Справа № 300/1880/19
Суддя: Матуляк Я.П.
Дата ухвалення: 2019-11-25 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ІВАНО-ФРАНКІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"25" листопада 2019 р. справа № 300/1880/19

м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський окружний адміністративний суд у складі:

судді Матуляка Я.П.,

при секретарі Мула Х.О.,

за участю:

позивача - ОСОБА_1

представників позивача - Тепак Л.П., Ярич Т.І.

представників відповідача - Гоголь М.М., Качиної Є.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду адміністративну справу за позовом: фізичної особи-підприємця ОСОБА_1

до відповідача: Головного управління ДФС в Івано-Франківській області

про скасування податкових повідомлень-рішень, вимоги про сплату боргу (недоїмки) та рішення про застосування штрафних санкцій, -

ВСТАНОВИВ:

Фізична особа-підприємець ОСОБА_1 звернувся до Івано-Франківського окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління ДФС в Івано-Франківській області про скасування податкових повідомлень-рішень, вимоги про сплату боргу (недоїмки) та рішення про застосування штрафних санкцій. Позов мотивує тим, що під час проведення перевірки позивачем не в повному обсязі досліджено первинні документи, що призвело до формування невірних висновків. Вважає, що висновки перевірки сформовані на припущеннях та не містять конкретних розрахунків зобов`язань визначених контролюючим органом. Тому, просить скасувати податкові повідомлення-рішення від 19.06.2019 року за № та за № , вимогу про сплату боргу (недоїмки) від 19.06.2019 року за № Ф-, рішення про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним органом доходів і зборів або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску за № від 19.06.2019 року.

Ухвалою Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 17.09.2019 дану позовну заяву залишено без руху у зв`язку з її невідповідністю вимогам статтей 160, 161 Кодексу адміністративного судочинства України та надано десятиденний строк з дня вручення (отримання) копії цієї ухвали для усунення недоліків.

24.09.2019 позивачем зазначені в ухвалі про залишення позовної заяви без руху недоліки усунуті.

У зв`язку із усуненням недоліків ухвалою Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 24.09.2019 відкрито провадження в даній адміністративній справі за правилами спрощеного позовного провадження в порядку, визначеному статтею 262 Кодексу адміністративного судочинства України (надалі, також - КАС України) та призначено судовий розгляд справи на 21.10.2019 о 10:00 год. (а.с.1-2).

Головне управління ДФС в Івано-Франківській області скористалось своїм правом подання відзиву на позовну заяву, що надійшов на адресу суду 30.10.2019, відповідно до якого відповідач щодо заявлених позовних вимог заперечив. Вважає, що оскаржувані рішення прийняті правомірно з урахуванням усіх обставин встановлених під час проведеної перевірки позивача. В зв`язку із наведеним просить суд в задоволенні позову відмовити (т. 2 а.с.175-180).

Позивач скористався своїм правом на подання відповіді на відзив, яка надійшла на адресу суду 06.11.2019. У вказаній відповіді підтвердив заявлені позовні вимоги та обґрунтування позову, просив суд позов задовольнити.

Відповідач своїм правом на подання заперечення не скористався.

В судовому засіданні позивач та його представники позовні вимоги підтримали з підстав викладених у позовній заяві. Просили позов задовольнити.

Представники відповідача щодо задоволення позову заперечили з підстав викладених у відзиві на позов. Просили суд відмовити в задоволенні позову.

Розглянувши позовну заяву, заслухавши пояснення позивача, представників сторін, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, судом встановлено наступне.

ГУ ДФС в Івано-Франківській області проведено документальну планову виїзну перевірку фінансово-господарської діяльності ФОП ОСОБА_1 з питань дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства за період з 01.01.2017 по 31.12.2018, за результатами якої складений акт від 22.05.2019 №448/09-19-13-05/ НОМЕР_1 (т.1 а.с.17-74).

Перевіркою встановлено, що в період з 01.01.2017 по 31.12.2018 ФОП ОСОБА_1 здійснював такі види діяльності за КВЕД: 49.41 - Вантажний автомобільний транспорт, 46.73 - Оптова торгівля деревиною, будівельними матеріалами та санітарно-технічним обладнанням.

Згідно Розділу IІІ акту "Висновки" перевіркою платника податків фізичної особи підприємця ОСОБА_1 . встановлені наступні порушення:

- п. 177.1, п. 177.2, п. 177.3 п. 177.4, п. 177.10 ст.177 Податкового кодексу України, в результаті чого занижено податок на доходи фізичних осіб за 2017 на 48 940,70 грн.;

- пп. 164.1.3 п. 164.1 ст. 164, п. 177.1, п. 177.2, п. 177.3 п. 177.4 ст.177, пп. 1.3, пп. 1.1, пп. 1.2, пп. 1.3 п 16 прим. 1 підрозділу 10 Розділу ХХ Податкового кодексу України в результаті чого занижено суму військового збору, що підлягає сплаті до бюджету за 2017 на суму 4078,39 грн.;

- ч. 4 ст. 4, ч. 2, ч. 5 ст. 7, ч. 6 ст. 8 Закону України від 8 липня 2010 року № 2464-VI "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування", в результаті чого занижено суму єдиного внеску із суми нарахованого чистого оподатковуваного доходу за 2017 на суму 48199,40 грн.

