Справа № 460/1657/19
Суддя: Онишкевич Тарас Володимирович
Дата ухвалення: 2019-11-27 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 листопада 2019 рокуЛьвів№ 857/11807/19

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Онишкевича Т.В.,

суддів Іщук Л.П., Обрізка І.М.,

з участю секретаря судових засідань Гром І.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Львові апеляційну скаргу фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 на рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 05 вересня 2019 року у справі за його позовом до Державної служби України з безпеки на транспорті про визнання протиправною та скасування постанови,

суддя у І інстанції Нор У.М.,

час ухвалення рішення 12 год 53 хв,

місце ухвалення рішення м. Рівне,

дата складення повного тексту рішення 10 вересня 2019 року,

ВСТАНОВИВ :

10 липня 2019 року фізична особа-підприємець ОСОБА_1 (далі ФОП ОСОБА_1 ) звернувся до суду з адміністративним позовом, у якому просив визнати протиправною та скасувати постанову № 114964 від 18 червня 2019 року про застосування до нього адміністративно-господарського штрафу у розмірі 1700 грн.

Рішенням Рівненського окружного адміністративного суду від 05 вересня 2019 року у справі № 460/1657/19 у задоволенні позову було відмовлено. При цьому суд першої інстанції виходив із того, що саме позивач, як власник великогабаритного транспортного засобу та перевізник вантажу, несе визначену законом відповідальність за рух автомобільними дорогами транспортного засобу, вагові параметри якого перевищують нормативні, оскільки саме його транспортний засіб завдає шкоди автомобільним дорогам внаслідок такого перевищення.

У апеляційному порядку рішення суду першої інстанції оскаржено ФОП ОСОБА_1 , який у своїй скарзі просить його скасувати та прийняте нове, яким задовольнити його позовні вимоги.

Апеляційну скаргу обґрунтовує тим, що не виступав автомобільним перевізником у розумінні частини 1 статті 33 Закону України «Про автомобільний транспорт», не надавав послугу по перевезенню вантажу, а відтак не мав обов`язку отримати дозвіл на участь у дорожньому русі транспортних засобів, вагові або габаритні параметри яких перевищують нормативні. Тому винесена начальником управління Укртрансбезпеки у Рівненській області постанова про застосування адміністративно-господарського штрафу № 114964 від 18 червня 2019 року є протиправною та підлягає скасуванню судом.

Учасники справи, належним чином повідомлені про дату, час та місце розгляду справи, на виклик апеляційного суду не прибули, що відповідно до частини 2 статті 313 Кодексу адміністративного судочинства України не перешкоджає розгляду справи у їх відсутності.

Переглянувши судове рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги, перевіривши повноту встановлення судом першої інстанції фактичних обставин справи та правильність застосування ним норм матеріального та процесуального права, апеляційний суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення апеляційної скарги, виходячи із такого.

Як безспірно встановлено судом першої інстанції, що ОСОБА_1 зареєстрований 06 квітня 2001 року як фізична особа-підприємець. Згідно з відомостями Єдиного державного реєстру видами діяльності суб`єкта господарювання є: виробництво інших меблів; лісопильне та стругальне виробництво; різання, оброблення та оздоблення декоративного та будівельного каменю; неспеціалізована оптова торгівля; інші види роздрібної торгівлі поза магазинами; вантажний автомобільний транспорт; надання в оренду вантажних автомобілів.

ОСОБА_1 є власником транспортного засобу марки RENAULT, моделі MAGNUM 440, типу: спеціалізований вантажний спеціалізований сідловий тягач Е, номер шасі: НОМЕР_1 , реєстраційний номер НОМЕР_2 , 2005 року випуску, що підтверджується свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_3 , а також транспортного засобу марки SCHMITZ, моделі S 01, типу: спеціалізований напівпричіп спеціалізований Н/ПР бортовий-тентований, номер шасі: НОМЕР_4 , реєстраційний номер НОМЕР_5 , 1997 року випуску, що підтверджується свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_6 .

13 травня 2019 року на підставі направлення на рейдову перевірку від 10 травня 2019 року № 011725 посадовими особами управління Укртрансбезпеки у Волинській області на 382 км автомобільної дороги М-07 проведено перевірку транспортного засобу RENAULT MAGNUM 440/ SCHMITZ S 01, номерний знак НОМЕР_7 , що належить ФОП ОСОБА_1 .

За результатами габаритно-вагового контролю автомобіля (тягач) RENAULT, моделі MAGNUM 440, реєстраційний номер НОМЕР_2 та причепа SCHMITZ, моделі S 01, реєстраційний номер НОМЕР_5 працівниками управління Укртрансбезпеки у Волинській області на підставі талону зважування № 176 від 13 травня 2019 року встановлено, що загальне навантаження транспортного засобу становить 50,75 т при нормативно допустимому 40 т, навантаження на одиночну вісь становить 13,5 т при нормативно допустимому 11 т, навантаження на строєну вісь - 29,6 т при нормативно допустимому 22 т, про що складено довідку № 0002195 про результати здійснення габаритно-вагового контролю від 13 травня 2019 року та акт про перевищення транспортним засобом нормативних вагових параметрів № 0021619 від 13 травня 2019 року.

