Справа № 640/10877/19
Суддя: Шулежко В.П.
Дата ухвалення: 2019-11-29 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

У Х В А Л А

про закриття провадження у справі

29 листопада 2019 року м. Київ№ 640/10877/19
Окружний адміністративний суд м. Києва у складі головуючого судді Шулежка В.П., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін адміністративну справу за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Аркада-Будівництво» до Департаменту економіки та інвестицій виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації), за участю третьої особи - Київського національного університету імені Тараса Шевченка про визнання протиправною бездіяльності, зобов`язання вчинити дії,

В С Т А Н О В И В:

До Окружного адміністративного суду міста Києва звернулось товариство з обмеженою відповідальністю «Аркада-Будівництво» (далі - позивач, ТОВ «Аркада-Будівництво») з позовом до Департаменту економіки та інвестицій виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) (далі - відповідач, Департамент), в якому просить:

визнати бездіяльність Департаменту економіки та інвестицій виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) (ідентифікаційний код 04633423, місцезнаходження: 01044, м. Київ, вул. Хрещатик, буд. 36) протиправною;

зобов`язати Департамент економіки та інвестицій виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) (ідентифікаційний код 04633423, місцезнаходження: 01044, м. Київ, вул. Хрещатик, буд. 36) вчинити дії, а саме: надати ТОВ «Аркада-Будівництво» (ідентифікаційний код: 34882504, місцезнаходження: 01001, м. Київ, вул. Ольгинська, буд. 3) примірник договору про пайову участь у створені і розвитку соціальної та інженерно-транспортної інфраструктури міста Києва та розрахунок обсягу пайової участі (внеску) у створенні і розвитку соціальної та інженерно-транспортної інфраструктури міста за третім пусковим комплектом II черги, куди входить житловий будинок (поз. № 14 за ГП) в строки, передбачені чинним законодавством України.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 20.06.2019 року відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи, встановлено відповідачу строк для надання відзиву та витребувано від останнього докази та відповідні матеріали.

Також вказаною ухвалою суду залучено до участі у справі у якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору Київський національний університет імені Тараса Шевченка (далі - КНУ ім. Т.Шевченка, третя особа).

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що третьою особою, як замовником будівництва, на підставі розпорядження Кабінету Міністрів України від 11.12.2013 №1063-р та договору доручення від 14.01.2014 делеговано позивачу функції замовника з метою завершення будівництва комплексу житлових будинків з об`єктами соціально-побутового, торговельно-розважального та готельно-офісного призначення на просп. Академіка Глушкова, 6, у Голосіївському районі м. Києва.

Враховуючи наявність у TOB «Аркада-Будівництво» обов`язку перед КНУ ім. Т.Шевченка та AT АКБ «Аркада» щодо своєчасного спорудження об`єкта будівництва та/або його складових частин (в даному випадку, житлового будинку (поз. № 14 за ГП) та прийняття в експлуатацію, позивач звернувся до відповідача із заявою про укладення договору про пайову участь та отримання розрахунку розміру пайової участі у створенні і розвитку соціальної та інженерно-транспортної інфраструктури міста для сплати пайового внеску. Проте, Департамент, як вказує позивач, свій обов`язок щодо підготовки договору про пайову участь, розрахунку розміру пайової участі та надання їх TOB «Аркада-Будівництво» не виконав.

Вважаючи таку бездіяльність відповідача протиправною, позивач звернувся з даним позовом до суду.

Представник відповідача подав відзив на позовну заяву, в якому зазначив, що не визнає позовні вимоги, вважає їх необґрунтованими, такими що не відповідають обставинам справи, оскільки до Департаменту не надходив лист від TOB «Аркада-Будівництво» з вимогою надати примірник вже укладеного та діючого договору пайової участі.

Представник відповідача посилається на те, що між Головним управлінням економіки та інвестицій Київської міської державної адміністрації (з 27.12.2013 перейменовано у Департамент економіки та інвестицій виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації), з одного боку, КНУ ім. Т.Шевченка (Замовник) та приватним акціонерним товариством «Побутрембут» (Забудовник), з другого боку, укладено договір пайової участі від 17.05.2006 №447.

Водночас, відповідач вважає, що у даному випадку заміна підрядника ПАТ «Побутрембут» на генерального підрядника робіт TOB «Аркада-Будівництво» є підставою для внесення змін до договору від 17.05.2006 № 447 шляхом укладання додаткової угоди до Договору, а не укладання нового договору про пайову участь.

У зв`язку з викладеним, відповідач вважає, що оскільки TOB «Аркада-Будівництво» не є стороною договору від 15.05.2006 № 447, зазначені ним обставини у позовній заяві є необґрунтованими, а позовні вимоги такими, що задоволенню не підлягають.

Розглянувши подані документи та матеріали справи, надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, що виникли між сторонами, суд вважає за необхідне зазначити наступне.