На підставі акта перевірки від 22.05.2019 №448/09-19-13- 05/ Головним управлінням ДФС в Івано-Франківській області прийнято податкові повідомлення-рішення від 19.06.2019 року за № та за №, вимогу про сплату боргу (недоїмки) від 19.06.2019 року за №Ф-, рішення про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним органом доходів і зборів або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску за № від 19.06.2019 року (т.1 а.с.90-96).

Вважаючи прийняті відповідачем рішення протиправними позивач звернувся до суду із позовом про їх скасування.

Судом встановлено, що підставою для прийняття відповідачем оскаржуваних рішень стало декілька виявлених під час перевірки порушень.

Зокрема, перевіркою встановлено, що ФОП ОСОБА_1 формував доходи відповідно до дати відвантаження товарів та дати оформлення документа, що засвідчує факт постачання послуг, а не згідно факту надходження коштів на банківський рахунок платника податку.

Перевіркою правильності визначення загального оподатковуваного доходу, отриманого від провадження підприємницької діяльності за період з 01.01.2017 по 31.12.2017, відображеного в додатку Ф2 до податкової декларації про майновий стан і доходи за 2017, встановлено завищення загального оподаткованого доходу на суму 165 785.33 грн., в тому числі за 2017 на 165 785,33 гривень.

Також, в порушення вимог пп. 177.4.1 п. 177.4 ст.177 Податкового кодексу України ФОП ОСОБА_1 , в податковій звітності до вартості документально підтверджених витрат, пов`язаних з господарською діяльністю, віднесено суми на придбання товарів, які безпосередньо не пов`язані з отриманням доходу за 2017 на загальну суму 43 7678,09 грн. (за рахунок включення до вартості документально підтверджених витрат вартості придбаних, але не реалізованих товарно-матеріальних цінностей (лісопродукції), за рахунок включення до їх складу витрат на утримання основних засобів подвійного призначення та не підтверджених документально).

Однак, на думку суду, такі висновки не відповідають фактичним обставинам справи, зважаючи на наступне.

Згідно пп.14.1.36 п.14.1 ст.14 Податкового кодексу України господарська діяльність це діяльність особи, що пов`язана з виробництвом (виготовленням) та/або реалізацією товарів, виконанням робіт, наданням послуг, спрямована на отримання доходу і проводиться такою особою самостійно та/або через свої відокремлені підрозділи, а також через будь-яку іншу особу, що діє на користь першої особи, зокрема за договорами комісії, доручення та агентськими договорами.

За приписами ст.138 ПК України однією зі складових витрат, які враховуються при обчисленні об`єкта оподаткування, є витрати операційної діяльності, які включають собівартість реалізованих товарів, виконаних робіт, наданих послуг та інші витрати беруться для визначення об`єкта оподаткування з урахуванням пунктів 138.2, 138.11 цієї статті, пунктів 140.2-140.5 статті 140, статей 142 і 143 та інших статей цього Кодексу, які прямо визначають особливості формування витрат платника податку.

Згідно п.177.1 ст.177 Податкового кодексу України доходи фізичних осіб підприємців, отримані протягом календарного року від провадження господарської діяльності, оподатковуються за ставкою, визначеною пунктом 167.1 статті 167 цього Кодексу.

Відповідно до п. 177.2 ст. 177 ПК України об`єктом оподаткування доходів є чистий оподатковуваний дохід, тобто різниця між загальним оподатковуваним доходом (виручка у грошовій та не грошовій формі) і документально підтвердженими витратами, пов`язаними з господарською діяльністю такої фізичної особи підприємця.

