Справа № 640/5187/19
Суддя: Горяйнов Андрій Миколайович
Дата ухвалення: 2019-11-27 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 640/5187/19 Суддя першої інстанції: Погрібніченко І.М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 листопада 2019 року м. Київ

Колегія суддів Шостого апеляційного адміністративного суду у складі:

судді-доповідача - Горяйнова А.М.,

суддів - Кучми А.Ю. та Файдюка В.В.,

розглянувши в порядку письмового провадження у м. Києві апеляційну скаргу Головного управління Державної фіскальної служби у Житомирській області на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 27 червня 2019 року, яке ухвалене в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження), у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Державної фіскальної служби у м. Києві та Головного управління Державної фіскальної служби у Житомирській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення, податкової вимоги, рішення про опис майна у податкову заставу, акту опису майна,

ВСТАНОВИЛА:

У березні 2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, у якому просив:

- визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління ДФС у м. Києві від 03 жовтня 2017 року №100688-13;

- визнати протиправною та скасувати податкову вимогу Головного управління ДФС у Житомирській області від 07 листопада 2017 року № 12520-17;

- визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління ДФС у Житомирській області про опис майна у податкову заставу від 09 жовтня 2018 року № 218/06-30-53-17-07;

- визнати протиправним та скасувати акт опису майна від 06 листопада 2018 року № 231/06-30-53-17-04, складений Головним управлінням ДФС у Житомирській області.

Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 27 червня 2019 року вказаний адміністративний позов було задоволено.

Не погоджуючись із прийнятим судовим рішенням, Головне управління ДФС у Житомирській області подало апеляційну скаргу, в якій просить скасувати оскаржуване рішення та прийняти нову постанову про відмову в задоволенні позову. Свої вимоги обґрунтовує тим, що суд першої інстанції неправильно застосував норми матеріального права. Скаржник вказує на те, що податок на рухоме майно, відмінне від земельної ділянки, нараховується податковим органом за місцем реєстрації власника такої нерухомості. У зв`язку з цим податкове повідомлення-рішення від 03 жовтня 2017 року №100688-13 про нарахування позивачу зазначеного податкового зобов`язання було прийняте Головним управлінням ДФС у м. Києві. Відомості збільшення податкових зобов`язань ОСОБА_1 на суму 51224 грн 39 коп. були внесені до інтегрованої картки платника податку на підставі листа Головного управління ДФС у м. Києві від 07 травня 2018 року № 23269/7/26-15-13-10-24-10. Також скаржник зазначає, що на складення податкової вимоги, рішення про опис майна у податкову заставу від 09 жовтня 2018 року № 218/06-30-53-17-07 та акту опису майна від 06 листопада 2018 року № 231/06-30-53-17-04, податкове зобов`язання, нараховане податковим повідомленням-рішенням від 03 жовтня 2017 року №100688-13, було узгодженим та набуло статусу податкового боргу.

Відзив на апеляційну скаргу Головного управління ДФС у Житомирській області від інших учасників справи не надходив.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 311 КАС України справа розглядається в порядку письмового провадження за наявними матеріалами.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає необхідним апеляційну скаргу Головного управління Державної фіскальної служби у Житомирській області задовольнити частково, а рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 27 червня 2019 року - скасувати в частині виходячи із наступного.

Згідно зі ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

У відповідності до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Положеннями п. 4 ч. 1 ст. 317 КАС України передбачено, що підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Судом першої інстанції встановлено та сторонами справи не заперечується, що ОСОБА_1 згідно з витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно № 25651943 від 23 березня 2010 року, що виданий Малинським районним комунальним підприємством технічної інвентаризації Житомирської обласної ради, є власником комплексу будівель та споруд за адресою: Житомирська область, Малинський район, с/р Дібрівська. У витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію обтяження № 144538484 від 08 листопада 2018 року зазначено, що комплекс складається із приміщення кормокухні (приміщення корівника двухрядного, приміщення корівника чотирьохрядного, приміщення корівника).

