Справа № 120/4628/18-а
Суддя: Курко О. П.
Дата ухвалення: 2019-11-27 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 120/4628/18-а

Головуючий суддя 1-ої інстанції - Чернюк А.Ю.

Суддя-доповідач - Курко О. П.

27 листопада 2019 року

м. Вінниця

Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Курка О. П.

суддів: Білої Л.М. Гонтарука В. М. ,

за участю:

секретаря судового засідання: Франчук А.О.,

представника відповідача: Москаленка А.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 09 серпня 2019 року (м. Вінниця) у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до Міністерства оборони України, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання рішення протиправним та зобов`язання вчинити дії,

В С Т А Н О В И В :
в грудні 2018 року ОСОБА_1 , ОСОБА_2 звернулись до Вінницького окружного адміністративного суду з позовом до Міністерства оборони України, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання рішення протиправним та зобов`язання вчинити дії.

Рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 09 серпня 2019 року у задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись із прийнятим судовим рішенням, позивачі подали апеляційну скаргу, у якій просили скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги.

В обґрунтування апеляційної скарги апелянти послалися на неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права, порушення норм процесуального права, що, на їх думку, призвело до неправильного вирішення спору.

Представник відповідача в судовому засіданні заперечував проти задоволення апеляційної скарги та просив суд залишити її без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Позивачі, будучи належним чином повідомленими про дату, час та місце апеляційного розгляду справи, в судове засідання не з`явилися, про причини своєї неявки суд не повідомили. Враховуючи, що в матеріалах справи достатньо письмових доказів для правильного вирішення апеляційної скарги, а особиста участь позивачів в судовому засіданні - не обов`язкова, колегія суддів у відповідності до ч. 2 ст. 313 КАС України визнала можливим проводити апеляційний розгляд справи за їх відсутності.

Заслухавши суддю-доповідача, доводи представника відповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступних висновків.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено під час апеляційного розгляду справи, що солдат ОСОБА_3 проходив службу у Військовій частині НОМЕР_1 на посаді водія-електрика центру прив`язки 1 польового вузла зв`язку.

16.08.2017 року при виконанні обов`язків військової служби загинув ОСОБА_3 , у зв`язку із чим, на підставі наказу командира військової частини НОМЕР_2 від 16.08.2017 року, було проведено службове розслідування.

Згідно акта про результати службового розслідування по факту смерті внаслідок дорожньо-транспортної пригоди солдата ОСОБА_3 від 01.09.2017 року та витягу з протоколу засідання Військово-лікарської комісії Південного регіону по встановленню причинного зв`язку захворювань, поранень, контузій, травм, каліцтв № 347 від 01.09.2017 року солдат ОСОБА_3 отримав травму, яка призвела до смерті, пов`язану із виконанням обов`язків військової служби.

Постановою старшого слідчого в ОВС СУ ГУНП в Одеській області підполковника міліції Бірюкова Є.О. від 25.04.2018 року кримінальне провадження внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000734 від 16.08.2017 року закрито. В мотивувальній частині вказаної постанови, відповідно до зібраних у кримінальному провадженні доказів, слідчий дійшов висновку про те, що причиною ДТП, яка призвела до спричинення смерті пішохода ОСОБА_3 , є порушення самим пішоходом "Правил дорожнього руху" України.

17.11.2017 року позивачі звернулися до Вінницького обласного військового комісаріату через Калинівський районний військовий комісаріат із заявою про виплату одноразової грошової допомоги у зв`язку із смертю чоловіка та сина відповідно до статті 16 Закону України "Про соціальний та правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" в порядку та на умовах, визначених Порядком № 975.

17.11.2017 року Вінницьким обласним військовим комісаріатом направлено Міністерству оборони України висновок із усіма необхідними документами про те, що позивачі мають право на виплату одноразової грошової допомоги.

Згідно відомостей Єдиного державного реєстру судових рішень, ухвалою слідчого судді Приморського районного суду м. Одеси Попревич В.М. від 24.01.2019 року скарга ОСОБА_1 на рішення старшого слідчого СУ ГУНП в Одеській області, про закриття кримінального провадження №0000734 від 16.08.2017 року повернута на підставі пункту 2 частини 2 статті 304 КПК України.