Так, згідно п.177.4ст.177 ПК України, до переліку витрат, безпосередньо пов`язаних з отриманням доходів, належать: витрати, до складу яких включається вартість сировини, матеріалів, товарів, що утворюють основу для виготовлення (продажу) продукції або товарів (надання робіт, послуг), купівельних напівфабрикатів та комплектуючих виробів, палива й енергії, будівельних матеріалів, запасних частин, тари й тарних матеріалів, допоміжних та інших матеріалів, які можуть бути безпосередньо віднесені до конкретного об`єкта витрат; витрати на оплату праці фізичних осіб, що перебувають у трудових відносинах з таким платником податку (далі - працівники), які включають витрати на оплату основної і додаткової заробітної плати та інших видів заохочень і виплат виходячи з тарифних ставок, у вигляді премій, заохочень, відшкодувань вартості товарів (робіт, послуг), витрати на оплату за виконання робіт, послуг згідно з договорами цивільно-правового характеру, будь-яка інша оплата у грошовій або натуральній формі, встановлена за домовленістю сторін (крім сум матеріальної допомоги, які звільняються від оподаткування згідно з нормами цього розділу); обов`язкові виплати, а також компенсація вартості послуг, які надаються працівникам у випадках, передбачених законодавством, внески платника податку на обов`язкове страхування життя або здоров`я працівників у випадках, передбачених законодавством; суми єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування у розмірах і порядку, встановлених законом; інші витрати, до складу яких включаються витрати, що пов`язані з веденням господарської діяльності, які не зазначені в підпунктах 177.4.1 - 177.4.3 цього пункту, до яких відносяться витрати на відрядження найманих працівників, на послуги зв`язку, реклами, плати за розрахунково-касове обслуговування, на оплату оренди, ремонт та експлуатацію майна, що використовується в господарській діяльності, на транспортування готової продукції (товарів), транспортно-експедиційні та інші послуги, пов`язані з транспортуванням продукції (товарів), вартість придбаних послуг, прямо пов`язаних з виробництвом товарів, виконанням робіт, наданням послуг.

Таким чином, за правилами Податкового кодексу України підставою для віднесення до складу витрат сум витрат, понесених на придбання товарів (робіт, послуг), є сукупність таких умов, як реальне (фактичне) придбання товарів (робіт, послуг), використання придбаних товарів (робіт, послуг) у власній господарській діяльності, а також документальне підтвердження понесених витрат.

За приписами підпункту 16.1.2 пункту 16.1 статті 16 Податкового кодексу України платник податків зобов`язаний вести в установленому порядку облік доходів і витрат, складати звітність, що стосується обчислення і сплати податків та зборів.

При цьому, відповідно до підпункту 17.1.3 пункту 17.1 статті 17 Податкового кодексу України платник податків має право обирати самостійно, якщо інше не встановлено цим Кодексом, метод ведення обліку доходів і витрат.

Судом встановлено та матеріалами справи підтверджується, що у період, який перевірявся, позивач здійснював вантажні перевезення (вид економічної діяльності 49.41) та торгівлю деревиною, будівельними матеріалами та санітарно-технічним обладнанням (вид економічної діяльності 46.37).

Зокрема, по виду економічної діяльності 49.41 (вантажний автомобільний транспорт) за 2017 рік: сума одержаного доходу - 151 301,51 грн., надання послуг ДП Вигодське лісове господарство по перевезенню лісоматеріалів; сума документально підтверджених понесених витрат, що безпосередньо пов`язані з провадженням господарської діяльності за КВЕД 49.41 (вантажний автомобільний транспорт) склала, а саме:

- 52 500,01 грн. - вартість дизпалива 1111 "Окко Бізнес Контракт" (накладні, платіжні доручення, відомості на списання ПММ);

- 14 625,13 грн. - заробітна плата (відомості нарахування та виплати зарплати);

- 9 653,14 грн. - інші витрати, а саме: 3 500,00 грн. (ФОП ОСОБА_2 ) - витрати, пов`язані з придбанням та списанням запасних частини (накладні, товарні чеки, платіжні доручення, відомості/акти на списання); 6 153,14 грн. (ТзОВ "Автоцентр") - витрати, пов`язані з придбанням та списанням запасних частини та ремонтом паливної апаратури (накладні, платіжні доручення, відомості/акти на списання ТМЦ, акти виконаних робіт (наданих послуг), товарні чеки).

По виду економічної діяльності 46.73 оптова торгівля деревиною, будівельними матеріалами та санітарно-технічним обладнанням за 2017 рік: сума одержаного доходу за 2017 рік - 4 536 626,52 грн. (без ПДВ), а саме:

- експортні операції - 342 9437,88 грн.

- ТзОВ "Уніплит" - 13 503,33 грн.

- ДП Вигодський лісгосп - 28 990,00 грн.

- ФОП ОСОБА_3 - 407 473,55 грн.

- ФОП ОСОБА_4 - 469 333,33 грн.

