Справа № 440/1063/14-а
Суддя: Кос І. Б.
Дата ухвалення: 2019-11-29 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Єдиний унікальний номер №440/1063/14-а
Провадження № 2-а/440/2/2019
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 листопада 2019 року

Суддя Буського районного суду Львівської області Кос І.Б., розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін в залі суду м. Буську адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) до Управління патрульної поліції у Рівнеській області (33000, м. Рівне, вул. Степана Бандери, 14а) про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення, -

в с т а н о в и в:

позивач ОСОБА_1 23 липня 2014 року звернувся до суду із позовом до УДАІ МВС України у Рівненській області про скасування постанови по справі про притягнення до адміністративної відповідальності. Зокрема, просить визнати незаконною та скасувати постанову серії АБ2 № 003201 від 18.07.2014 року про накладення адміністративного стягнення за ч. 2, ч. 3 ст. 122 КУпАП України у розмірі 600,00 грн.

Матеріали позову передано на розгляд судді Буського районного суду Львівської області Мельнику С.Р.

У зв`язку із звільненням у відставку судді Буського районного суду Мельника С.Р. згідно рішення Вищої ради правосуддя від 20 серпня 2019 року № 2203/0/15-19, відповідно до протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 07.10.2019 року справу для розгляду передано судді Косу І.Б.

Відповідно до ч. 14 ст. 31 КАС України, у разі зміни складу суду на стадії підготовчого провадження розгляд справи починається спочатку.

Позивач ОСОБА_1 звернувся із позовом до УДАІ МВС України у Рівненській області. У поданому до суду 07.10.2019 року клопотанні, просить замінити первісного відповідача - УДАІ МВС України у Рівненській області на належного відповідача - Управління патрульної поліції у Рівненській області Департаменту патрульної поліції України, розгляд даної справи проводити у його відсутності, задовольнивши заявлені вимоги.

У поданій позовній заяві позивач ОСОБА_1 просить визнати протиправною та скасувати постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення серії АБ2 № 003201 від 18.07.2014 року. Свої вимоги мотивує тим, що оскаржуваною постановою на нього протиправно було накладено адміністративне стягнення за ч. 2 та ч. 3 ст. 122 КУпАП у виді штрафу у розмірі 600,00 грн. Вказує, що відповідно до постанови він 18 липня 2014 року близько 10.00 год., керуючи автомобілем «БМВ 730» д.н.з. НОМЕР_1 на автодорозі Київ Чоп в с. Горбаків Рівненської області начебто порушив вимоги п. 12.4, 11.2, 11.5 Правил дорожнього руху України. Проте оскаржувану постанову вважає протиправною, адже вказаних дій він не вчиняв, натомість інспектором не наведено жодних доказів, які могли б підтвердити факт скоєння ним відповідних правопорушень. Відтак просить позовні вимоги задоволити повністю, а саме: визнати протиправною та скасувати оскаржувану постанову відповідача.

Представник відповідача (Управління патрульної поліції у Рівнеській області) за довіреністю В. Немеришина направила до суду письмову заяву, в якій висловила думку, що її довіритель УПП у Рівненській області є неналежним відповідачем у справі, оскільки оскаржувана постанова винесена посадовою особою Департаменту ДАІ МВС України в Рівненській області, котрий було ліквідовано згідно Наказу МВС України № 1532 від 30.11.2015, а УПП у Рівненській області почав функціонувати з 06.11.2015 року. При цьому представник відповідача не зазначає про те, до кого перейши відповідні права та обов`язки відповідача у справі та хто є належним відповідачем.

Разом із тим, у матеріалах справи наявні письмові заперечення проти адміністративного позову від УДАІ УМВСУ в Рівненській області від 28.08.2014, які зводяться до незгоди із заявленими позовними вимогами, обгрунтовані тим, що відповідач вважає оскаржувану постанову законною, винесеною на підставі п. 12.4 ПДР України та ст. 122 КУпАП, оскільки позивач перевищив швидкість руху керованого ним транспортного засобу, що підтверджується даними приладу Візир, про що надав у простих ніким не засвідчених копіях фотоматеріали вказаного приладу та свідоцтва про його повірку. Відтак просив у задоволенні позову відмовити за безпідставністю, а справу розглянути без участі належного відповідача.

Ухвалою судді від 09.10.2019 року було відкрито спрощене позовне провадження у даній справі без повідомлення сторін та встановлено відповідачу п`ятнадцятиденний строк з дня вручення даної ухвали для подання відзиву на позовну заяву, а позивачу п`ятиденний строк для подання відповіді на відзив. Копії ухвал про відкриття спрощеного позовного провадження надіслано сторонам.

