав рішення про примусове повернення, у нього відсутній паспортний документ, який надає право здійснити виїзд з території України, які визначені ст. 15 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» відповідно до якої в`їзд в Україну та виїзд з України іноземців та осіб без громадянства здійснюється за паспортним документом та за наявності відповідної візи, якщо інший порядок в`їзду та виїзду не встановлено законодавством чи міжнародним договором України.

Зазначені обставини дають обґрунтовані підстави вважати, що Відповідач ухилятиметься від виконання рішення про примусове повернення, не має документів для перетинання державного кордону України на законних підставах, не має грошових коштів та родичів на території України. Враховуючи викладене, Відповідач підлягає примусовому видворенню за межі території України на підставі постанови адміністративного суду.

Відповідно до статті 31 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства», статті 3 Конвенції «Про захист прав людини і основоположних свобод», Постанови №1 Пленуму Вищого Адміністративного суду України від 25.06.2009 року, ГУ ДМС України в Одеській області розглянуло всю належну інформацію, яка була доступна та переконані, що виконання рішення про примусове видворення не буде означати для іноземця чи особи без громадянства реальної загрози бути страченим або підданим катуванню, нелюдському чи принизливому поводженню з боку влади країни, куди він видворяється.

Зазначені обставини дають обґрунтовані підстави вважати, що Відповідач ухилятиметься від виконання рішення про примусове повернення, не має документів для перетинання державного кордону України на законних підставах і тому не має можливості на даний час здійснити виїзд з території України, що унеможливлює ідентифікацію особи Відповідача та забезпечення примусового видворення за межі України.

У відповідних положеннях статті 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зазначено, що:

«1. Кожен має право на свободу та особисту недоторканність. Нікого не може бути позбавлено свободи, крім таких випадків і відповідно до процедури, встановленої законом,:

f) "законний арешт або затримання особи з метою запобігання її недозволеному в`їзду в країну чи особи, щодо якої провадиться процедура депортації або екстрадиції».

З огляду на це, право на свободу та особисту недоторканність не є абсолютним і може бути обмежене, але тільки на підставах та в порядку, які чітко визначені в законі.

«Затримання особи, щодо якої провадиться процедура депортації або екстрадиції» у відповідності до другої частини статті 5 § 1 (f) Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, як наголошено в § 164 рішення Європейського суду з прав людини від 19 лютого 2009 р. у справі "А. та інші проти Сполученого Королівства" буде виправдано до тих пір, поки йде процес депортації або екстрадиції. Якщо така процедура не виконується з належною ретельністю, затримання особи перестає бути допустимим відповідно до статті 5 § 1 (f) Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод.

28.11.2019 ГУ ДМС України було подано адміністративний позов до Відповідача про примусове видворення.

Частиною 1 статті 289 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що за наявності обґрунтованих підстав вважати, що іноземець або особа без громадянства, стосовно якої подано адміністративний позов про примусове видворення, ухилятиметься від виконання рішення про її примусове видворення, перешкоджатиме проведенню процедури видворення чи реадмісії відповідно до міжнародних договорів України про реадмісію або якщо існує ризик її втечі, а так само у разі відсутності в іноземця або особи без громадянства, яка вчинила порушення законодавства України з прикордонних питань або про правовий статус іноземців, документа, що дає право на виїзд з України, центральним органом виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики у сфері міграції, його територіальним органом чи підрозділом, органом охорони державного кордону або Служби безпеки України подається до місцевого загального суду як адміністративного суду за місцезнаходженням цих органів (підрозділів) або за місцезнаходженням пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, позовна заява про застосування судом до іноземця або особи без громадянства одного з таких заходів:

1) затримання іноземця або особи без громадянства з метою ідентифікації та (або) забезпечення видворення за межі території України;

2) затримання іноземця або особи без громадянства з метою забезпечення її передачі відповідно до міжнародних договорів України про реадмісію;

3) взяття іноземця або особи без громадянства на поруки підприємства, установи чи організації;

4) зобов`язання іноземця або особи без громадянства внести заставу.

