Справа № 420/5621/19
Суддя: Корой С. М.
Дата ухвалення: 2019-11-26 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 420/5621/19
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 листопада 2019 року м. Одеса

Одеський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Корой С.М., розглянувши в порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом селянського (фермерського) господарства «Гайчук» до Головного управління ДФС в Одеській області про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії,-

В С Т А Н О В И В:

25 вересня 2019 року до суду надійшов адміністративний позов селянського (фермерського) господарства «Гайчук» до Головного управління ДФС в Одеській області, в якому позивач просить суд:

- визнати протиправними дії Головного управління Державної фіскальної служби в Одеській області щодо невизнання податкової звітності Селянського (фермерського) господарства «ГАЙЧУК» за 2019 рік та відмови Селянському (фермерському) господарству «ГАЙЧУК» у підтвердженні статусу платника єдиного податку четвертої групи на 2019 рік;

- зобов`язати Головне управління ДФС в Одеській області поновити статус Селянському (фермерському) господарству «ГАЙЧУК» () як платника єдиного податку четвертої групи з 01.01.2019 року.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що селянське (фермерське) господарство «ГАЙЧУК» здійснювало свою господарську діяльність як платник єдиного податку четвертої групи, що підтверджується листом Лиманської ОДПІ ГУ ДФС в Одеській області №293/10/15-13-01-10 від 05.05.2018. З метою щорічного підтвердження статусу платника єдиного податку четвертої групи у 2019 році, 19.02.2019 Селянське (фермерське) господарство «ГАЙЧУК» через Єдине вікно подання електронних документів засобами електронного документообігу із накладенням ЕЦП подало до Лиманської державної податкової інспекції Южненського управління ГУ ДФС в Одеській області (Лиманський район) з урахуванням місця розташування земельних ділянок пакет документів, передбачених п.п.298.8.1 п.298.8 ст.298 ПК України, а саме чотири податкові декларації платника єдиного податку четвертої групи на 2019 рік з відомостями про наявність земельних ділянок (реєстраційні номери документів; №, №, №, №), розрахунок частки сільськогосподарського товаровиробництва (реєстраційний номер документа №), податкову декларацію з плати за землю за 2019 рік (реєстраційний номер документа №), на підтвердження чого надаються зазначені документи із квитанціями №1 до них.

20.04.2019 року позивачем отримало від ГУ ДФС в Одеській області лист №7947/10/15-32-54-06-06 від 11.04.2019 року, яким повідомлено позивача про невизнання вказаної податкової звітності та зазначено про те, що селянське (фермерське) господарство «ГАЙЧУК» надало податкові декларації платника єдиного податку четвертої групи за звітний податковий період 2019 рік та в порушення приписів п.46.1 ст.46, п.48.4 ст.48, п. 298.8.1 п. 298.8 ст. 298 ПК України та Порядку заповнення податкової декларації платника єдиного податку четвертої групи від 12.02.2016 в частині проставлення відмітки навпроти обраного типу декларації.

Лише тоді, як зазначено у позові, позивачем було виявлено механічну помилку в загальній податковій декларації з податку на поточний рік щодо всієї площі земельних ділянок, а саме: замість відмітки в графі 01 «Загальна» проставлено відмітку в графі 04 «Звітна», при цьому перелік згаданих вище документів помилок не містив.

Приймаючи до уваги вищенаведене, з метою виправлення механічної помилки, 22.04.2019 року селянське (фермерське) господарство «ГАЙЧУК» подало засобами електронного документообігу із накладенням ЕЦП до Лиманської державної податкової інспекції Южненського управління Головного управління ДФС в Одеській області (Лиманський район) з урахуванням місця розташування земельних ділянок чотири уточнюючі податкові декларації платника єдиного податку четвертої групи на 2019 рік з додатками (реєстраційні номери документів: №, №, №, №), податкову декларацію з плати за землю за 2019 рік (реєстраційний номер документа №), на підтвердження чого надаються зазначені документи із квитанціями №1 до них, які були доставлені до районного рівня ГУ ДФС в Одеській області (Лиманський район) та прийняті 19.02.2019 року, жодним чином не відрізняються за змістом, окрім виправлення механічною помилки у графі 04 «Звітна» податкової декларації.

Як зазначено у позові, за результатами розгляду документів позивача щодо підтвердження статусу платника податку четвертої групи відповідач листом №15527/10/15-32-54-06-06 від 22.07.2019 повідомив позивача про те, що Селянське (фермерське) господарство «ГАЙЧУК» в 2019 році перебуває на податковому обліку в Лиманській ДПІ ГУ ДФС в Одеській області та використовує загальну систему оподаткування, що фактично свідчить про відмову Селянському (фермерському) господарству «ГАЙЧУК» у підтвердженні статусу платника єдиного податку четвертої групи на 2019 рік. Приймаючи до уваги вищенаведене, позивач звернувся до податкової інспекції із запитом щодо надання інформації та документів, які стали підставою для переведення СФГ «ГАЙЧУК» на загальну систему оподаткування, що підтверджується листом за вих.№1 від 02.08.2019. У відповідь на вищезазначений лист ГУ ДФС в Одеській області повідомило про те, що підставою для переведення позивача на загальну систему оподаткування було проведення аналізу даних ІС «Податковий блок».