Відповідно до пп. 54.3.3 п. 54.3 ст. 54 та пп. 266.7.2 п. 266.7 ст. 266 Податкового кодексу України Головне управління ДФС у м. Києві винесло податкове повідомлення-рішення форми «Ф» № 100688-13 від 03 жовтня 2017 року про нарахування податкових зобов`язань з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки за 2016 рік у розмірі 51224 грн 39 коп.

ОСОБА_1 оскаржив зазначене рішення контролюючого органу в адміністративному порядку, однак ДФС України листом від 20 листопада 2017 року № 15358/Г/99-99-11-02.01-14 повідомило про залишення скарги без розгляду.

Листом від 28 листопада 2017 року № 42339/7/26-15-13-10-14 Головне управління ДФС у м. Києві повідомило Головне управління ДФС у Житомирській області про відкликання податкового повідомлення-рішення від 03 жовтня 2017 року.

Однак листом від 07 травня 2018 року № 23269/7/26-15-13-10-24-10 Головне управління ДФС у м. Києві повідомило Головне управління ДФС у Житомирській області про необхідність приведення нарахування з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, ОСОБА_1 у відповідність із податковим повідомленням-рішенням № 100688-13 від 03 жовтня 2017 року. Додатково листом від 29 серпня 2018 року № 38133/7/26-15-13-10-24 скаржнику були направлені копії документів щодо нарахування зазначеного податку для вжиття заходів з погашення заборгованості.

Малинське управління Головного управління ДФС у Житомирській області сформувало податкову вимогу форми «Ф» № 12520-17 від 07 листопада 2017 року, згідно з якою станом на 06 листопада 2017 року в ОСОБА_1 наявний податковий борг у розмірі 51224 грн 39 коп. Згідно з рекомендованим повідомлення про вручення поштового відправлення зазначена податкова вимога була вручена позивачу 27 листопада 2017 року.

У зв`язку із невиконанням податкової вимоги № 12520-17 від 07 листопада 2017 року Головне управління ДФС у Житомирській області прийнято рішення № 218/06-30-53-17-07 від 09 жовтня 2018 року про опис майна ОСОБА_1 у податкову заставу.

На підставі вказаного рішення, 06 листопада 2018 року був складений акт опису майна № 231/06-30-53-17-04.

Не погоджуючись із вказаними рішеннями контролюючим органів, ОСОБА_1 звернувся до суду із адміністративним позовом.

Приймаючи рішення про задоволення позовних вимог ОСОБА_1 , суд першої інстанції виходив з того, що для цілей застосування податку на нерухоме майно, відмінного від земельної ділянки, звільняються від оподаткування цим податком споруди які використовуються безпосередньо у сільськогосподарській діяльності, незалежно від того, власником таких споруд є фізична чи юридична особа. Суд першої інстанції встановив, що ОСОБА_1 передав належний йому комплекс будівель і споруд у строкове та безоплатне користування ТОВ «Гранум Плюс», яке займається тваринництвом. У зв`язку з цим суд першої інстанції прийшов до висновку про те, що комплекс будівель та споруд, що належить на праві власності позивачу, не є об`єктом оподаткування відповідно до п. «ж» пп. 266.2.2 п. 266.2 ст. 266 Податкового кодексу України.

Також суд першої інстанції зазначив, що податкова вимога від 07 листопада 2017 року № 12520-17 та прийняті на підставі неї рішення про опис майна у податкову заставу від 09 жовтня 2018 року № 218/06-30-53-17-07 та акт опису майна від 06 листопада 2018 року № 231/06-30-53-17-04 підлягають визнанню протиправними та скасуванню, оскільки податковий борг за податковим повідомленням-рішенням № 100688-13 від 03 жовтня 2017 року є неузгодженим до дня набрання судовим рішенням законної сили у цій справі.

