Справа № 340/1399/19
Суддя: Бишевська Н.А.
Дата ухвалення: 2019-11-21 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

21 листопада 2019 року м. Дніпросправа № 340/1399/19

Третій апеляційний адміністративний суд

у складі колегії суддів: головуючого - судді Бишевської Н.А. (доповідач),

суддів: Добродняк І.Ю., Семененка Я.В.,

розглянувши в порядку письмового провадження

апеляційну скаргу ОСОБА_1

на рішення Кіровоградського окружного адміністративного суду від 31 липня 2019 року

у справі №340/1399/19

за позовом ОСОБА_1

до Головного управління ДФС у Кіровоградській області

про визнання протиправною та скасування вимоги про сплату боргу,-

ВСТАНОВИВ:

04 червня 2019 р. ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом до Головного управління ДФС у Кіровоградській області в якому просив визнати протиправними та скасувати вимоги про сплату боргу (недоїмки) №Ф-97052-53 від 08.11.2018 року.

Рішенням Кіровоградського окружного адміністративного суду від 31 липня 2019 р. у справі № 340/1399/19 в задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до Головного управління ДФС у Кіровоградській області про визнання протиправною та скасування вимоги про сплату боргу - відмовлено.

Не погодившись з рішенням суду, ОСОБА_1 подано апеляційну скаргу, згідно якої особа, яка подає апеляційну скаргу просить скасувати рішення Кіровоградського окружного адміністративного суду від 31 липня 2019 р. у справі № 340/1399/19, як таке що винесено з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Справа судом розглянута без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами на підставі п. 1 ч. 1 ст. 311 КАС України у зв`язку з відсутністю клопотань від усіх учасників справи про розгляд справи за їх участю.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги, виходячи з такого:

Як встановлено судом першої інстанції та підтверджено матеріалами справи, ОСОБА_1 20.03.2000 року зареєстрований як фізична особа-підприємець та взятий на облік як страхувальник та платник страхових внесків на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування в органах Пенсійного Фонду України під реєстраційним номером 031636-СФ/11043.

У Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань 08.10.2018 року проведена державна реєстрація припинення підприємницької діяльності позивача як фізичної особи-підприємця, за його рішенням.

Між тим, ГУ ДФС у Кіровоградській області відповідно до статті 25 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування" сформовано вимогу №Ф-97052-53 від 08.11.2018 року про сплату боргу (недоїмки) з єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування у розмірі 15819,54 грн., нарахованого ОСОБА_1 станом на 31.10.2018 року за даними інформаційної системи органу доходів і зборів. Вказана вимога вручена позивачу 12.12.2018 року.

Не погоджуючись з цією вимогою, позивач звернувся до суду.

Дослідивши обставини по справі, колегія суддів вважає за можливе погодитись з висновками суду першої інстанції щодо відсутності підстав для задоволення вимог адміністративного позову з огляду на наступне.

Пунктом 2 ч.1 ст. 1 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» від 08.07.2010 р. №2464-VІ (далі - Закон №2464-VІ) встановлено, що єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування (далі - єдиний внесок) - консолідований страховий внесок, збір якого здійснюється до системи загальнообов`язкового державного соціального страхування в обов`язковому порядку та на регулярній основі з метою забезпечення захисту у випадках, передбачених законодавством, прав застрахованих осіб на отримання страхових виплат (послуг) за діючими видами загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Згідно п 4 ч.1 ст. 4 Закону №2464-VІ, платниками єдиного внеску є фізичні особи-підприємці, в тому числі ті, які обрали спрощену систему оподаткування.

Частиною 4 ст. 4 Закону №2464-VІ передбачено, що особи, зазначені у пунктах 4 та 5-1 частини першої цієї статті, звільняються від сплати за себе єдиного внеску, якщо вони отримують пенсію за віком або є особами з інвалідністю, або досягли віку, встановленого статтею 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», та отримують відповідно до закону пенсію або соціальну допомогу. Такі особи можуть бути платниками єдиного внеску виключно за умови їх добровільної участі у системі загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Пунктом 1 ч. 2 ст. 6 Закону №2464-VІ визначено, що платник єдиного внеску зобов`язаний своєчасно та в повному обсязі нараховувати, обчислювати і сплачувати єдиний внесок.