24.01.2018 року листом начальника управління організаційного та соціальних виплат Департаменту фінансів Міністерства оборони України № 248/3/6/133 від 15.01.2018 року зазначений висновок та усі документи були повернуті у військкомат. Підставою повернення стала відсутність документів слідчих органів або дорожньої автоінспекції щодо порушення ОСОБА_3 правил дорожнього руху.

Рішенням Вінницького окружного адміністративного суду від 21.08.2018 року визнано протиправною бездіяльність Міністерства оборони України, яка полягає у непризначені одноразової грошової допомоги дружині - ОСОБА_1 , матері - ОСОБА_2 загиблого військовослужбовця Збройних Сил України ОСОБА_3 . Зобов`язано Міністерство оборони України виплатити членам сім`ї загиблого військовослужбовця Збройних Сил України ОСОБА_3 , передбачену ст. 16 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" одноразову грошову допомогу у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження військової служби у військовому резерві, у розмірі 750-кратного розміру прожиткового мінімуму доходів громадян у рівних частках дружині ОСОБА_1 , матері ОСОБА_2 .

Не погоджуючись з вказаним судовим рішенням, відповідач оскаржив його в апеляційному порядку.

Постановою Сьомого апеляційного адміністративного суду від 19.11.2018 року, залишеною без змін постановою Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 13.06.2019 року, апеляційну скаргу Міністерства оборони України задоволено частково. Рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 21 серпня 2018 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до Міністерства оборони України про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії в частині зобов`язання Міністерство оборони України виплатити членам сім`ї загиблого військовослужбовця Збройних Сил України ОСОБА_3 , передбачену ст. 16 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" одноразову грошову допомогу у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження військової служби у військовому резерві, у розмірі 750-кратного розміру прожиткового мінімуму доходів громадян у рівних частках дружині ОСОБА_1 , матері ОСОБА_2 скасовано. В цій частині прийнято постанову, якою зобов`язано Міністерство оборони України повторно розглянути питання щодо виплати членам сім`ї загиблого військовослужбовця Збройних Сил України ОСОБА_3 , передбачену ст. 16 Закону України "Про соціальний та правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" одноразову грошову допомогу у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження військової служби у військовому резерві, у розмірі 750-кратного розміру прожиткового мінімуму доходів громадян. В іншій частині постанову суду першої інстанції залишено без змін.

Скасовуючи частково рішення суду першої інстанції, апеляційний суд виходив із того, що Міністерство оборони України у встановленому порядку не розглянуло заяву позивачів та не прийняло рішення щодо можливості призначення виплати одноразової грошової допомоги, чим допустило порушення права на належний розгляд поданої позивачами заяви та документів і прийняття відповідного рішення з приводу призначення та виплати одноразової грошової допомоги. Крім того, Сьомий апеляційний адміністративний суд зазначив, що судом першої інстанції, всупереч вимогам КАС України не було вжито жодних дій з приводу отримання інформації щодо обставин, які мають пряме відношення до даної адміністративної справи та надання їм оцінки (постанови слідчого про закриття кримінального провадження стосовно смерті ОСОБА_3 ), не надано вказаній постанові оцінки, що не дозволяє зробити висновок про безумовне зобов`язання виплатити позивачам компенсації.

Ухвалою слідчого судді Київського районного суду м. Одеси Федулеєва Ю.О. від 06.03.2019 року по справі № 520/3112/19, залишеною без змін ухвалою Одеського апеляційного суду від 08.04.2019 року, відмовлено у задоволенні скарги ОСОБА_1 на постанову старшого слідчого в ОВС СУ ГУНП в Одеській області Бірюкова Є.О. про закриття кримінального провадження №0000734 від 25.04.2018 року.

Вказана ухвала набрала законної сили.

Так, згідно витягу з протоколу засідання комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум № 88 від 31.08.2018 року, розглянувши подані документи, комісія дійшла висновку про відмову у призначенні одноразової грошової допомоги матері та дружині загиблого 16.08.2017 року внаслідок травми, пов`язаної з виконанням служби, солдата строкової служби ОСОБА_3 , у зв`язку з тим, що смерть військовослужбовця є наслідком дорожньо-транспортної пригоди в результаті порушення правил дорожнього руху, тобто внаслідок адміністративного правопорушення.