Відповідно до частин другої та третьої статті 40 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» від 17.02.2011 № 3038-VI замовник, який має намір щодо забудови земельної ділянки у відповідному населеному пункті, зобов`язаний взяти участь у створенні і розвитку інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури населеного пункту, крім випадків, передбачених частиною четвертою цієї статті.

Пайова участь у розвитку інфраструктури населеного пункту полягає у перерахуванні замовником до прийняття об`єкта будівництва в експлуатацію до відповідного місцевого бюджету коштів для створення і розвитку зазначеної інфраструктури.

Згідно з частиною п`ятою статті 40 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» величина пайової участі у розвитку інфраструктури населеного пункту визначається у договорі, укладеному з органом місцевого самоврядування (відповідно до встановленого органом місцевого самоврядування розміру пайової участі у розвитку інфраструктури), з урахуванням загальної кошторисної вартості будівництва об`єкта, визначеної згідно з будівельними нормами, державними стандартами і правилами. При цьому не враховуються витрати на придбання та виділення земельної ділянки, звільнення будівельного майданчика від будівель, споруд та інженерних мереж, влаштування внутрішніх і позамайданчикових інженерних мереж і споруд та транспортних комунікацій.

За приписами частин восьмої та дев`ятої статті 40 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» розмір пайової участі у розвитку інфраструктури населеного пункту визначається протягом десяти робочих днів з дня реєстрації органом місцевого самоврядування звернення замовника про укладення договору про пайову участь та доданих до нього документів, що підтверджують вартість будівництва об`єкта, з техніко-економічними показниками.

Договір про пайову участь у розвитку інфраструктури населеного пункту укладається не пізніше ніж через 15 робочих днів з дня реєстрації звернення замовника про його укладення, але до прийняття об`єкта будівництва в експлуатацію.

Істотними умовами договору є: 1) розмір пайової участі; 2) строк (графік) сплати пайової участі; 3) відповідальність сторін.

Невід`ємною частиною договору є розрахунок величини пайової участі у розвитку інфраструктури населеного пункту.

Відповідно до частини першої статті 6 Кодексу адміністративного судочинства України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси.

Згідно із частиною першою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Частиною першою статті 19 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема: спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження.

Вжитий у цій процесуальній нормі термін «суб`єкт владних повноважень» позначає орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їх посадова чи службова особа, інший суб`єкт при здійсненні ними публічно-владних управлінських функцій на підставі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, або наданні адміністративних послуг (пункт 7 частини першої статті 4 КАС України).

Пунктом 2 частини першої статті 4 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що публічно-правовий спір - спір, у якому: хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції, в тому числі на виконання делегованих повноважень, і спір виник у зв`язку із виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій.

Особливості, які характеризують угоду як адміністративний договір, більш детально наведено в пункті 16 частини першої цієї статті, згідно якої адміністративний договір - це спільний правовий акт суб`єктів владних повноважень або правовий акт за участю суб`єкта владних повноважень та іншої особи, що ґрунтується на їх волеузгодженні, має форму договору, угоди, протоколу, меморандуму тощо, визначає взаємні права та обов`язки його учасників у публічно-правовій сфері й укладається на підставі закону:

а) для розмежування компетенції чи визначення порядку взаємодії між суб`єктами владних повноважень;

б) для делегування публічно-владних управлінських функцій;

в) для перерозподілу або об`єднання бюджетних коштів у випадках, визначених законом;

г) замість видання індивідуального акта;

ґ) для врегулювання питань надання адміністративних послуг.

Отже, до компетенції адміністративних судів належать спори фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень, предметом перевірки в яких судом є законність рішень, дій чи бездіяльності цих органів (осіб), прийнятих або вчинених ними при здійсненні владних управлінських функцій у публічно-правовій сфері.

Наведене узгоджується і з положеннями статей 2, 4, 19 Кодексу адміністративного судочинства України, які закріплюють завдання адміністративного судочинства, визначення понять публічно-правового спору, а також межі юрисдикції адміністративних судів.

Згідно частини другої статті 4 Господарського процесуального кодексу України юридичні особи та фізичні особи - підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування мають право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

Статтею 5 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що здійснюючи правосуддя, господарський суд захищає права та інтереси фізичних і юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного права чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.

Відповідно до частини першої статті 20 Господарського процесуального кодексу України господарські суди розглядають справи у спорах, що виникають у зв`язку із здійсненням господарської діяльності (крім справ, передбачених частиною другою цієї статті), та інші справи у визначених законом випадках, зокрема: справи у спорах, що виникають при укладанні, зміні, розірванні і виконанні правочинів у господарській діяльності, крім правочинів, стороною яких є фізична особа, яка не є підприємцем, а також у спорах щодо правочинів, укладених для забезпечення виконання зобов`язання, сторонами якого є юридичні особи та (або) фізичні особи - підприємці.