- ФОП ОСОБА_5 -31 374,00 грн.;

сума документально підтверджених понесених витрат (накладні, платіжні доручення, відомості/акти на списання ТМЦ, акти виконаних робіт (наданих послуг), відомості нарахування та виплати зарплати, ЄСВ, товарні чеки, зареєстровані в ЄРПН податкові накладні), пов`язані з провадженням господарської діяльності склала 4 057 071,35 грн., з яких:

2 777 071,82 грн. - лісопродукція придбана у ДП Вигодський лісгосп;

423 456,66 грн. - заробітна плата;

272 000,00 грн. - ТзОВ "Ярич" (орендна плата);

252 430,00 грн. - ФОП ОСОБА_6 (транспортні послуги);

28 901,00 грн. - ФОП ОСОБА_7 (транспортні послуги);

14 246, 00 грн. - ТзОВ "Костюк-Транс" (транспортні послуги);

14 585 грн. - ТзОВ "БСТРАНС" (транспортні послуги);

31 875, 00 грн. - ФОП ОСОБА_8 (транспортні послуги);

123 66,67 грн. - ДП "Брошнівський лісгосп" (ТМЦ);

15 909,95 грн. -ТД "Експрестехпостач" (ТМЦ);

27 185,07грн. - ПП "Техноліс" (пили);

5 262,00 грн. - ПП "ВДМ" (стрічка пакувальна, шнур, скоби);

5 526,00 грн. - ТОВ "Автоцентр" - (ремонт паливної апаратури, ТМЦ);

5 170,00 грн. - ПП "ТД "Галпідшипник" (ТМЦ);

5 800,00 грн. - ТзОВ "Олнова" (ножі до деревообробного верстата);

5 293,50 грн. - ТзОВ Фірма "Елта-Л" (ТМЦ);

22 721,00 грн. - ТзОВ "Інтерпет" (диск до рубмашини);

14 166,67 грн. - ПП "Ведео" (запасні частини до стрічко пильного верстата);

58 790,12 грн. - ПП "Окко Бізнес Контракт" (дизпаливо);

58 313,72 грн. - сплата ЄСВ з доходу ФОП.

Позивачем на підтвердження вищеперерахованих операцій пов`язаних з отриманням доходу та понесених витрат, надані: банківські виписки, видаткові та податкові накладні, електронні митні декларації, сертифікати про походження лісоматеріалів та виготовлених з них пиломатеріалів та ін. (т. 1 а.с.136-250, т.2 а.с.1-150, 203-250, т.3 а.с.1-8).

Слід зазначити, що норми ПК не встановлюють переліку документів, якими повинні бути підтверджені витрати, враховані в податковому обліку. Не встановлює такого переліку і Закон України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" від 16.07.1999 №996-XIV.

Частиною першою статті 9 цього Закону передбачено, що підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.

Документами, які підтверджують витрати для цілей податкового обліку, можуть бути первинні документи, які засвідчують факт оплати товарів (робіт, послуг) і які відповідають вимогам частини 2статті 9 Закону №996-XIV, зокрема, платіжне доручення, прибутковий касовий ордер, квитанція, фіскальний чек, акт закупівлі (виконаних робіт, наданих послуг).

Право платника податку на включення витрат до витрат звітного періоду виникає, коли вони відповідають таким вимогам: документально підтверджені належним чином оформленими первинними документами; пов`язані із господарською діяльністю підприємця; безпосередньо пов`язані з отриманням доходів; мають бути фактично сплачені; товари (роботи, послуги), з придбанням яких пов`язані витрати, мають бути поставлені (отримані).

Наявність первинних документів під час проведення перевірки є необхідною умовою для підтвердження правомірності декларування показників податкового обліку. Обов`язок платника податків зберігати такі первинні документи й надавати їх під час перевірки контролюючому органу кореспондує з обов`язком контролюючого органу здійснювати перевірку на підставі первинних документів.

З огляду на встановлені у судовому процесі обставини щодо здійснення позивачем підприємницької діяльності у сфері надання послуг з вантажних перевезень та торгівлі деревиною, будівельними матеріалами та санітарно-технічним обладнанням, що не заперечується відповідачем, придбання позивачем пального, запасних частин, витратних матеріалів тощо, та їх використання у межах господарської діяльності, що підтверджено належним чином оформленими первинними документами, а саме: банківськими виписками, видатковими та податковими накладними та ін., суд дійшов висновку, що зменшення позивачем чистого прибутку за 2017 рік на відповідає положенням пункту177.2 статті 177 ПК України.

Як вже зазначалося, правовими нормами не встановлено перелік документів, якими повинні підтверджуватися витрати, пов`язані з господарською діяльністю фізичної особи - підприємця.

Підпунктами 177.4.5, 177.4.6 пункту177.4 статті 177 ПК України передбачено, що не включаються до складу витрат підприємця: витрати, не пов`язані з провадженням господарської діяльності такою фізичною особою - підприємцем; витрати на придбання, самостійне виготовлення основних засобів та витрати на придбання нематеріальних активів, які підлягають амортизації; витрати на придбання та утримання основних засобів подвійного призначення, визначених цією статтею; документально не підтверджені витрати.

Зазначені у цій статті підприємці мають право (за власним бажанням) включати до складу витрат, пов`язаних з провадженням їх господарської діяльності, амортизаційні відрахування з відповідним веденням окремого обліку таких витрат. При цьому амортизації підлягають: витрати на придбання основних засобів та нематеріальних активів; витрати на самостійне виготовлення основних засобів.