Не погоджуючись із рішенням комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум, оформленого зазначеним вище протоколом про відмову в призначенні одноразової грошової допомоги, позивачі звернулися до суду з даним адміністративним позовом.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з законності дій відповідача при відмові у виплаті грошової допомоги.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції по суті спору, виходячи з наступного.

Правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни здійснюється у відповідності до вимог Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу".

Так, згідно статті 40 вказаного Закону гарантії правового і соціального захисту громадян України, які виконують конституційний обов`язок щодо захисту Вітчизни, забезпечуються відповідно до законів України "Про Збройні Сили України", "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей", Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб", "Про державні гарантії соціального захисту військовослужбовців, які звільняються із служби у зв`язку з реформуванням Збройних Сил України, та членів їхніх сімей" та іншими законами.

За змістом статті 41 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" виплата одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, та резервістів під час виконання ними обов`язків служби у військовому резерві здійснюється в порядку і на умовах, встановлених Законом України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей".

Закон України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" № 2011-XII від 20.12.1991 року (далі - Закон № 2011-XII) визначає основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їх сімей, встановлює єдину систему їх соціального та правового захисту, гарантує військовослужбовцям та членам їх сімей в економічній, соціальній, політичній сферах сприятливі умови для реалізації їх конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни та регулює відносини у цій галузі.

Відповідно до статті 1 Закону № 2011-XII соціальний захист військовослужбовців - діяльність (функція) держави, спрямована на встановлення системи правових і соціальних гарантій, що забезпечують реалізацію конституційних прав і свобод, задоволення матеріальних і духовних потреб військовослужбовців відповідно до особливого виду їх службової діяльності, статусу в суспільстві, підтримання соціальної стабільності у військовому середовищі. Це право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, у старості, а також в інших випадках, передбачених законом.

Дія Закону № 2011-XII поширюється, зокрема, на військовослужбовців, які стали інвалідами внаслідок захворювання, пов`язаного з проходженням військової служби, чи внаслідок захворювання після звільнення їх з військової служби, пов`язаного з проходженням військової служби, та членів їх сімей, а також членів сімей військовослужбовців, які загинули, померли чи пропали безвісти (пункт 2 частини 1 статті 3 Закону № 2011-XII).

Відповідно до частини першої статті 16 цього Закону, одноразова грошова допомога у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві (далі - одноразова грошова допомога), - гарантована державою виплата, що здійснюється особам, які згідно з цим Законом мають право на її отримання.

Згідно з положеннями пункту першого частини другої статті 16 Закону № 2011-XII одноразова грошова допомога призначається і виплачується у разі, зокрема, загибелі (смерті) військовослужбовця під час виконання ним обов`язків військової служби або внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням ним обов`язків військової служби.

Так, статтею 16-1 Закону № 2011-XII встановлено, що у випадках, зазначених у підпунктах 1-3 пункту 2 статті 16 цього Закону, право на призначення та отримання одноразової грошової допомоги мають члени сім`ї, батьки та утриманці загиблого (померлого) військовослужбовця, військовозобов`язаного або резервіста.

Члени сім`ї та батьки загиблого (померлого) військовослужбовця, військовозобов`язаного або резервіста визначаються відповідно до Сімейного кодексу України, а утриманці - відповідно до Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб".

Отже, особами, які мають право на призначення одноразової грошової допомоги, передбаченої статтею 16 ЗУ "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" є позивачі мати та дружина загиблого військовослужбовця.

Разом із тим, згідно з пунктом "а" частини 1 статті 16-4 Закону № 2011-XII призначення і виплата одноразової грошової допомоги не здійснюються, якщо загибель (смерть), поранення (контузія, травма або каліцтво), інвалідність або часткова втрата працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовця, військовозобов`язаного або резервіста є наслідком вчинення ним злочину або адміністративного правопорушення.

Частиною дев`ятою статті 16-3 Закону № 2011-XII встановлено, що порядок призначення і виплати одноразової грошової допомоги визначається Кабінетом Міністрів України.

Механізм призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві визначено постановою Кабінету Міністрів України від 25.12.2013 року за № 975 "Про затвердження Порядку призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві" (далі - Порядок № 975).

