Справа № 372/2349/16-а
Суддя: Дашутін І.В.
Дата ухвалення: 2019-11-28 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

Іменем України

28 листопада 2019 року

Київ

справа №372/2349/16-а

адміністративне провадження №К/9901/22878/18

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

судді-доповідача Дашутіна І. В.,

суддів Шишова О. О., Яковенка М. М.,

розглянув у попередньому судовому засіданні як суд касаційної інстанції касаційну скаргу Громадської організації «Правозахисна організація «Боротьба з корупцією в Україні» на постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 22.02.2017 у складі колегії суддів: Межевича М. В., Земляної Г. В., Сорочка Є. О. у справі № 372/2349/16-а за позовом Громадської організації «Правозахисна організація «Боротьба з корупцією в Україні» до Української міської ради, заступників Українського міського голови Луценка Володимира Петровича, Ніколаєвої Галини Григорівни про визнання дій неправомірними та зобов`язання вчинити певні дії, -

ОПИСОВА ЧАСТИНА

Короткий зміст позовних вимог і рішень судів першої та апеляційної інстанцій:

1. Громадська організація «Правозахисна організація «Боротьба з корупцією в Україні» звернулась до суду з адміністративним позовом до Української міської ради, заступників Українського міського голови Луценка Володимира Петровича, Ніколаєвої Галини Григорівни , в якому просила:

- визнати неправомірними дії заступника міського голови Української міської ради Ніколаєвої Г. Г. про надання недостовірних відомостей за вих. № 729/0/3-16 від 12.04.2016 та відсутності контролю за використанням і користуванням земельними ділянками з боку осіб, без відповідного рішення Української міської ради;

- визнати неправомірними дії виконуючого обов`язки міського голови Української міської ради Луценка В. П., які не відповідають постанові Кабінету Міністрів України від 13.06.2000 № 950, Закону України «Про державну службу» та діючому законодавству України про проведення службового розслідування за вих. № 1344/3-16 від 22.06.2016;

- зобов`язати міського голову Української міської ради Козирєва П. Г. вчинити дії відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 13.06.2000 № 950 та Закону України «Про державну службу» про видачу відповідного розпорядження щодо проведення службового розслідування за скаргою Громадської організації «Правозахисна організація «Боротьба з корупцією в Україні» № 876/0/1-16 від 27.05.2016.

2. Постановою Обухівського районного суду Київської області від 11.01.2017 позовні вимоги задоволено частково:

- визнано неправомірними дії заступника Українського міського голови Ніколаєвої Галини Григорівни щодо надання неповної відповіді на заяву громадської організації «Правозахисна організація «Боротьба з корупцією в Україні» від 05.04.2016 про створення виїзної комісії;

- визнано неправомірними дії заступника Українського міського голови Луценка Володимира Петровича щодо підписання листа виконавчого комітету Української міської ради Обухівського району Київської області на ім`я громадської організації «Правозахисна організація «Боротьба з корупцією в Україні» за вих. № 1344/0/3-16 від 22.06.2016.

У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.

2.1. Постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22.02.2017 апеляційну скаргу Громадської організації «Правозахисна організація «Боротьба з корупцією в Україні» залишено без задоволення, апеляційну скаргу Української міської ради задоволено частково, постанову суду першої інстанції в частині задоволених вимог скасовано, прийнято рішення про відмову в цій частині позовних вимог.

3. Судами попередніх інстанцій під час розгляду справи встановлено:

3.1. Громадська організація «Правозахисна організація «Боротьба з корупцією в Україні» в особі заступника голови Чуглазової Г. Л. звернулась до міського голови Української міської ради із заявою 05.04.2016 за вих. № 1-03/16, в якій посилаючись на самовільне захоплення невідомими особами земельної ділянки у прибережній захисній смузі просила створити виїзну комісію з відповідних фахівців, до якої включити свого представника для обстеження місцевості, яка знаходиться в адміністративних межах Української міської ради біля садівницького товариства «Луговий».

3.2. За наслідками розгляду вказаної заяви 12.04.2016 заступником міського голови Ніколаєвою Г. Г. надано відповідь Громадській організації «Правозахисна організація «Боротьба з корупцією в Україні», в якій повідомлено про певні заходи щодо з`ясування законності будівництва на земельній ділянці, вжиті в 2013 році.