Колегія суддів не у повній мірі погоджується із висновком суду першої інстанції про наявність підстав для задоволення адміністративного позову ОСОБА_1 з наступних підстав.

У відповідності до ч.ч. 1, 2 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Головне управління ДФС у Житомирській області просить суд скасувати рішення суду від 27 червня 2019 року в повному обсязі, однак в апеляційній скарзі наводить доводи на підтвердження правомірності власних рішень.

У свою чергу Головне управління ДФС у Києві оскаржувало рішення суду від 27 червня 2019 року в апеляційному порядку, однак ухвалою суду від 09 серпня 2019 року його апеляційну скаргу було залишено без руху, а ухвалою суду від 12 вересня 2019 року - повернуто у зв`язку з несплатою судового збору.

Колегія суддів враховує, що підставою для складення Головним управлінням ДФС у Житомирській області податкової вимоги від 07 листопада 2017 року № 12520-17, рішення про опис майна у податкову заставу від 09 жовтня 2018 року № 218/06-30-53-17-07 та акт опису майна від 06 листопада 2018 року № 231/06-30-53-17-04 стала наявність податкового боргу в розмірі 51224 грн 39 коп., нарахованому податковим повідомленням-рішенням № 100688-13 від 03 жовтня 2017 року. У свою чергу позовні вимоги у частині визнання протиправними і скасування зазначених рішень Головного управлінням ДФС у Житомирській області обґрунтовані тим, що вказане податкове повідомлення-рішення Головного управління ДФС у Києві є незаконним. Додатково адміністративний позов містив доводи про те, що податкова вимога від 07 листопада 2017 року № 12520-17 була складена передчасно.

Під час апеляційного розгляду справи встановлено неправильне застосування норм матеріального права при вирішенні позовної вимоги ОСОБА_1 про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення № 100688-13 від 03 жовтня 2017 року, а саме - п. «ж» пп. 266.2.2 п. 266.2 ст. 266 Податкового кодексу України.

Особливості визначення об`єкту оподаткування податком на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, визначені у п. 266.1 ст. 266 Податкового кодексу України.

Згідно з п. «ж» пп. 266.2.2 п. 266.2 ст. 266 Податкового кодексу України у редакції, чинній станом на 2016 рік (оскаржуваним рішенням контролюючого органу ОСОБА_1 нараховані грошові зобов`язання саме за 2016 рік) не є об`єктом оподаткування будівлі, споруди сільськогосподарських товаровиробників, призначені для використання безпосередньо у сільськогосподарській діяльності.

Суд першої інстанції прийшов до висновку про те, що комплекс, який перебуває у власності ОСОБА_1 , не є об`єктом оподаткування, оскільки використовується сільськогосподарським товаровиробником - ТОВ «Гранум Плюс» на підставі договору позички для цілей тваринництва. Також суд першої інстанції врахував, що позивач є директором ТОВ «Гранум Плюс».

Перевіряючи обґрунтованість зазначеного висновку, колегія суддів враховує, що у відповідності до пп. 266.1.1 п. 266.1 ст. 266 Податкового кодексу України платниками податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, є фізичні та юридичні особи, в тому числі нерезиденти, які є власниками об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості.

Для правильного визнання нерухомого майна, яке не є об`єктом оподаткування згідно з п. «ж» пп. 266.2.2 п. 266.2 ст. 266 Податкового кодексу України, необхідно враховувати, що платниками податку є саме власники об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості, а не їх користувачі.

Положення пп. 266.1.1 п. 266.1 та п. «ж» пп. 266.2.2 п. 266.2 ст. 266 Податкового кодексу України у своїй сукупності вказують на те, що фізична особа - власник будівель та споруд, призначених для використання безпосередньо у сільськогосподарській діяльності, не сплачує податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, за умови, що він є сільськогосподарським товаровиробником.