Клопотань від будь-якої зі сторін про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням сторін до суду не надходило, а тому відповідно до ч. 5 ст. 262 КАС України, суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами.

Дослідивши матеріали справи та перевіривши їх доказами, з`ясувавши дійсні обставини справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню, виходячи з наступного.

Статтею 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Провадження в адміністративних справах здійснюється відповідно до закону, чинного на час вчинення окремої процесуальної дії, розгляду і вирішення справи (ч. 3 ст. 3 КАС).

Згідно вимог частини першої статті 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень. У справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія).

Згідно частини четвертої статті 46 КАС України відповідачем в адміністративній справі є суб`єкт владних повноважень, якщо інше не встановлено цим Кодексом.

Якщо позов подано не до тієї особи, яка повинна відповідати за позовом, суд до ухвалення рішення у справі за згодою позивача замінює первісного відповідача належним відповідачем, не закриваючи провадження у справі, якщо це не потягне за собою зміни підсудності адміністративної справи. Суд має право за клопотанням позивача до ухвалення рішення у справі залучити до участі у ній співвідповідача (ч. 3 ст. 48 КАС).

Відтак ухвалою судді про відкриття провадження у справі від 09.10.2019 року було задоволено заяву позивача про заміну відповідача у справі з ліквідованого УДАІ МВС України у Рівненській області на УПП в Рівненській області. Висловлена думка представником відповідача щодо його неналежності спростовується тим, що згідно Наказу МВС України № 1532 від 30.11.2015 ліквідація попереднього відповідача (Департаменту ДАІ МВС України в Рівненській області) була проведена без відповідного правонаступництва, а за своїми функціями замінений відповідач (УПП в Рівненській області) є, на думку суду, кореспондуючим і подібним функціям заміненого відповідача (Департаменту ДАІ МВС України в Рівненській області).

Відповідно до положень п. 1 ч. 1 ст. 20 КАС України місцевим загальним судам як адміністративним судам підсудні, серед іншого, адміністративні справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності.

Як вбачається із оскаржуваної постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення серії АБ2 № 003201 від 18.07.2014, 18 липня 2014 року близько 10.00 години позивач ОСОБА_1 , керуючи автомобілем «БМВ 730», д.н.з. НОМЕР_1 на автодорозі Київ Чоп в с. Горбаків Рівненської області порушив п. 12.4, 11.2, 11.5 Правил дорожнього руху України, а саме: допустив перевищення швидкості та неправильне розташування на автодорозі, у зв`язку з чим його притягнуто до адміністративної відповідальності за ч.2 та ч. 3 ст. 122 Кодексу України про адміністративні правопорушення та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 600,00 гривень.

Відповідно до ч. 3 ст. 122 КУпАП, перевищення встановлених обмежень швидкості руху транспортних засобів більш як на п`ятдесят кілометрів на годину, ненадання переваги в русі транспортним засобам аварійно-рятувальних служб, швидкої медичної допомоги, пожежної охорони, поліції, що рухаються з увімкненими спеціальними світловими або звуковими сигнальними пристроями, ненадання переваги маршрутним транспортним засобам, у тому числі порушення правил руху і зупинки на смузі для маршрутних транспортних засобів, а так само порушення правил зупинки, стоянки, що створюють перешкоди дорожньому руху або загрозу безпеці руху, тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі тридцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Згідно ст. 280 КпАП України орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Як зазначено в Постанові Пленуму ВСУ від 23 грудня 2005 року № 14 «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» (із змінами та доповненнями) при розгляді справ зазначеної категорії необхідно з`ясовувати всі обставини, перелічені у ст.ст. 247 і 280 КУпАП, у тому числі шляхом допиту свідків та призначення експертизи.

Проте судом встановлено, що виходячи із положень вищезгаданих статей КУпАП, відповідачем при винесенні оскаржуваної постанови не було виконано вимог цих статей, зокрема не зазначено свідків даної події.

Відповідно до ст. 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Суд не бере до уваги докази, які одержані з порушенням порядку, встановленого законом (ч. 1 ст. 74 КАС).

