Справа № 463/4547/19
Суддя: Сеник Роман Петрович
Дата ухвалення: 2019-11-26 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 листопада 2019 рокуЛьвів№ 857/11547/19

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі:

Головуючого судді Сеника Р.П.,

суддів Попка Я.С.., Хобор Р.Б.,

з участю секретаря судового засідання Коваль Т.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Львові апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Личаківського районного суду м. Львова від 02 жовтня 2019 року у справі № 463/4547/19 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до начальника управління патрульної поліції у Львівській області Департаменту патрульної поліції Пилипенка Романа Олексійовича, інспектора взводу 1 роти 1 батальйону 1 Управління патрульної поліції у м. Львові Департаменту патрульної поліції Горгуна Петра Васильовича, поліцейського взводу 2 роти 2 батальйону 1 Управління патрульної поліції у м. Львові Департаменту патрульної поліції Голубець Юрія Івановича про скасування постанови,-

суддя в 1-й інстанції Нор Н.В.

час ухвалення рішення - 02.10.2019 року,

місце ухвалення рішення - м. Львів,

дата складання повного тексту рішення - 02.10.2019 року,

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з адміністративним позовом до відповідачів, просить скасувати постанову про накладення адміністративного стягнення серії НК №548466 від 19.05.2019 року.

Позовні вимоги мотивовані тим, що 19.05.2019р. уповноваженим працівником відповідача винесено оскаржувану постанову. Вважає, що в постанові не відображено дійсні обставини події. Ствердив, що 19.05.2019 року у неділю зранку під`їхав до будинку по АДРЕСА_1 , оскільки мешкає там у квартирі АДРЕСА_2 з дружиною та дітьми, щоб їхати з сім`єю на відпочинок. Приблизно біля 10 год., коли вийшов з дому, припаркованого автомобіля на виявив. Зателефонувавши за номером 102, через деякий час отримав відповідь, що автомобіль евакуйований на спец майданчик, оскільки здійснено стоянку у місці, де нанесено дорожню розмітку 1.17, 1.10.1, 2.7. Просить врахувати, що вказаних в постанові розміток біля порогу його будинку немає. Вважає, що стоянка таксі функціонувати на тому місці не може, оскільки порушує всі відповідні норми, а тому інспектор поліції не мав жодних законних підстав приймати рішення про тимчасове затримання транспортного засобу. Тому дані обставини просить врахувати при прийнятті рішення та позов задовольнити в повному обсязі. У підтвердження вимог покликається на копію оскаржуваної постанови, та інші документи.

Рішенням Личаківського районного суду м. Львова від 02 жовтня 2019 року у справі № 463/4547/19 у позовних вимогах відмовлено.

Рішення суду першої інстанції оскаржив позивач, подавши на нього апеляційну скаргу.

В апеляційній скарзі апелянт зазначає, що рішення суду першої інстанції незаконним та необгрунтованим.

В обґрунтування апеляційних вимог зазначає, що судом першої інстанції з оскаржуваної постанови вилучено вказівку на порушення позивачем дорожніх розміток, передбачених п.п.1.17, 1.10.1, однак вказане суперечить вимогам ч. 3 ст. 286 КАС України.

Просить скасувати рішення Личаківського районного суду м. Львова від 02 жовтня 2019 року у справі № 463/4547/19 та прийняти нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги.

Вислухавши доповідь судді - доповідача, пояснення позивача, дослідивши обставини справи, доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до переконання, що вона підлягає до часткового задоволення з наступних підстав.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог у справі, суд першої інстанції виходив з того, що у порушення п.п.15.10Д Правил дорожнього руху України вимог ОСОБА_1 здійснив стоянку автомобіля у місці де нанесено дорожню розмітку 2.7.

Вказані вище обставини підтверджуються наявними у справі доказами, а саме відеоматеріалами з місця події, наданими із камер нагрудного реєстратора інспектора поліції, де при здійсненні евакуації автомобіля зафіксовано нанесену розмітку 2.7, яка позначає бордюри в місцях, де заборонено стоянку транспортних засобів. Також на відеозаписі та фото зафіксовано розташування вищевказаного автомобіля з зоні дії знаку 5.44 з табличкою 7.2.2. (зона дії), тобто «Місце зупинки таксі».

Однак суд першої інстанції вважає, що із оскаржуваної постанови слід виключити те, що «гр. ОСОБА_1 19.05.2019 року о 09:30 год. здійснив стоянку автомобіля марки «Фольксваген», д.н.з. НОМЕР_1 , на вул. Коперника, 62 у м. Львові, у місці де нанесено дорожню розмітку 1.17, 1.10.1», залишивши правильним формулювання «гр. ОСОБА_1 19.05.2019 року о 09:30 год. здійснив стоянку автомобіля марки «Фольксваген», д.н.з. НОМЕР_1 , на вул. Коперника, 62 у м. Львові, у місці де нанесено дорожню розмітку 2.7», оскільки із наданих відеоматеріалів з місця події не вбачається нанесення розмітки 1.17, 1.10.1.

Відповідно до ч.1 ст.309 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно з ст.242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи. Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Суд апеляційної інстанції, переглядаючи справу за наявними у ній доказами та перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції, в межах доводів та вимог апеляційної скарги, дослідивши докази, що стосуються фактів, на які посилаються учасники справи, приходить до переконання, що оскаржуване рішення суду першої інстанції вимогам ст.242 КАС України не відповідає та зазначає наступне.