Відповідно до частини 11 статті 289 (яка є спеціальною нормою) строк затримання іноземців та осіб без громадянства в пунктах тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, становить шість місяців. За наявності умов, за яких неможливо ідентифікувати іноземця або особу без громадянства, забезпечити примусове видворення чи реадмісію особи у зазначений строк або прийняти рішення за заявою про визнання її біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту в Україні, цей строк може бути продовжений, але не більш як на вісімнадцять місяців.

Згідно пункту 27 частини 1 статті Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» від 22.09.2011 № 3773-VI пункт тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, - державна установа, призначена для тимчасового тримання іноземців та осіб без громадянства:

- стосовно яких судом прийнято рішення про примусове видворення;

- стосовно яких судом прийнято рішення про затримання з метою ідентифікації та забезпечення примусового видворення, у тому числі прийнятих відповідно до міжнародних договорів України про реадмісію;

- затриманих центральним органом виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики у сфері міграції, його територіальними органами та підрозділами на строки та в порядку, передбачені законодавством України;

- затриманих за рішенням суду до завершення розгляду заяви про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту в Україні.

Частиною 2 ст. 101 КАС України (яка є загальною нормою) передбачено, що процесуальні строки визначаються днями, місяцями і роками.

Слід зазначити, що ГУ ДМС України в Одеській області не зверталось з клопотанням про зобов`язання громадянки Грузії ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , внести заставу та з клопотанням про взяття даної особи на поруки підприємства, установи чи організації, в звязку з тим, що що внесення застави полягає у внесенні іноземцем, особою без громадянства або іншою фізичною чи юридичною особою (заставодавцем) коштів у грошовій одиниці України на спеціальний рахунок, визначений у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України, тобто існує імперативний обовязок Кабінету Міністрів прийняти такий Порядок.

На даний час, Кабінетом Міністрів України, на виконання ст. 289 КАС України не прийнято порядок внесення коштів на спеціальний рахунок у разі застосування судом застави як заходу до іноземця, який застосовується адміністративним судом в порядку КАС України.

Вказане свідчить про відсутність механізму реалізації судом положень ст. 289 КАС України при застосуванні до іноземця застави, тобто про неможливість практичного застосування судом застави до іноземця.

Враховуючи наведене в сукупності з тим, що коли інші, менш жорсткі заходи (порука та застава), були розглянуті та визнані такими, що не можуть бути застосовані до даної ситуації, суд вважає, що до уродженецьа Грузії ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , слід застосувати найбільш суворий захід, передбачений ч. 11 ст. 289 КАС України, як затримання з поміщенням останнього до пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні ДМС України до 25.05.2020.

З огляду на те, що відповідач не має законних підстав для перебування на території України, відсутній паспорт, є обґрунтовані підстави вважати, що відповідач ухилятиметься від виконання рішення про його примусове видворення, що підтверджується його ухиленням від добровільного виїзду, відсутність коштів на повернення до країни походження, а також документів на повернення, суд вважає позов обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню.

На підставі викладеного та керуючись ст. 30 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства», ст.ст. 2, 5, 7-9, 72-79, 90, 241, 242, 243, 246, 250, 255, 289 КАС України, суд -

ВИРІШИВ :

Адміністративний позов Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області до ОСОБА_1 про затримання з метою ідентифікації та примусового видворення за межі території України,- задовольнити.

Затримати уродженця Грузії ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з метою ідентифікації та забезпечення примусового видворення за межі території України строком на 6 місяців до 28.05.2020 з поміщенням до пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають на території України.

Рішення суду відповідно до вимог п.3 ч.2 ст. 371 КАС України підлягає негайному виконанню, однак може бути оскаржене шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів.

Суддя Р.Д.

ОСОБА_11