Не підлягають амортизації та повністю включаються до складу витрат звітного періоду витрати на: проведення ремонту, реконструкції, модернізації та інших видів поліпшення основних засобів; ліквідацію основних засобів (у частині залишкової вартості).

Не підлягають амортизації такі основні засоби подвійного призначення: земельні ділянки; об`єкти житлової нерухомості; легкові та вантажні автомобілі.

Таким чином, наведеними нормами урегульовано порядок оподаткування доходів, отриманих фізичною особою-підприємцем від провадження господарської діяльності на загальній системі оподаткування, при цьому види основних засобів подвійного призначення визначені підпунктом 177.4.6 пункту 177.4 статті 177 ПК України - це земельні ділянки; об`єкти житлової нерухомості; легкові та вантажні автомобілі.

Суд враховує, що на підтвердження здійснення витрат відображених у звітності позивач надав первинні бухгалтерські документи, які містяться в матеріалах адміністративної справи.

Як встановлено судом, витрати, які позивач відобразив у фінансово-бухгалтерській документації є реально понесені останнім, у зв`язку з провадженням господарської діяльності. Зазначені витрати у причинному зв`язку узгоджуються з фактом наявності у позивача вантажного автомобіля та трактора, а також відповідають меті здійснення такої діяльності.

Також, позивачем підтверджено суму отриманого доходу та понесених витрат в 2017 році по правовідносинах з ДП Вигодське лісове господарство, шляхом надання копій накладних, електронних митних декларацій та сертифікатів про походження лісоматеріалів та виготовлених з них пиломатеріалів для здійснення експортних операцій (т.2 а.с.203-250, т.3 а.с.1-8).

Крім того, у відповідності до п. 1 Порядку оформлення результатів документальних перевірок щодо дотримання податкового, валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на органи державної податкової служби, платниками податків - фізичними особами, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 14.03.2013 року № 395, результати документальних перевірок оформлюються у формі акта або довідки. У разі встановлення під час перевірки порушень складається акт.

Акт документальної перевірки повинен містити систематизований виклад виявлених під час перевірки фактів порушень норм податкового, валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на органи державної податкової служби.

Згідно п. 1.6, п.1.7 Розділу I Порядку, за результатами документальної перевірки в акті викладаються всі суттєві обставини діяльності платника податків, які стосуються фактів виявлених порушень податкового, валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на органи державної податкової служби. Факти виявлених порушень податкового, валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на органи державної податкової служби, викладаються в акті документальної перевірки чітко, об`єктивно та повною мірою, з посиланнями на первинні або інші документи, які зафіксовані в обліку та підтверджують наявність зазначених фактів.

Відповідно до п.п.2.3.2.1-2.3.2.2 п.2.3.2 Розділу II Порядку результати документальної перевірки діяльності платника податків складаються таким чином: результати документальної перевірки дотримання податкового законодавства групуються за окремими видами податків і зборів та у розрізі податкових періодів. У цій частині акта (довідки) перевірки відображаються задекларовані платником податків у податковій та іншій звітності показники, результати перевірки цих показників та робиться відповідний запис щодо встановлення або невстановлення порушень. При цьому до акта (довідки) перевірки додаються відповідні аналітичні таблиці. Крім того, наводяться дані про наявність та результати перевірки пільг, наданих відповідно до законів (код пільги, на яку суму і на який податок отримано пільги з розбивкою за роками в межах звітних періодів, що перевіряються); у разі встановлення перевіркою порушень податкового законодавства за кожним відображеним в акті фактом порушення необхідно: чітко викласти зміст порушення з посиланням на конкретні пункти і статті законодавчих актів, що порушені платником податків, зазначити період (місяць, квартал, рік) діяльності платника податків та операцію, в результаті якої здійснено це порушення, при цьому додати до акта письмові пояснення платника податків або його законних представників щодо встановлених порушень; зазначити первинні документи, на підставі яких вчинено записи з обліку, та інші документи, пов`язані з обчисленням і сплатою податків і зборів, та докази, що підтверджують наявність факту порушення; у разі відсутності первинних документів або ненадання їх чи інших документів, що підтверджують факт порушення, зазначити інші докази, що достовірно підтверджують наявність факту порушення; у разі відмови платника податків або його законних представників надати копії документів посадовій (службовій) особі органу державної податкової служби така особа складає акт у довільній формі, що засвідчує факт відмови, із зазначенням прізвища, імені, по батькові платника податків (його законного представника) та переліку документів, які йому запропоновано подати, факт про складання такого акта відображається в акті документальної перевірки.