Абзацом 2 п.2 ч.1 ст.7 Закону №2464-VI встановлено, що у разі якщо платником не отримано дохід (прибуток) у звітному кварталі або окремому місяці звітного кварталу, такий платник зобов`язаний визначити базу нарахування, але не більше максимальної величини бази нарахування єдиного внеску, встановленої цим Законом. При цьому, сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску (зміни до пункту цієї статті внесені з 01 січня 2017 року).

За приписами ч.5 ст.8 Закону №2464-VI, єдиний внесок для платників, зазначених у статті 4 цього Закону, встановлюється у розмірі 22 відсотки до визначеної статтею 7 цього Закону бази нарахування єдиного внеску.

У разі якщо база нарахування єдиного внеску не перевищує розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на місяць, за який отримано дохід, сума єдиного внеску розраховується як добуток розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на місяць, за який отримано дохід (прибуток), та ставки єдиного внеску.

Аналіз наведених вище положень Закону №2464-VI свідчить, що з 2017 року фізичні особи - підприємці, в тому числі і ті, які не одержували доходів, зобов`язані сплачувати єдиний внесок, мінімальний розмір якого з 1 січня 2017 року становить 704 грн. на місяць (22% від 3200 грн.), а з 2018 року 819,06 грн. на місяць (22% від 3723 грн.).

Варто відзначити, що до 1 січня 2017 року підприємці, які не отримували доходи в звітному місяці, мали право не сплачувати єдиний внесок.

Пунктом 3 розділу IV Інструкції про порядок нарахування і сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування від 20.04.2015 року №449 (далі - Порядок №449) та ст.25 Закону 2464-VI визначено, що органи доходів і зборів надсилають (вручають) платникам вимогу про сплату боргу (недоїмки), якщо, зокрема, платник має на кінець календарного місяця недоїмку зі сплати єдиного внеску.

Вимога про сплату боргу (недоїмки) формується на підставі даних інформаційної системи органу доходів і зборів на суму боргу, що перевищує 10 гривень.

Вимога про сплату боргу (недоїмки), крім загальних реквізитів, має містити відомості про розмір боргу, в тому числі суми недоїмки, штрафів та пені, обов`язок погасити борг та можливі наслідки його непогашення в установлений строк.

Враховуючи, що позивач у 2017-2018 роках був зареєстрований в якості фізичної особи-підприємця, що підтверджується витягом з ЄДР, з 01 січня 2017 року в нього виник обов`язок щодо сплати єдиного внеску навіть у разі не отримання доходу.

Відповідно до ч.8 ст.4 Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань» фізична особа - підприємець позбавляється статусу підприємця з дати внесення до Єдиного державного реєстру запису про державну реєстрацію припинення підприємницької діяльності цією фізичною особою.

Враховуючи, що запис про державну реєстрацію припинення підприємницької діяльності позивача внесено до реєстру 08.10.2018 р., то саме з цієї дати позивач не повинен сплачувати єдиний внесок.

Доводи скаржника, що в спірний період часу він перебував у трудових відносинах та єдиний внесок за нього сплачував його роботодавець, колегія суддів не приймає до уваги, оскільки чинним законодавством не передбачено, що підприємець, за якого єдиний внесок платить роботодавець як за найманого працівника, може не сплачувати єдиний внесок за себе.

З приводу доводів заявника апеляційної скарги, що визначена податковим органом сума недоїмки з єдиного внеску може ґрунтуватись виключно на підставі даних акту перевірки, податкової звітності, бухгалтерських та інших документів, які підтверджують суми виплат (доходу), на які нараховується відповідний внесок, не є такими, що засновані на правових нормах, оскільки Порядок №449 передбачає можливість нараховувати єдиний внесок, в тому числі на підставі даних інформаційної системи органу доходів і зборів, за відсутності перелічених вище документів.

З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, що є підставою, відповідно до ст. 316 КАС України для залишення апеляційної скарги без задоволення, а рішення суду без змін.

Керуючись статтями 241-245, 250, 315, 316, 321, 322, 327, 329 КАС України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Кіровоградського окружного адміністративного суду від 31 липня 2019 р. у справі № 340/1399/19 - залишити без задоволення.

Рішення Кіровоградського окружного адміністративного суду від 31 липня 2019 р. у справі № 340/1399/19 - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Головуючий - суддя Н.А. Бишевська

суддя І.Ю. Добродняк

суддя Я.В. Семененко