Згідно з пунктом 19 Порядку № 975 передбачено, що призначення і виплата одноразової грошової допомоги не здійснюються, якщо загибель (смерть), поранення (контузія, травма або каліцтво), інвалідність чи часткова втрата працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовця, військовозобов`язаного чи резервіста є наслідком вчинення ним злочину або адміністративного правопорушення; вчинення ним дій у стані алкогольного, наркотичного, токсичного сп`яніння.

Надаючи правову оцінку висновку комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум про вчинення ОСОБА_3 адміністративного правопорушення, колегія суддів зазначає наступне.

Судом встановлено, що обставини смерті військовослужбовця Збройних Сил України ОСОБА_3 внаслідок дорожньо-транспортної пригоди підтверджуються актом про результати спеціального розслідування. Згідно з вказаним актом, затвердженого командиром військової частини НОМЕР_2 від 01.09.2017 року, солдат ОСОБА_3 перетинаючи дорогу у невстановленому місці, не помітив легковий автомобіль, який на великій швидкості здійснив наїзд на військовослужбовця, в результаті чого останній загинув на місці.

Окрім того, постановою старшого слідчого в ОВС СУ ГУНП в Одеській області підполковника міліції Бірюкова Є.О. від 25.04.2018 року кримінальне провадження внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000734 від 16.08.2017 року закрито, у зв`язку з встановленням відсутності в діях водія ОСОБА_4 складу кримінального правопорушення, передбаченого частиною 2 статті 286 КК України.

З постанови слідчого про закриття кримінального провадження від 25.04.2018 року вбачається, що ОСОБА_3 вирішив перетнути проїзну частину автодороги "Київ-Одеса" поза населених пунктів в умовах необмеженої видимості, у невстановленому для переходу місці, де відсутні пішохідні переходи та перехрестя, а проїзна частина має по три смуги руху у протилежних напрямках та бетонне огородження по середині дороги. При цьому, військовослужбовець заходів, що виключають виникнення і розвиток аварійної ситуації не вжив, не переконався, що його маневр буде безпечним для нього самого і не створить небезпеки для інших учасників дорожнього руху. В порушення вимог Правил дорожнього руху України, не дочекавшись доки транспортні засоби, які рухалися по проїзній частині будуть знаходитися на безпечній відстані та дорогу буде добре видно в обидва боки, пішохід ОСОБА_3 почав перетинати автодорогу не упевнившись у відсутності небезпеки у вигляді автомобіля під керуванням ОСОБА_4 . У невстановленому для переходу місці, в умовах необмеженої видимості, не маючи переваги у русі, пішохід ОСОБА_3 не утримався від виходу на проїзну частину, тим самим поставивши себе у небезпечний стан, вибіг на автодорогу, переліз через бетонну огорожу та продовжив перетин половини проїзної частини, рухаючись з лівого боку, а коли вже знаходився на середині половини проїзної частини, раптово, змінив напрямок руху в напрямку бетонного огородження, розташованого по середині автодороги, через що водій автомобіля під керуванням ОСОБА_4 був позбавлений будь-якої об`єктивної можливості уникнути наїзду на пішохода.

Таким чином, відповідно до зібраних у кримінальному провадженні доказів, старшим слідчим в ОВС СУ ГУНП в Одеській області підполковником міліції Бірюковим Є.О. встановлено, що причиною дорожньо-транспортної пригоди, яка призвела до спричинення смерті пішохода ОСОБА_3 , було порушення самим пішоходом вимог пунктів 4.7, 4.14 "а", "б", "г" Правил дорожнього руху України.

Окрім того, встановлені під час розслідування кримінального провадження фактичні обставини загибелі ОСОБА_3 також узгоджуються з матеріалами службового розслідування даного факту, проведеного на підставі наказу командира військової частини НОМЕР_2 від 16.08.2017 № 686.

Так, Правила дорожнього руху, затверджені постановою Кабінету Міністрів України №1306 від 10.10.2001 року, відповідно до Закону України "Про дорожній рух" встановлюють єдиний порядок дорожнього руху на всій території України.

Згідно вимог пункту 4.7, 4.14 Правил дорожнього руху, пішоходи повинні переходити проїзну частину по пішохідних переходах, у тому числі підземних і надземних, а у разі їх відсутності - на перехрестях по лініях тротуарів або узбіч.

Пішоходам забороняється, зокрема, виходити на проїзну частину, не впевнившись у відсутності небезпеки для себе та інших учасників руху; раптово виходити, вибігати на проїзну частину, в тому числі на пішохідний перехід; затримуватися і зупинятися на проїзній частині, якщо це не пов`язано із забезпеченням безпеки дорожнього руху.

Адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність (стаття 9 Кодексу України про адміністративні правопорушення).

Відповідно до статті 127 Кодексу України про адміністративні правопорушення непокора пішоходів сигналам регулювання дорожнього руху, перехід ними проїзної частини у невстановлених місцях або безпосередньо перед транспортними засобами, що наближаються, невиконання інших правил дорожнього руху тягнуть за собою попередження або накладення штрафу в розмірі трьох неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

В той же час, ні нормами Кримінального кодексу України, ні Кодексу України про адміністративні правопорушення не передбачено права складання протоколу про адміністративні правопорушення або провадження досудового розслідування відносно померлої особи.

За змістом пункту другого, п`ятого частини першої статті 284 КПК України кримінальне провадження закривається в разі, якщо: встановлена відсутність в діянні складу кримінального правопорушення; помер підозрюваний, обвинувачений, крім випадків, якщо провадження необхідним для реабілітації померлого.

В свою чергу, відповідно до пункту дев`ятого частини першої статті 247 Кодексу України про адміністративні правопорушення провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю внаслідок смерті особи, щодо якої було розпочато провадження в справі.

Судова колегія вважає необґрунтованими посилання апелянтів про те, що ними оскаржується постанова слідчого про закриття кримінального провадження.

Так, судом встановлено, що у зазначеній скарзі ухвалою слідчого судді Київського районного суду м. Одеси ОСОБА_5 від 06.03.2019 року по справі № 520/3112/19 було відмовлено. Ухвалою Одеського апеляційного суду від 08.04.2019 року апеляційну скаргу потерпілої ОСОБА_1 залишено без задоволення.

Зокрема, судом апеляційної інстанції досліджено та перераховано докази, здобуті під час досудового розслідування кримінального провадження, а саме: протокол огляду місця дорожньо-транспортної пригоди від 16.08.2017 року, висновок № 001191 від 16.08.2017 року щодо результатів медичного огляду з метою виявлення стану сп`яніння ОСОБА_4 , протоколи допиту свідків ОСОБА_4 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , неповнолітнього свідка ОСОБА_10 , протокол допиту потерпілої ОСОБА_1 , висновок автотехнічної експертизи №516-А від 26.09.2017 року з дослідження технічного стану транспортного засобу, яким керував ОСОБА_4 , висновок транспортно-трасологічної експертизи №517-А від 26.09.2017 року, висновок судово-медичної експертизи №929-2718/17 від 12.09.2017 року, висновок автотехнічної експертизи з дослідження обставин та механізму ДТП №17-867 від 03.11.2017 року, висновок №26229/3245 від 10.04.2018 року комплексної судової автотехнічної експертизи та експертизи відеозапису та звукозапису.

Одеським апеляційним судом вказано, що підстав для визнання зазначених доказів недопустимими відповідно до ст.87 КПК України в ході апеляційного розгляду не встановлено, вони повністю узгоджуються між собою та підтверджують висновок про те, що ОСОБА_3 переходив дорогу "Київ-Одеса" у невстановленому місці, автомобіль "BMW 325" під керуванням ОСОБА_4 рухався зі швидкістю у межах встановлених для даної ділянки норм швидкості, водій ОСОБА_4 з моменту виникнення небезпеки руху не мав можливості запобігти наїзду на пішохода ОСОБА_3 .

Колегія суддів вважає, що будь-яких інших доказів, які б спростували наведені вище обставини фактичної загибелі ОСОБА_3 внаслідок порушення ним самим правил дорожнього руху та свідчили про наявність вини в його смерті з боку інших учасників дорожнього руху, зокрема, водія "BMW 325" ОСОБА_4 , позивачами не надано.

Стосовно твердження позивачів на те, що рішення військово-лікарської комісії про встановлення причинного зв`язку травми ОСОБА_3 засвідчує відсутність в його діях протиправного діяння на момент отримання травм, що призвели до його загибелі, то судова колегія не приймає їх до уваги.