3.3. У подальшому, 27.05.2016 громадська організація «Правозахисна організація «Боротьба з корупцією в Україні» в особі голови Генералова Д. В. звернулась до міського голови Української міської ради із заявою за вих. № 5-01/16, в якій посилаючись на неналежний розгляд вказаного вище звернення просив провести службову перевірку з питання виконання службових обов`язків посадовими та іншими особами виконавчого комітету української міської ради по факту формального розгляду заяви з результатами розгляду наданої відповіді, яка не відповідає дійсності, притягнути відповідних осіб до дисциплінарної відповідальності.

3.4. Крім того, 16.05.2016 позивач в особі голови Генералова Д.В. звернувся до міського голови Української міської ради із заявою за вих. № 6-01/16, в якій посилаючись на бездіяльність посадових осіб відповідача просила надати письмову відповідь про рух скарги, скоротити термін перевірки та розгляду скарги.

3.5. За наслідками розгляду вказаних скарги та заяви 22.06.2016 в. о. міського голови Луценко В. П. надав відповідь громадській організації «Правозахисна організація «Боротьба з корупцією в Україні» за вих. № 1344/0/3-16, в якій повідомив про відсутність підстав для проведення службової перевірки.

3.6. Позивач звернувся до суду із вказаним позовом оскільки вважає, що права Громадської організації були порушені оскільки надана відповідь є неповною та такою, що надана не по суті звернення, а інформація є недостовірною.

4. Частково задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції, вказав на те, що надана відповідь не містила відомостей про рішення щодо створення комісії або відмову у створенні комісії. Описані у відповіді на заяву обставини не вказують на вжиття радою або виконавчим комітетом заходів по розгляду заяви позивача по її суті оскаржувані дії заступника міського голови Ніколаєвої Г. Г. в частині надання неповної відповіді на заяву позивача вчинені без дотримання вказаних приписів законодавства, її дії в цій частині не можуть вважатись законними, обґрунтованими, добросовісними і пропорційними, не було дотримано баланс у забезпеченні законних прав позивача та інтересів інших осіб, не було в достатній мірі враховано право позивача на участь у процесі прийняття рішення.

4.1. Частково задовольняючи апеляційну скаргу Української міської ради, суд апеляційної інстанції встановив, що відповідачем повідомлено позивача листом від 22.06.2016 про відсутність підстав для проведення службової перевірки. Крім того, судом вказано, що питання проведення службового розслідування відносно посадових осіб не впливає на обсяг прав, свобод та інтересів позивача. Тобто, бездіяльність Української міської ради у неприйнятті спірного розпорядження не впливає на позивача безпосередньо, а тому така бездіяльність не може бути оскаржена ним до адміністративного суду.

Короткий зміст вимог та узагальнені доводи касаційної скарги:

5. Позивачем подано касаційну скаргу, в якій він просить скасувати рішення суду апеляційної інстанції та направити справу на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

5.1. Доводи касаційної скарги, грунтуються на тому, що судом апеляційної інстанції неправильно застосовано до спірних правовідносин норми матеріального права. Крім того, скаржник стверджує, що відкриття провадження за апеляційною скаргою відповідача було здійснено з порушенням.

6. Відповідач правом на подання відзиву на касаційну скаргу не скористався.

МОТИВУВАЛЬНА ЧАСТИНА

Норми права, якими керувався суд касаційної інстанції та висновки суду за результатами розгляду касаційної скарги:

7. Частиною другою статті 19 Конституції України від 28.06.1991 № 254к/96-ВР визначено обов`язок органів державної влади та органів місцевого самоврядування, їх посадових осіб діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

8. Відповідно до статті 5 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) кожна особа має право в порядку, встановленому КАС України, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист шляхом: 1) визнання протиправним та нечинним нормативно-правового акта чи окремих його положень; 2) визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень; 3) визнання дій суб`єкта владних повноважень протиправними та зобов`язання утриматися від вчинення певних дій; 4) визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії; 5) встановлення наявності чи відсутності компетенції (повноважень) суб`єкта владних повноважень; 6) прийняття судом одного з рішень, зазначених у пунктах 1-4 цієї частини та стягнення з відповідача - суб`єкта владних повноважень коштів на відшкодування шкоди, заподіяної його протиправними рішеннями, дією або бездіяльністю.