Згідно з ч. 5 ст. 242 КАС України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Відповідно до правової позиції Верховного Суду, викладеної у постанові від 01 жовтня 2019 року у справі № 0340/1905/18, правовий аналіз п. «ж» пп. 266.2.2 п. 266.2 ст. 266 Податкового кодексу України дає підстави для висновку, що її застосування передбачає наявність двох умов, перша з яких - власник об`єкта нерухомості (будівлі, споруди) є сільськогосподарським товаровиробником, а друга - об`єкт нерухомості (будівля, споруда) призначений для використання безпосередньо у сільськогосподарській діяльності.

Зазначене судове рішення також містить висновок про те, що за визначенням пп. 14.1.235 п. 14.1 ст. 14 Податкового кодексу України сільськогосподарський товаровиробник для цілей глави 1 розділу XIV цього Кодексу - юридична особа незалежно від організаційно-правової форми або фізична особа-підприємець, яка займається виробництвом сільськогосподарської продукції та/або розведенням, вирощуванням та виловом риби у внутрішніх водоймах (озерах, ставках та водосховищах) та її переробкою на власних чи орендованих потужностях, у тому числі власновиробленої сировини на давальницьких умовах, та здійснює операції з її постачання. Застереження щодо цілей глави 1 розділу ХIV Податкового кодексу України не означає, що в інших випадках, передбачених цим Кодексом, термін «сільськогосподарський товаровиробник» має інше змістовне навантаження.

З огляду на викладене колегія суддів під час апеляційного розгляду справи виходить із того, що однією з обов`язкових умов для застосування п. «ж» пп. 266.2.2 п. 266.2 ст. 266 Податкового кодексу України є те, що власником об`єкта нерухомості (будівлі, споруди), а не його користувачем, є сільськогосподарський товаровиробник.

Сторонами справи не заперечується, що протягом 2016 року ОСОБА_1 був зареєстрований як фізична особа-підприємець та провадив діяльність за такими КВЕД: 55.30.2 - діяльність кафе (основний вид діяльності), 74.12 - діяльність у сфері бухгалтерського обліку, 74.14 - консультування з питань комерційної діяльності, 70.31.3 - посередницькі послуги під час купівлі, продажу, здавання в оренду та оцінювання земельних ділянок, 45.21.1 - будівництво будівель, 74.20.1 - діяльність у сфері інжинірингу.

Фізична особа-підприємець ОСОБА_1 станом на 2016 рік не був сільськогосподарським товаровиробником у розумінні пп. 14.1.235 п. 14.1 ст. 14 Податкового кодексу України.

Комплекс будівель та споруд за адресою: Житомирська область, Малинський район, с/р Дібрівська був переданий ТОВ «Гранум Плюс» згідно з договором позички нежилого приміщення № 12/01-2015 від 12 січня 2015 року.

Отже, п. «ж» пп. 266.2.2 п. 266.2 ст. 266 Податкового кодексу України у 2016 році не поширювався на комплекс будівель та споруд, які перебували у власності ОСОБА_1 .

З огляду на викладене колегія суддів приходить до висновку про те, що суд першої інстанції неправильно застосував п. «ж» пп. 266.2.2 п. 266.2 ст. 266 Податкового кодексу України та дійшов до помилкового висновку про те, що належний ОСОБА_1 на праві власності комплекс будівель та споруд не є об`єктом оподаткування податком на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки.

За таких обставин колегія суддів вважає, що податкове повідомлення-рішення № 100688-13 від 03 жовтня 2017 року винесене у повній відповідності до вимог пп. 54.3.3 п. 54.3 ст. 54 та пп. 266.7.2 п. 266.7 ст. 266 Податкового кодексу України, а підстави для визнання його протиправним та скасування - відсутні.

Звертаючись до суду з адміністративним позовом, ОСОБА_1 також вказував на те, що податкова вимога від 07 листопада 2017 року № 12520-17 була направлена передчасно.