Так, згідно п. 1.1 Положення про військово-лікарську експертизу в Збройних Силах України, затвердженого наказом Міністра оборони України від 14.08.2014 №402, військово-лікарська експертиза визначає придатність за станом здоров`я до військової служби призовників, військовослужбовців та військовозобов`язаних, установлює причинний зв`язок захворювань, травм (поранень, контузій, каліцтв) та визначає необхідність і умови застосування медико-соціальної реабілітації та допомоги військовослужбовцям.

Суд апеляційної інстанції звертає увагу позивачів, що військово-лікарська експертиза установлює, зокрема, причинний зв`язок захворювань, травм (поранень, контузій, каліцтв), однак не встановлює і не може встановлювати причини та обставини поранення (контузії, травми або каліцтва), зокрема, про те, що воно не пов`язане із вчиненням особою кримінального чи адміністративного правопорушення або не є наслідком вчинення нею дій у стані алкогольного, наркотичного чи токсичного сп`яніння, або навмисного спричинення собі тілесного ушкодження.

Аналогічного висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 05.10.2018 року по справі №265/7930/16-а та Верховний Суд у складі суддів Судової палати для розгляду справ щодо захисту соціальних прав Касаційного адміністративного суду у постанові від 10.04.2019 року по справі № 822/220/18.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів приходить до висновку, що Акт про результати службового розслідування по факту смерті ОСОБА_3 та постанова старшого слідчого в особливо важливих справах слідчого управління ГУНП в Одеській області підполковника поліції Бірбкова Є.О. про закриття кримінального провадження від 25.04.2018 року є належними та допустимими доказами фактичних обставин смерті ОСОБА_3 .

При цьому, факт притягнення чи не притягнення ОСОБА_3 до адміністративної відповідальності за порушення ним вимог правил дорожнього руху на можливість призначення позивачам спірної допомоги не впливає, оскільки визначальним в даному випадку є фактичні обставини його загибелі, а не факт притягнення до відповідальності.

Аналогічного висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 22.05.2018 року по справі №760/9519/17.

Згідно з частиною 2 статті 3 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" дія цього Закону не поширюється на членів сімей військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які загинули чи померли під час проходження військової служби (зборів), проходження служби у резерві внаслідок вчинення ними злочину чи адміністративного правопорушення, або якщо загибель (смерть) військовослужбовця, військовозобов`язаного чи резервіста сталася внаслідок вчинення ними дій у стані алкогольного, наркотичного або токсичного сп`яніння, чи є наслідком навмисного заподіяння собі військовослужбовцем, військовозобов`язаним чи резервістом тілесного ушкодження.

Окрім зазначеного вище, суд звертає увагу на положення пункту 10 Порядку № 975 члени сім`ї, батьки та утриманці загиблого (померлого), яким призначається та виплачується одноразова грошова допомога, подають за місцем проходження служби (зборів) військовослужбовця, військовозобов`язаного та резервіста або уповноваженим структурним підрозділам державних органів, на які покладаються функції щодо підготовки необхідних для призначення пенсії документів (далі - уповноважений орган), зокрема, документ, що свідчить про причини та обставини загибелі (смерті) військовослужбовця, військовозобов`язаного та резервіста, зокрема про те, що вона не пов`язана з вчиненням ним кримінального чи адміністративного правопорушення або не є наслідком вчинення ним дій у стані алкогольного, наркотичного, токсичного сп`яніння, або навмисного спричинення собі тілесного ушкодження чи самогубства.

Зазначений перелік документів є вичерпним, подання яких покладається на позивачів.

Разом із тим, у позивачів відсутній документ, що свідчить про причини та обставини поранення (контузії, травми або каліцтва), зокрема про те, що воно не пов`язане із вчиненням особою кримінального чи адміністративного правопорушення або не є наслідком вчинення нею дій у стані алкогольного, наркотичного чи токсичного сп`яніння, або навмисного спричинення собі тілесного ушкодження.

Таким чином, на думку колегії суддів апеляційної інстанції, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відмову в задоволенні позовних вимог.

Оскільки доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції ухвалив оскаржуване рішення відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права, а тому підстави для його скасування або зміни відсутні.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 315, 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В :
апеляційну скаргу ОСОБА_1 , ОСОБА_2 залишити без задоволення, а рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 09 серпня 2019 року - без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку згідно зі ст.ст.328, 329 КАС України.
Постанова суду складена в повному обсязі 28 листопада 2019 року.

Головуючий Курко О. П.

Судді Біла Л.М. Гонтарук В. М.