У висновку акта (довідки) документальної перевірки зазначається узагальнений опис виявлених перевіркою порушень податкового, валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на органи державної податкової служби, з посиланням на підпункти, пункти, статті законодавчих актів або загальний висновок щодо відсутності таких порушень.

Так, з матеріалів справи вбачається, що в акті перевірки не визначено конкретно порушення щодо декларування позивачем в декларації про майновий стан і доходи сум валових витрат, а саме не зазначено посиланням на первинні документи на підставі яких відповідачем дійшов висновку про порушення позивачем вимог податкового законодавства.

Враховуючи вищезазначене, суд вважає, що висновки відповідача про заниження позивачем витрат, безпосередньо пов`язаних з одержанням доходу за 2017 рік є безпідставними та необґрунтованими.

Відповідач зазначає, що витрати з придбання запасних частин та проведення поточного ремонту належать до витрат на утримання автомобіля і трактора як об`єктів подвійного призначення, а тому не включаються до підприємницьких витрат.

Позивач вважає вказані витрати підтвердженими документально та пов`язаними з господарською діяльністю.

Враховуючи той факт, що одним з видів господарської діяльності позивача є вантажний автомобільний транспорт (49.41), а у своїй господарській діяльності позивач використовує транспортні засоби УРАЛ (вантажний автомобіль) та ЮМЗ-6АКЛ (трактор), тому суд вважає, що витрати на технічне обслуговування транспортних засобів пов`язані з господарською діяльністю позивача.

Також, суд не погоджується з висновками відповідача щодо неможливості віднесення до підприємницьких витрат витрати з придбання запасних частин та проведення поточного ремонту у зв`язку з тим, що це витрати на утримання вантажного автомобіля та трактора (у тому числі експлуатацією), які відносяться до основних засобів подвійного призначення.

З приводу зазначеного суд зазначає наступне.

Пунктом 177.2 статті 177 ПК України визначено, що об`єктом оподаткування є чистий оподатковуваний дохід, тобто різниця між загальним оподатковуваним доходом (виручка у грошовій та негрошовій формі) і документально підтвердженими витратами, пов`язаними з господарською діяльністю такої фізичної особи - підприємця.

Водночас, як визначено підпунктом 177.4.5 пункту 177.4 статті 177 ПК України не включаються до складу витрат підприємця витрати на придбання та утримання основних засобів подвійного призначення, визначених цією статтею.

Згідно з підпунктом 177.4.6 пункту 177.4 статті 177 ПК України не підлягають амортизації такі основні засоби подвійного призначення: земельні ділянки; об`єкти житлової нерухомості; легкові та вантажні автомобілі.

Таким чином, наведеними нормами урегульований порядок оподаткування доходів, отриманих фізичною особою-підприємцем від провадження господарської діяльності на загальній системі оподаткування, при цьому види основних засобів подвійного призначення визначені підпунктом 177.4.6 пункту 177.4 статті 177 ПК України серед яких є легкові та вантажні автомобілі.

Основне питання яке виникало під час судового розгляду справи - "чи відносяться транспортні засоби УРАЛ (вантажний автомобіль) та ЮМЗ-6АКЛ (трактор) до вантажних автомобілів?".

Відповідно до ст. 2 Закону України "Про деякі питання ввезення на митну територію України та реєстрації транспортних засобів" від 06.07.2005 р. № 2739-IV пропуск на митну територію України з метою вільного обігу та першу реєстрацію в Україні ввезених транспортних засобів нових і таких, що були в користуванні, або виготовлених в Україні здійснюють за умови їх відповідності екологічним нормам не нижче рівня "ЄВРО-2" згідно з технічними регламентами та національними стандартами (щонайменше за умови відповідності вимогам рівня "B" ДСТУ UN/ECE R 49-02A, B:2002 або "B","C","D" ДСТУ UN/ECE R 83-03:2002, які застосовують залежно від особливостей конструкції транспортних засобів):

- для тракторів колісних для перевезення напівпричепів (сідельних тягачів), автобусів та легкових автомобілів - коди товарних позицій 870120, 8702 та 8703 згідно з УКТ ЗЕД - з 1 січня 2006 року;

- для вантажних автомобілів та автомобілів спеціального призначення - коди товарних позицій 8704 та 8705 згідно з УКТ ЗЕД - з 1 січня 2007 року.

Згідно Закону України "Про Митний тариф України" від 19 вересня 2013 року № 584-VII трактори колісні для напівпричепів мають код УКТ ЗЕД 870120, причепи та напівпричепи 8716, а моторні транспортні засоби для перевезення вантажів 8704.

Слід зазначити, що згідно п 2. Примітки Групи 87 у цій групі термін "трактори" означає транспортні засоби, призначені головним чином для буксирування чи штовхання інших транспортних засобів, пристроїв і вантажів, незалежно від того, мають вони чи ні допоміжні пристосування, у поєднанні з основним застосуванням трактора, для перевезення інструментів, насіння, добрив тощо.