9. Відповідно до частини другої статті 11 КАС України, можливість застосування права суду виходу за межі позову пов`язана виключно із необхідністю захисту порушених прав.

10. Скаржник зазначає про обгрунтованість висновку суду першої інстанції стосовно відновлення порушених прав позивача в достатній мірі до постановлення судового рішення.

11. Проте в даному випадку колегія суддів погоджується з висновком суду апеляційної інстанції щодо необхідності чіткого дотримання норм чинного процесуального законодавства.

12. За змістом частини першої статті 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб`єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

13. Доцільно також наголосити, що положеннями часини першої статті 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом.

14. Крім того, право на захист - це самостійне суб`єктивне право, яке з`являється у володільця регулятивного права лише в момент порушення чи оспорення останнього.

15. Тобто, завдання адміністративного судочинства полягає у захисті порушених прав особи в публічно-правових відносинах. При цьому захист прав, свобод та інтересів осіб передбачає наявність встановленого судом факту їх порушення.

16. Обов`язковою передумовою для захисту права є його порушення. Якщо ж таке право порушеним не є, то, відповідно, воно не може бути захищеним (поновленим) судом. А тому відсутність порушеного права є підставою для відмови у задоволенні адміністративного позову.

17. У даному випадку, колегія суддів уважає доцільним застосування судом апеляційної інстанції положень Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та практики Європейського суду з прав людини.

18. Так, у пункті 145 рішення від 15 листопада 1996 року у справі «Чахал проти Об`єднаного Королівства» (Chahal v. the United Kingdom, (22414/93) [1996] ECHR 54) Європейський суд з прав людини зазначив, що стаття 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) гарантує на національному рівні ефективні правові засоби для здійснення прав і свобод, що передбачаються Конвенцією, незалежно від того, яким чином вони виражені в правовій системі тієї чи іншої країни.

19. Тобто, суть цієї статті зводиться до вимоги надати заявникові такі міри правового захисту на національному рівні, що дозволили б компетентному державному органові розглядати по суті скарги на порушення положень Конвенції й надавати відповідний судовий захист, хоча держави - учасники Конвенції мають деяку свободу розсуду щодо того, яким чином вони забезпечують при цьому виконання своїх зобов`язань. Крім того, Суд указав на те, що за деяких обставин вимоги статті 13 Конвенції можуть забезпечуватися всією сукупністю засобів, що передбачаються національним правом.

20. Положення статті 13 Конвенції вимагають, щоб норми національного правового засобу стосувалися сутності «небезпідставної заяви» за Конвенцією та надавали відповідне відшкодування. Зміст зобов`язань за статтею 13 також залежить від характеру скарги заявника за Конвенцією. Тим не менше, засіб захисту, що вимагається згаданою статтею повинен бути «ефективним» як у законі, так і на практиці, зокрема, у тому сенсі, щоб його використання не було ускладнене діями або недоглядом органів влади відповідної держави (п. 75 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Афанасьєв проти України» від 5 квітня 2005 року (заява № 38722/02).

21. Таким чином, «ефективний засіб правого захисту» у розумінні статті 13 Конвенції повинен забезпечити поновлення порушеного права і одержання особою бажаного результату; винесення рішень, які не призводять безпосередньо до змін в обсязі прав та забезпечення їх примусової реалізації, не відповідає розглядуваній міжнародній нормі.

22. Судом апеляційної інстанції встановлено, що позивач 05.04.2016 звертався до міського голови Української міської ради із заявою з питання порушення невідомими особами вимог водного та земельного законодавства України. Листом від 12.04.2016 за підписом Ніколаєвої Г.Г., окрім іншого, повідомлено, що перевірка фактів, викладених у заяві не належить до її компетенції. Фактично, підставою для звернення позивача до суду 02.09.2016 року стала неперевірка обставин, викладених у вказаній заяві.

23. Крім того 15.06.2016 відділом архітектурно-будівельного контролю виконавчого комітету Української міської ради Обухівського району Київської області було здійснено перевірку дотримання вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, державних стандартів і правил на земельній ділянці, про яку позивач зазначав у спірному зверненні від 05.04.2016.