У відповідності до п. 59.3 ст. 59 Податкового кодексу України податкова вимога надсилається не раніше першого робочого дня після закінчення граничного строку сплати суми грошового зобов`язання.

Згідно з п. «а» пп. 266.10.1 п. 266.1 ст. 266 Податкового кодексу України податкове зобов`язання за звітний рік з податку сплачується фізичними особами - протягом 60 днів з дня вручення податкового повідомлення-рішення.

Податкове повідомлення-рішення № 100688-13 про нарахування податкового зобов`язання з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, у розмірі 51224 грн 39 коп. було винесене 03 жовтня 2017 року. ОСОБА_1 в адміністративному позові зазначає, що отримав вказане рішення контролюючого органу 12 жовтня 2017 року.

Податкова вимога № 12520-17 була складена 07 листопада 2017 року, тобто до закінчення строку, передбаченого п. «а» пп. 266.10.1 п. 266.1 ст. 266 Податкового кодексу України, що є порушенням п. 59.3 ст. 59 цього Кодексу.

У зв`язку з цим колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції про наявність підстав для визнання протиправною і скасування податкової вимоги № 12520-17 від 07 листопада 2017 року.

Вимоги про визнання протиправними та скасування рішення про опис майна у податкову заставу від 09 жовтня 2018 року № 218/06-30-53-17-07 та акту опису майна від 06 листопада 2018 року № 231/06-30-53-17-04 обґрунтовані виключно відсутністю податкового боргу в розмірі 51224 грн 39 коп.

Разом з тим, колегія суддів прийшла до висновку про те, що податкові зобов`язання з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, у розмірі 51224 грн 39 коп. були нараховані ОСОБА_1 правомірно. Строк сплати такого зобов`язання станом на 09 жовтня 2018 року та 06 листопада 2018 року - сплинув.

Відповідно до пп. 89.1.2 п. 89.1 ст. 89 Податкового кодексу України право податкової застави виникає у разі несплати у строки, встановлені цим Кодексом, суми грошового зобов`язання, самостійно визначеної контролюючим органом, - з дня виникнення податкового боргу.

Положеннями п. 89.3 ст. 89 Податкового кодексу України передбачено, що майно, на яке поширюється право податкової застави, оформлюється актом опису.

За таких обставин колегія суддів приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення адміністративного позову в частині визнання протиправними та скасування рішення про опис майна у податкову заставу від 09 жовтня 2018 року № 218/06-30-53-17-07 та акту опису майна від 06 листопада 2018 року № 231/06-30-53-17-04.

Отже, доводи апеляційної скарги Головного управління ДФС у Житомирській області частково спростовують висновки суду першої інстанції, викладені в рішенні від 27 червня 2019 року та є підставою для його скасування в частині.

У зв`язку з цим колегія суддів вважає необхідним апеляційну скаргу Головного управління Державної фіскальної служби у Житомирській області задовольнити частково, а рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 27 червня 2019 року - скасувати в частині.

Керуючись ст.ст. 242, 308, 311, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу Головного управління Державної фіскальної служби у Житомирській області - задовольнити частково.

Рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 27 червня 2019 року в частині задоволення позовних вимог про визнання протиправними та скасування податкового повідомлення-рішення Головного управління ДФС у м. Києві від 03 жовтня 2017 року №100688-13, рішення Головного управління ДФС у Житомирській області про опис майна у податкову заставу від 09 жовтня 2018 року № 218/06-30-53-17-07 та акту опису майна від 06 листопада 2018 року № 231/06-30-53-17-04, складеного Головним управлінням ДФС у Житомирській області - скасувати та прийняти нове рішення про відмову в задоволенні позову в цій частині.

В іншій частині рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 27 червня 2019 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена у випадках, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України, шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Суддя-доповідач А.М. Горяйнов

Судді А.Ю. Кучма

В.В. Файдюк