Таким чином, податковим органом безпідставно виключено зі складу витрат, витрати на обслуговування транспортних засобів, які використовуються позивачем у господарській діяльності, оскільки, відповідно до норм чинного законодавства, трактори не відносяться до вантажних автомобілів, а отже не є основними засобами подвійного призначення, як основні засоби подвійного призначення пп.177.4.6 п.177.4 ст.177 Податкового кодексу України.

Суд звертає увагу на те, що українське законодавство, у тому числі Податковий кодекс України, не містить визначення (критеріїв), за яких обставин (умов) основні засоби подвійного призначення визначаються такими, що мають ознаки подвійного призначення, які б відповідно мали визначати на які цілі вантажні автомобілі можуть використовуватись частково/повністю фізичною особою-підприємцем через те, що їх власником є фізична особа.

З аналізу правових норм неможливо дійти висновку чи є усі без виключення вантажні автомобілі основними засобами подвійного призначення.

Згідно із п.п.14.1.138. п.14.1 ст.14 Податкового кодексу України основні засоби - матеріальні активи, у тому числі запаси корисних копалин наданих у користування ділянок надр (крім вартості землі, незавершених капітальних інвестицій, автомобільних доріг загального користування, бібліотечних і архівних фондів, матеріальних активів, вартість яких не перевищує 6000 гривень, невиробничих основних засобів і нематеріальних активів), що призначаються платником податку для використання у господарській діяльності платника податку, вартість яких перевищує 6000 гривень і поступово зменшується у зв`язку з фізичним або моральним зносом та очікуваний строк корисного використання (експлуатації) яких з дати введення в експлуатацію становить понад один рік (або операційний цикл, якщо він довший за рік).

Так, заважаючи на вищезазначену законодавчу норму, транспортні засоби, які позивач використовує у своїй господарській діяльності, безумовно належать до основних засобів.

Однак, відсутність законодавчого визначення критеріїв, обставин, умов за наявності яких основний засіб може вважатись таким, що має ознаки подвійного призначення не дозволяє дійти до висновку, що вказані транспортні засоби є основними засобами подвійного призначення.

Більше цього, в акті перевірки контролюючий орган встановив те, що транспортні засоби використовуються позивачем у підприємницькій діяльності. Водночас, у подальшому в акті не встановлено того, що мав місце факт будь-якого подвійного використання позивачем таких транспортних засобів.

Отже, контролюючий орган попри те, що встановив факт того, що транспортні засоби використовуються позивачем лише у підприємницькій діяльності, а також за відсутності законодавчого визначення поняття основні засоби подвійного призначення, все ж без відповідного аналізу дійшов до висновку про неправомірність дій позивача щодо віднесення до витрат - витрати, пов`язані із придбанням запасних частин.

Окрім того, сама лише реєстрація транспортного засобу, який є основним засобом, за фізичною особою не свідчить про те, що останній має ознаки подвійного призначення.

Як встановлено з матеріалів справи позивачем сформовано витрати по транспортних засобах - УРАЛ (вантажний автомобіль) та ЮМЗ-6АКЛ (трактор), які зареєстровані за позивачем як за фізичною особою, а не як за суб`єктом господарювання.

Пунктом 6 Порядку державної реєстрації (перереєстрації), зняття з обліку автомобілів, автобусів, а також самохідних машин, сконструйованих на шасі автомобілів, мотоциклів усіх типів, марок і моделей, причепів, напівпричепів, мотоколясок, інших прирівняних до них транспортних засобів та мопедів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 07.09.1998 року № 1388 передбачено, що транспортні засоби, що належать фізичним особам - підприємцям, реєструються за ними як за фізичними особами.

Таким чином, реєстрація транспортного засобу, який використовується фізичною-особою підприємцем лише у своїй господарській діяльності, саме, як за суб`єктом господарювання є неможливою. Натомість такі транспортні засоби реєструються за фізичними-особами підприємцями, як за фізичними особами.

Відтак, суд доходить висновку, що позивачем правомірно сформовано витрати з урахуванням витрат на ремонт та експлуатацію транспортних засобів - УРАЛ (вантажний автомобіль) та ЮМЗ-6АКЛ (трактор).

Підсумовуючи все вищевикладене, суд приходить до висновку, що відповідачем протиправно збільшено позивачу суму грошового зобов`язання з податку на доходи фізичних осіб в розмірі 48 940, 70 грн., тому податкове повідомлення-рішення від 19.06.2019 року № підлягає до скасування.

Щодо вимоги про сплату боргу (недоїмки) від 19.06.2019 року за № Ф- та рішення про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним органом доходів і зборів або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску за № від 19.06.2019 року, суд зазначає наступне.