На підставі вказаного акту № 0021619 від 13 травня 2019 року складено розрахунок № 177 від 13 травня 2019 року, яким позивачу визначено плату за проїзд великовагових та (або) великогабаритних транспортних засобів автомобільними дорогами загального користування в розмірі 1693,32 євро.

За наслідком проведення перевірки додержання вимог законодавства про автомобільний транспорт під час виконання перевезень пасажирів і вантажів автомобільним транспортом посадовими особами Укртрансбезпеки у Волинській області складено акт № 133721 від 13 травня 2019 року, згідно з яким у порушення статей 30, 34 Закону України «Про автомобільний транспорт» було виявлено надання послуг з перевезення вантажів згідно з товарно-транспортною накладною № 70 від 13 травня 2019 року (далі ТТН) з перевищенням вагових обмежень за відсутності оформленого у встановленому порядку дозволу на право руху автомобільними дорогами загального користування, відповідальність за яке передбачена абзацом 3 частини першої статті 60 Закону України «Про автомобільний транспорт».

За результатом розгляду справи про порушення законодавства про автомобільний транспорт постановою начальника Управління Укртрансбезпеки у Рівненській області від 18 червня 2019 року № 114964 до ФОП ОСОБА_1 було застосовано адміністративно-господарський штраф у сумі 1700,00 грн.

Вважаючи зазначену постанову протиправною та такою, що підлягає скасуванню, позивач оскаржив її в судовому порядку.

Надаючи правову оцінку правильності вирішення судом першої інстанції даного публічно-правового спору оскаржуваним рішенням та доводам апелянта, що викладені у апеляційній скарзі, суд апеляційної інстанції виходить із такого.

Частиною 2 статті 29 Закону України «Про дорожній рух» (далі Закон № 3353-XII) передбачено, що з метою збереження автомобільних доріг, вулиць та залізничних переїздів участь у дорожньому русі транспортних засобів, вагові або габаритні параметри яких перевищують нормативні, допускається за наявності дозволу на участь у дорожньому русі таких транспортних засобів. Порядок видачі дозволу на участь у дорожньому русі транспортних засобів, вагові або габаритні параметри яких перевищують нормативні, та розмір плати за його отримання встановлюються Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до преамбули Закону України «Про автомобільний транспорт» від 5 квітня 2001 року № 2344-IIІ (далі Закон № 2344-III), він визначає засади організації та діяльності автомобільного транспорту.

Приписами статтею 1 цього Закону, яка містить визначення основних термінів, передбачено, що автомобільний перевізник фізична або юридична особа, яка здійснює на комерційній основі чи за власний кошт перевезення пасажирів чи (та) вантажів транспортними засобами.

Відповідно до частини 14 статті 6 Закону № 2344-III, державний контроль автомобільних перевізників на території України здійснюється шляхом проведення планових, позапланових і рейдових перевірок (перевірок на дорозі).

Статтею 48 Закону № 2344-III встановлено, що автомобільні перевізники, водії повинні мати і пред`являти особам, які уповноважені здійснювати контроль на автомобільному транспорті та у сфері безпеки дорожнього руху, документи, на підставі яких виконують вантажні перевезення. Документами для здійснення внутрішніх перевезень вантажів є для автомобільного перевізника - документ, що засвідчує використання транспортного засобу на законних підставах, інші документи, передбачені законодавством.

Абзацом 3 частини 1 статті 60 Закону № 2344-III передбачено, що за порушення законодавства про автомобільний транспорт до автомобільних перевізників застосовуються адміністративно-господарські штрафи, а саме, за надання послуг з перевезень пасажирів та вантажів без оформлення документів, перелік яких визначений статтями 39 та 48 цього Закону, штраф у розмірі ста неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Порядок здійснення габаритно-вагового контролю та справляння плати за проїзд автомобільними дорогами загального користування транспортних засобів та інших самохідних машин і механізмів, вагові та/або габаритні параметри яких перевищують нормативні, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 27 червня 2007 року № 879 (далі Порядок № 879).

Як визначено пунктом 32 Порядку № 879, перевізник, який має намір використовувати великоваговий та/або великогабаритний транспортний засіб, зобов`язаний не пізніше ніж за три доби звернутися до уповноважених Укравтодором підприємств із заявою про видачу погодження маршруту. Дозвіл на рух великовагового та/або великогабаритного транспортного засобу видається відповідним підрозділом МВС, що забезпечує безпеку дорожнього руху, після надання погодження маршруту.

Порядок здійснення контролю на автомобільному транспорті, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 08 листопада 2006 року № 1567 (далі Порядок № 1567).

Відповідно до пункту 15 Порядку № 1567, під час проведення рейдової перевірки перевіряється, зокрема, наявність визначених статтями 39 і 48 Закону документів, на підставі яких здійснюються перевезення автомобільним транспортом.

Судом встановлено, що відповідно до акту перевірки № 133721 від 13 травня 2019 року виявлено порушення статей 30, 34 Закону № 2344-III, що проявилося у наданні послуг з перевезення вантажів (згідно з ТТН № 70 від 13 травня 2019 року) з перевищенням вагових обмежень.