24. Судом апеляційної інстанції встановлено, що за результатами вказаної перевірки уповноваженими посадовими особами були складені акт, припис, протокол, постанову у справі про адміністративне правопорушення.

25. Отже, колегія суддів погоджується з висновком суду апеляційної інстанції стостовно здійснення відповідачами заходів та прийняття рішення щодо обставин, на яких наголошував позивач у своїй заяві від 05.04.2016.

26. Вказане свідчить про відсутність необхідності повторного захисту прав, оскільки такі права було поновлено до звернення позивача із позовною заявою до суду.

27. Також, правильними, на переконання колегії суддів є висновки суду апеляційної інстанції стосовно правомірності дій відповідачів щодо повідомлення про відсутність підстав для задоволення заяви позивача та проведення службового розслідування.

28. Верховний Суд зазначає про те, що вирішення питання проведення службового розслідування відносно посадових осіб відповідача не впливає на обсяг прав, свобод та інтересів позивача.

29. За таких обставин, колегія суддів вважає доводи касаційної скарги щодо неправильного застосування норм матеріального такими, що не знайшли свого відображення в матеріалах справи.

30. Стосовно доводів касаційної скарги в частині порушення судом апеляційної інстанції норм процесуального права, колегія суддів зазначає наступне.

31. Відповідно до положень чинного на момент виникнення спірних правовідносин Кодексу адміністративного судочинства України, в адміністративних судах функціонує автоматизована система документообігу суду.

32. Позовні заяви, скарги, подання та інші передбачені законом процесуальні документи, що подаються до суду і можуть бути предметом судового розгляду, в порядку їх надходження підлягають обов`язковій реєстрації в автоматизованій системі документообігу суду, яка здійснюється працівниками апарату відповідного суду в день надходження документів.

33. Відповідно до пункту 3.5 Інструкції з діловодства в адміністративних судах, затвердженої наказом Державної судової адміністрації України від 17.12.2013 № 174 якщо в одній справі, що надійшла до суду апеляційної інстанції,подано апеляційні скарги на декілька судових рішень, то справа реєструється за кількістю оскаржуваних рішень.

У разі надходження декількох апеляційних скарг на одне і те ж судове рішення, то такі апеляційні скарги реєструються за однією справою відповідно до оскаржуваного рішення.

34. З матеріалів справи вбачається, що сторонами у справі оскаржувалось в апеляційному порядку одне й те же рішення суду. На момент звернення Української міської ради до суду апеляційної інстанції, провадження за скаргою позивача було відкрито.

35. Супровідний лист із апеляційною скаргою Української міської ради було зареєстровано в автоматизованій системі документообігу суду у межах однієї справи за вх. № 5063 від 14.02.2017 про що створено відповідну картку обліку вхідних документів, після чого ці документи було передано судді-доповідачу та приєднано до матеріалів справи.

36. За таких обставин, оцінюючи доводи касаційної скарги, колегія суддів не може погодитись із посилання скаржника щодо порушення судом апеляційної інстанції норм процесуального права.

37. На переконання колегії суддів, доводи касаційної скарги зводяться не спростовують висновків суду, викладених в оскаржуваному судовому рішенні.

38. За змістом частини другої статті 341 Кодексу адміністративного судочинства України, суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази.

39. Частиною першою статті 350 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанцій не допустили неправильного застосування норм матеріального права або порушень норм процесуального права при ухваленні судових рішень чи вчиненні процесуальних дій.

40. З огляду на наведене, касаційна скарга Громадської організації «Правозахисна організація «Боротьба з корупцією в Україні» не підлягає задоволенню.

Керуючись статтями 341, 343, 349, 350, 356, 359 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

41. Касаційну скаргу Громадської організації «Правозахисна організація «Боротьба з корупцією в Україні» залишити без задоволення.

42. Постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 22.02.2017 у справі № 372/2349/16-а за позовом Громадської організації «Правозахисна організація «Боротьба з корупцією в Україні» до Української міської ради, заступників Українського міського голови Луценка Володимира Петровича, Ніколаєвої Галини Григорівни про визнання дій неправомірними та зобов`язання вчинити певні дії залишити без змін.

43. Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття.

Суддя-доповідач І.В. Дашутін

Судді О.О. Шишов

М.М. Яковенко