Відповідно до п.2 ч.1 ст.7 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне страхування" базою нарахування єдиного внеску для платників, зазначених у пунктах 4 (крім фізичних осіб - підприємців, які обрали спрощену систему оподаткування) та 5 частини першої статті 4 цього Закону, - на суму доходу (прибутку), отриманого від їх діяльності, що підлягає обкладенню податком на доходи фізичних осіб. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску за місяць, у якому отримано дохід (прибуток).

У разі якщо таким платником не отримано дохід (прибуток) у звітному році або окремому місяці звітного року, такий платник має право самостійно визначити базу нарахування, але не більше максимальної величини бази нарахування єдиного внеску, встановленої цим Законом. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску.

Частиною 5 статті 8 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне страхування" визначено, що єдиний внесок для платників, зазначених у статті 4 цього Закону, встановлюється у розмірі 22 відсотки до визначеної статтею 7 цього Закону бази нарахування єдиного внеску.

Згідно частин 2, 3 статті 9 вказаного Закону обчислення єдиного внеску здійснюється на підставі бухгалтерських та інших документів, відповідно до яких провадиться нарахування (обчислення) або які підтверджують нарахування (обчислення) виплат (доходу), на які відповідно до цього Закону нараховується єдиний внесок. Обчислення єдиного внеску органами доходів і зборів у випадках, передбачених цим Законом, здійснюється на підставі актів перевірки правильності нарахування та сплати єдиного внеску, звітності, що подається платниками до органів доходів і зборів, бухгалтерських та інших документів, що підтверджують суми виплат (доходу), на суми яких (якого) відповідно до цього Закону нараховується єдиний внесок.

Суд зазначає, що вимога та рішення про застосування фінансових санкцій є похідними від податкового повідомлення-рішення №. Оскільки, судом встановлено, що відповідач протиправно збільшив позивачу зобов`язання з податку на доходи фізичних осіб, то як наслідок, неправомірно встановлено зобов`язання зі сплати єдиного внеску та застосовано штрафні санкції.

Тому, оскаржувані вимога про сплату боргу (недоїмки) від 19.06.2019 року за № Ф- та рішення про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним органом доходів і зборів або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску за № від 19.06.2019 року є протиправними та підлягають скасуванню.

Відносно податкового повідомлення-рішення від 19.06.2019 року № про збільшення позивачу суми грошового зобов`язання за платежем військовий збір за в загальному розмірі 6117,59 грн., то суд зазначає, що це рішення суб`єкта владних повноважень також має похідний характер від податкового повідомлення-рішення № щодо якого суд дійшов висновку про його протиправність, а тому також підлягає скасуванню.

Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з частиною 1 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Частиною 2 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Підсумовуючи все вищевикладене, суд зазначає, що заявлені позовні вимоги є обґрунтованими, підтверджені належними та допустимими доказами, підлягають до задоволення шляхом визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень від 19.06.2019 року за № та за № , вимоги про сплату боргу (недоїмки) від 19.06.2019 року за № Ф-, рішення про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним органом доходів і зборів або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску за № від 19.06.2019 року.

Згідно із частиною 1 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Як наслідок, на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДФС в Івано-Франківській області підлягає стягненню судовий збір в розмірі 2812,69 грн., сплачений згідно платіжних доручень від 13.09.2019 та 20.09.2019 (а.с.3, 3А).

В той же час, не підлягають стягненню на користь позивача витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 5000 грн., оскільки позивачем та його представниками не подану суду жодних доказів, які б вказували на оплату такої допомоги, а також доказів надання такої допомоги.

На підставі статті 129-1 Конституції України, керуючись статтями 139, 241-246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позов фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 ) до Головного управління ДФС в Івано-Франківській області (, вул. Незалежності, 20, м. Івано-Франківськ, 76018) про скасування податкових повідомлень-рішень, вимоги про сплату боргу (недоїмки) та рішення про застосування штрафних санкцій - задовольнити повністю.

Визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення від 19.06.2019 року за № та за № , вимогу про сплату боргу (недоїмки) від 19.06.2019 року за № Ф-, рішення про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним органом доходів і зборів або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску за № від 19.06.2019 року.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДФС в Івано-Франківській області (, вул. Незалежності, 20, м. Івано-Франківськ, 76018) на користь фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 ) судовий збір в розмірі 2812 (дві тисячі вісімсот дванадцять) гривень 69 копійок.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку. Відповідно до статтей 255, 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції або через Івано-Франківський окружний адміністративний суд протягом тридцяти днів з дня складення рішення в повному обсязі.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Строк на апеляційне оскарження також може бути поновлений в разі його пропуску з інших поважних причин, крім випадків, визначених частиною другою статті 299 цього Кодексу.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Суддя Матуляк Я.П.

Рішення складене в повному обсязі 02 грудня 2019 р.