Разом із тим, відповідно до відомостей, вказаних у ТТН № 70 від 13 травня 2019 року, автомобільним перевізником, замовником та вантажовідправником зазначено саме ТОВ « ОСОБА_2 . (а.с. 21).

Абзацом 3 частини 1 статті 60 Закону № 2344-III, визначено, що суб`єктом відповідальності за надання послуг з перевезень пасажирів та вантажів без оформлення документів, перелік яких визначений статтями 39 та 48 цього Закону, - є автомобільний перевізник.

В розумінні вимог статті 1 Закону № 2344-III автомобільний перевізник - фізична або юридична особа, яка здійснює на комерційній основі чи за власний кошт перевезення пасажирів чи (та) вантажів транспортними засобами.

Приписами частини 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що у адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідно до статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.

Частиною 2 статті 6 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

У пункті 110 рішення Європейського суду з прав людини від 23 липня 2002 року у справі «Компанія «Вестберґа таксі Актіеболаґ» та Вуліч проти Швеції» (Vastberga taxi Aktiebolag and Vulic v. Sweden № 36985/97) Суд визначив, що «…адміністративні суди, які розглядають скарги заявників стосовно рішень податкового управління, мають повну юрисдикцію у цих справах та повноваження скасувати оскаржені рішення. Справи мають бути розглянуті на підставі поданих доказів, а довести наявність підстав, передбачених відповідними законами, для призначення податкових штрафів має саме податкове управління».

Хоча ця справа стосується податкового спору, на переконання апеляційного суду, у ній закладено один з основних принципів забезпечення вирішення спорів у публічно-правовій сфері, зокрема, між суб`єктом приватного права і суб`єктом владних повноважень, який передбачає, що останній зобов`язаний забезпечити доведення в суді правомірності свого рішення, дії або бездіяльності, оскільки, в протилежному випадку, презюмується, що вони є протиправними.

Одночасно апеляційний суд вважає за можливе врахувати позицію Європейського суду з прав людини, яку він висловив у справі «Федорченко та Лозенко проти України» (заява № 387/03, 20 вересня 2012 року, п.53), відповідно до якої суд при оцінці доказів керується критерієм доведення «поза розумними сумнівом», тобто, аргументи сторони мають бути достатньо вагомими, чіткими та узгодженими.

Підсумовуючи викладене, апеляційний не погоджується з висновком суду першої інстанції про правомірність оскаржуваної постанови № 114964 від 18 червня 2019 року, оскільки матеріали справи не містять належних, достатніх і допустимих доказів того, що ФОП ОСОБА_1 виступав перевізником при наданні послуг з перевезення вантажів згідно із ТТН № 70 від 13 травня 2019 року, а отже міг бути суб`єктом відповідальності, передбаченої абзацом 3 частини 1 статті 60 Закону № 2344-III.

Відповідно до частини 1 статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права (частина 2 статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України).

Згідно із приписами частини 3 статті 286 Кодексу адміністративного судочинства України за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право:

1) залишити рішення суб`єкта владних повноважень без змін, а позовну заяву без задоволення;

2) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і надіслати справу на новий розгляд до компетентного органу (посадової особи);

3) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення;

4) змінити захід стягнення в межах, передбачених нормативним актом про відповідальність за адміністративне правопорушення, з тим, однак, щоб стягнення не було посилено.

З огляду на викладене апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції при вирішенні даного адміністративно-правового спору допустив неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, та невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи. Відтак, рішення суду першої інстанції слід скасувати та прийняти постанову, якою задовольнити позов ФОП ОСОБА_1 .

На підставі приписів частин 1 та 6 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України, Закону України «Про судовий збір» та Закону України «Про Державний бюджет України на 2019 рік» суд апеляційної інстанції вважає за необхідне стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Державної служби України з безпеки на транспорті на користь ФОП ОСОБА_1 сплачений при зверненні до суду першої та апеляційної інстанції судовий збір у розмірі 768,40 + 1152,60 = 1921 грн.

Керуючись статтями 241, 243, 308, 310, 317, 321, 322, 325, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ :

апеляційну скаргу фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 задовольнити.

Скасувати рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 05 вересня 2019 року у справі № 460/1657/19 та прийняти постанову, якою позов фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 задовольнити.

Постанову начальника управління Укртрансбезпеки у Рівненській області № 114964 від 18 червня 2019 року про застосування адміністративно-господарського штрафу скасувати.

Стягнути на користь фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_8 , АДРЕСА_1 ) сплачений при зверненні до суду судовий збір у розмірі 1921 (одну тисячу дев`ятсот двадцять одну) грн за рахунок бюджетних асигнувань Державної служби України з безпеки на транспорті (, 01135, м. Київ, пр. Перемоги, 14).

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції лише у випадках, передбачених пунктом 2 частини 5 статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя Т. В. Онишкевич
судді Л. П. Іщук
І. М. Обрізко
Постанова у повному обсязі складена 28 листопада 2019 року.