Положеннями статті 77 КАС України визначено обов`язок доказування. Зокрема кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Зі змісту оскаржуваної постанови вбачається, що до неї додано лише протоколи, фото. Проте в ході судового розгляду відповідачем відзиву не подано, як і не надано доказів на спростування заявленого позову. Наявні в справі письмові заперечення УДАІ УМВСУ в Рівненській області від 28.08.2014 проти адміністративного позову, які зводяться до незгоди із заявленими позовними вимогами, що обгрунтовані фотографіями приладу ОСОБА_2 , суд не може взяти до уваги, оскільки наявні в матеріалах справи копії жодним чином не засвідчені, а тому не можуть вважатись належними і допустимими доказами в силу вимог статті 94 КАС України, якою передбачено, що копії документів вважаються засвідченими належним чином, якщо їх засвідчено в порядку, встановленому чинним законодавством. Учасник справи, який подає письмові докази в копіях (електронних копіях), повинен зазначити про наявність у нього або іншої особи оригіналу письмового доказу. Учасник справи підтверджує відповідність копії письмового доказу оригіналу, який знаходиться у нього, своїм підписом із зазначенням дати такого засвідчення.

Інших доказів на підтвердження законності та обгрунтованості оскаржуваної постанови у матеріалах справи не має, і судом не здобуто.

Відповідно до статті 9 КУпАП, адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Згідно з статтею 7 КУпАП, ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності. Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом. Додержання вимог закону при застосуванні заходів впливу за адміністративні правопорушення забезпечується систематичним контролем з боку вищестоящих органів і посадових осіб, правом оскарження, іншими встановленими законом способами.

Разом з тим, відповідно до закріпленого в ст. 62 Конституції України принципу особа вважається невинуватою, доки її вину не буде доведено в законному порядку; ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість; обвинувачення не може ґрунтуватися на припущеннях; усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Статтею 6 КАС України визначено, що суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

У справі Барбера, Мессеге і Жабардо проти Іспанії Європейський суд з прав людини в своєму рішенні від 6 грудня 1988 року зазначив, що докази, покладені в основу висновку суду про винність обвинуваченого, мають відповідати як вимогам достатності, так і переконливості.

Обов`язок дотримання принципу презумпції невинуватості відноситься не тільки до судових органів, але й до інших державних установ, таких як поліція (Рішення ЄСПЛ у справі «Дактарас проти Литви» від 24.11.2000 року).

Також Європейський суд з прав людини у своєму рішенні у справі «Салабіаку проти Франції» від 7 жовтня 1988 року зазначив, що тягар доведення вини покладається на обвинувачення і будь-які сумніви повинні бути на користь обвинуваченого. З метою судового переслідування необхідно приєднати до справи достатньо доказів для засудження обвинуваченого.

Правова природа адміністративної відповідальності за своєю суттю є аналогічною кримінальній, оскільки також є публічною, пов`язана із застосування державного примусу, ініціюється органами, які наділені владними повноваження, а застосовувані санкції можуть бути доволі суттєвими для особи, включаючи позбавлення волі.

Крім того, накладене відповідачем на позивача адміністративне стягнення за ч. 2 ст. 122 КУпАП у вигляді штрафу у розмірі 600,00 грн., суперечить санкції даної норми, якою встановлено його розмір від двадцяти п`яти до тридцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що не містить прив`язки до вказаних мінімумів.

Згідно ст. 247 КпАП України провадження у справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю у разі відсутності в діях особи складу адміністративного правопорушення.

Оскільки відповідачем не надано належних і допустимих доказів, які би вказували на наявність у діях позивача складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3, ч. 2 ст. 122 КУпАП, оскаржувану постанову про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності слід скасувати у зв`язку з відсутністю в його діях складу вищевказаного адміністративного правопорушення, а провадження у справі закрити, що повністю відповідає положенню пункту 3 частини третьої статті 286 КАС України.

Ураховуючи наведене та керуючись ст.ст. 2, 5, 6, 8, 9, 10, 20, 31, 46, 48, 72, 74, 77, 79, 94, 122, 242-246, 271, 286 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

у х в а л и в:

Позов ОСОБА_1 задовольнити.

Скасувати постанову серії АБ2 № 003201 від 18 липня 2014 року, якою на ОСОБА_1 накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 600,00 грн. за адміністративне правопорушення, передбачене ч. 2, ч. 3 ст. 122 КУпАП.

Закрити справу про адміністративне правопорушення щодо ОСОБА_1 про притягнення його до адміністративної відповідальності за ч. 2, ч. 3 ст. 122 КУпАП.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Восьмого апеляційного адміністративного суду протягом десяти днів з дня отримання повного тексту рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя І. Б. Кос