Встановлено, підтверджено матеріалами справи, що згідно копії постанови інспектора патрульної поліції Голубець Ю.І. серії НК №548466 по справі про адміністративне правопорушення від 19.05.2019р. вбачається, що ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 122 КУпАП, та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 510 грн.

У постанові зазначено, що гр. ОСОБА_1 19.05.2019 року о 09:30 год. здійснив стоянку автомобіля марки «Фольксваген», д.н.з. НОМЕР_1 , на вул. Коперника, 62 у м. Львові, у місці де нанесено дорожню розмітку 1.17, 1.10.1, 2.7, що створило перешкоду іншим транспортним засобам, чим допустив порушення р. 34 п.п. 15.10Д Правил дорожнього руху України.

Ч.2 ст. 19 Конституції України передбачає, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч. 2 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обгрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено): 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що ОСОБА_1 здійснив стоянку автомобіля у місці де нанесено дорожню розмітку 2.7.

Разом з тим, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції залишив поза увагою питання належного відповідача, чим допустив порушення норм процесуального права, з огляду на наступне.

Згідно п.5 ч. 1 ст.213 КУпАП. органи Національної поліції уповноважені розглядати справи про адміністративні правопорушення, в тому числі, відповідно до статті 222 цього Кодексу, справи про адміністративні правопорушення, передбачені частиною першою статті 122 цього ж Кодексу.

Частиною другою статті 222 КУпАП передбачено, що від імені органів Національної поліції розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право працівники органів і підрозділів Національної поліції, які мають спеціальні звання, відповідно до покладених на них повноважень.

З наведеної вище норми слідує, що суб`єктом владних повноважень, який розглядає справу про адміністративне правопорушення і виносить постанову про притягнення особи до адміністративної відповідальності, є відповідний Орган в особі конкретної посадової особи.

Отже, інспектори патрульної поліції при розгляді справи про адміністративне правопорушення діють від імені органів Національної поліції, а не від свого імені.

З огляду на викладене вище, колегія суддів вважає, що належним відповідачем у справі, предметом якої є оспорювання постанови про притягнення до адміністративної відповідальності повинен бути відповідний орган Національної поліції.

Разом з тим, як видно з матеріалів справи, адміністративний позов ОСОБА_1 було пред`явлено до начальника управління патрульної поліції у Львівській області Департаменту патрульної поліції Пилипенка Романа Олексійовича, інспектора взводу 1 роти 1 батальйону 1 Управління патрульної поліції у м. Львові Департаменту патрульної поліції Горгуна Петра Васильовича, поліцейського взводу 2 роти 2 батальйону 1 Управління патрульної поліції у м. Львові Департаменту патрульної поліції Голубець Юрія Івановича, тобто до неналежних відповідачів.

За змістом ч. 3 ст.48 КАС України, якщо позов подано не до тієї особи, яка повинна відповідати за позовом, суд до ухвалення рішення у справі за згодою позивача замінює первісного відповідача належним відповідачем, не закриваючи провадження у справі, якщо це не потягне за собою зміни підсудності адміністративної справи. Суд має право за клопотанням позивача до ухвалення рішення у справі залучити до участі у ній співвідповідача. Якщо позивач не згоден на заміну відповідача іншою особою, суд може залучити цю особу як другого відповідача. Після заміни сторони, залучення другого відповідача розгляд адміністративної справи починається спочатку. Заміна відповідача допускається до ухвалення рішення судом першої інстанції.

Таким чином, з наведених вище норм слідує, що можливість заміни неналежного відповідача може бути здійснена виключно судом першої інстанції.

Отже, враховуючи що адміністративний позов заявлено до неналежних відповідачів та з врахуванням відсутності у суду апеляційної інстанції можливості замінити їх належним відповідачем, колегія суддів приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення адміністративного позову, який заявлений до неналежних відповідачів.

Згідно п.4 ч.1 ст.317 КАС України, підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є, зокрема, порушення норм процесуального права.

За наведених обставин колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції, не вирішивши питання заміни неналежної сторони або залучення до участі в справі другого відповідача, порушив норми процесуального права, що є підставою для скасування оскаржуваного судового рішення.

У рішенні «Петриченко проти України» (параграф 13) Європейський суд з прав людини вказував на те, що національні суди не надали достатнього обґрунтування своїх рішень, та не розглянули відповідні доводи заявника, навіть коли ці доводи були конкретними, доречними та важливими.

Наведене дає підстави для висновку, що доводи скаржника у кожній справі мають оцінюватись судами на предмет їх відповідності критеріям конкретності, доречності та важливості у рамках відповідних правовідносин з метою належного обґрунтування позиції суду.

Інші зазначені позивачем в апеляційній скарзі обставини, окрім вищеописаних обставин, ґрунтуються на довільному трактуванні фактичних обставин і норм матеріального права, а тому такі не вимагають детальної відповіді або спростування.

З огляду на вищевикладене, згідно п.1 ч. 1 ст. 317 КАС України є підстави скасування оскаржуваного рішення.

Керуючись ст. 286, 308, 310, 311, 315, 317, 321, 322, 325,328, 329 КАС України, апеляційний суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Личаківського районного суду м. Львова від 02 жовтня 2019 року у справі № 463/4547/19 скасувати та прийняти постанову, якою у задоволенні позовних вимог відмовити.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття є остаточною та оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя Р. П. Сеник
судді Я. С. Попко
Р. Б. Хобор
Повне судове рішення складено 28.11.2019 року