Згідно зі статтею 173 Господарського кодексу України господарським визнається зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

Частиною першою статті 174 Господарського кодексу України визначено, що господарські зобов`язання можуть виникати: безпосередньо із закону або іншого нормативно-правового акта, що регулює господарську діяльність; з акту управління господарською діяльністю; з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать; внаслідок заподіяння шкоди суб`єкту або суб`єктом господарювання, придбання або збереження майна суб`єкта або суб`єктом господарювання за рахунок іншої особи без достатніх на те підстав; у результаті створення об`єктів інтелектуальної власності та інших дій суб`єктів, а також внаслідок подій, з якими закон пов`язує настання правових наслідків у сфері господарювання.

Згідно із частиною третьою статті 179 Господарського кодексу України, яка визначає загальні умови укладання договорів, що породжують господарські зобов`язання, укладення господарського договору є обов`язковим для сторін, якщо він заснований на державному замовленні, виконання якого є обов`язком для суб`єкта господарювання у випадках, передбачених законом, або існує пряма вказівка закону щодо обов`язковості укладення договору для певних категорій суб`єктів господарювання чи органів державної влади або органів місцевого самоврядування.

Спори, що виникають при укладанні господарських договорів за державним замовленням, або договорів, укладення яких є обов`язковим на підставі закону та в інших випадках, установлених законом, розглядаються судом (стаття 187 Господарського кодексу України).

Відповідно до роз`яснень, даних у пункту 15 постанови пленуму Вищого Господарського суду України №10 від 24 жовтня 2011 року «Про деякі питання підвідомчості і підсудності справ господарським судам», господарським судам слід мати на увазі, що не всі договори, укладені суб`єктами владних повноважень, їх посадовими чи службовими особами на реалізацію своїх повноважень, відносяться до адміністративних договорів. Якщо обов`язковим учасником договору відповідно до законодавства повинен бути суб`єкт владних повноважень, то такий договір є адміністративним, оскільки суб`єкт владних повноважень у такому випадку діє від імені держави (територіальної громади), в її інтересах чи для забезпечення їх, а не для своїх власних потреб. У разі ж вчинення цивільного правочину між суб`єктом владних повноважень і суб`єктом господарської діяльності, договірні відносини сторін ґрунтуються на юридичній рівності, вільному волевиявленні та майновій самостійності. Тому до адміністративних договорів не відносяться договори, укладені за правилами Цивільного та Господарського кодексів України, інших актів цивільного або господарського законодавства.

Правовідносини, які виникли між сторонами у даному спорі стосовно надання (укладання) договору про пайову участь у створені і розвитку соціальної та інженерно-транспортної інфраструктури міста Києва та розрахунок обсягу пайової участі (внеску), за своїм характером являються господарськими, виходячи зі змісту ст.ст. 173, 174 Господарського кодексу країни, як такі, що виникли з господарського договору, і відповідно до статті1 Господарського кодексу України є предметом його регулювання.

Крім того, Департамент економіки та інвестицій виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) у даному випадку виступає не як суб`єкт владних повноважень, який діє від імені держави у межах публічно-правових відносин, а як рівноправний учасник договірних правовідносин, які ґрунтуються на юридичній рівності, вільному волевиявленні та майновій самостійності.

Таким чином, враховуючи суть та суб`єктний склад спірних правовідносин, оскільки правовідносини, що виникли між сторонами, є такими, що виникли з господарського договору, тому даний спір не підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства, а підвідомчий господарським судам.

Вказана правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 18 квітня 2018 року у справі № 683/2843/17.

Згідно пункту 1 частини першої статті 238 КАС України суд закриває провадження у справі якщо справу не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства, що має місце у даному випадку.

Таким чином, враховуючи вищенаведені висновки суду, провадження у справі підлягає закриттю, оскільки справа не підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства.

Керуючись ст.ст. 238, 241, 243, 248 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,

У Х В А Л И В:

Провадження у справі за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Аркада-Будівництво» до Департаменту економіки та інвестицій виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації), за участю третьої особи - Київського національного університету імені Тараса Шевченка про визнання протиправною бездіяльності, зобов`язання вчинити дії закрити.

Роз`яснити позивачу, що розгляд даного спору віднесено до юрисдикції господарських судів.

Копію ухвали про закриття провадження у справі надіслати учасникам справи.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею відповідно до ч. 2 ст. 256 КАС України. Відповідно до ч. 2 ст. 238 КАС України ухвала суду про закриття провадження у справі може бути оскаржена в порядку, встановленому ст.ст. 295-297 КАС України з урахуванням п/п. 15.5 п. 15 Розділу VII «Перехідні положення» КАС України в редакції Закону № 2147-VIII.

Суддя В.П. Шулежко