Позивач не погоджується з діями контролюючого органу щодо невизнання податкової звітності та відмови Селянському (фермерському) господарству «ГАЙЧУК» () у підтвердженні статусу платника єдиного податку четвертої групи на 2019 рік, вважає їх такими, що підлягають визнанню протиправними.

Нормативно обґрунтовуючи власні доводи положеннями ст.46, пп.49.11 ст.49, ст.291, абз.1 п.294.1 ст.294, п. 295.9 ст. 295, ст.298, ст.299 ПК України та посилаючись на фактичні обставини справи, позивач вказує, що Головне управління ДФС в Одеській області протиправно не визнало податкову звітність СФГ «ГАЙЧУК» та відмовило у підтвердженні статусу платника єдиного податку четвертої групи на 2019 рік.

Як стверджує СФГ «ГАЙЧУК», аналіз наведених правових норм показав, що реєстрація платника єдиного податку є безстроковою та може бути анульована шляхом виключення з реєстру платників єдиного податку за рішенням контролюючого органу у встановлених законом випадках. При цьому прийняття контролюючим органом рішення про анулювання реєстрації платника єдиного податку шляхом виключення з реєстру платників єдиного податку можливе лише на підставі проведеної документальної перевірки відповідного платника податку та встановлених в ході останньої порушень, відповідно до яких платник податків не може перебувати на спрощеній системі оподаткування (бути платником єдиного податку четвертої групи).

Ухвалою суду від 27.09.2019 року судом прийнято до розгляду позовну заяву селянського (фермерського) господарства «Гайчук» до Головного управління ДФС в Одеській області про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії та відкрито провадження в адміністративній справі і встановлено сторонам строки для подання заяв по суті справи.

Вказаною ухвалою судом вирішено розглядати справу за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) за правилами ст.262 КАС України.

16.10.2019 року (вх. №ЕП/7783/19) від представника відповідача до суду надійшов відзив на позовну заяву (а.с.114-119), в якому зазначено, що у зв`язку з порушенням С(Ф)Г «Гайчук» вимог п.46.1 ст.46, п. 48.4, ст. 48,1 та пп.298.8.1 п. 298.8 ст. 298 Податкового кодексу України та Порядку заповнення податкової декларації платника єдиного податку четвертої групи від 12.02.2016 року в частині проставляння відмітки напроти обраного типу декларації, вищезазначені податкові декларації не визнано, про це платник податку був повідомлений листом ГУ ДФС в Одеській області №7947/10/15-32-54-06-06 від 11.04.2019 року.

З посиланням на положення ст.14, п.п.291.2 - п.291.4, п.291.5-1 ст.291 пп.295.9.1 п.295.1 ст.295, ст.298, ст.299 Податкового кодексу України у відзиві зазначено, що за результатами проведеного аналізу даних ІС «Податковий блок» в частині наданих податкових декларацій платника єдиного податку четвертої групи для підтвердження статусу платника єдиного податку на 2019 рік, виявлено податкову декларацію надану в електронному вигляді С(Ф)Г «Гайчук» від 19.02.2019 № без відмітки напроти обраного типу декларації.

Зважаючи на вищевикладене, відповідач просить суд відмовити у задоволенні позовних вимог селянського (фермерського) господарства «Гайчук».

21.10.2019 року (вх. №ЕП/7887/19) від представника позивача надійшла відповідь на відзив (а.с.120-122), в якій зазначено, що відповідачем не спростовано доводи, які викладені у позовній заяві.

З посиланням на доводи та обґрунтування, які були викладені у позовній заяві та правові висновки, які викладені у постановах Верховного суду по справі №816/543/17 від 06.02.2018 року, по справі №804/2321/17 від 29.03.2018 року, позивач просить суд задовольнити позов С ( Ф ) Г «Гайчук».

Станом на 26.11.2019 року інших заяв по суті спору на адресу суду не надходило.

Статтею 258 КАС України визначено, що суд розглядає справи за правилами спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів із дня відкриття провадження у справі.

Відповідно до ч.1 ст.120 КАС України перебіг процесуального строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок. Згідно з ч.6 ст.120 КАС України якщо закінчення строку припадає на вихідний, святковий чи інший неробочий день, останнім днем строку є перший після нього робочий день.

Отже, зважаючи на те, що провадження по справі відкрито 27.09.2019 року, дана адміністративна справа вирішується судом 26.11.2019 року у межах строку, визначеного ст. 258 КАС України.

Дослідивши матеріали справи, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог, відзиву на позов, відповіді на відзив і наданих доказів, оцінивши докази відповідно до вимог ст.ст. 72-79 КАС України, судом встановлено наступні факти та обставини.

Селянське (Фермерське) господарство «Гайчук» (ідентифікаційний код 19045347) зареєстровано як юридична особа 16.09.1996 року, з 04.09.1992року взято на податковий облік за №23 (а.с.99-102).

Як стверджує позивач та не заперечується відповідачем селянське (фермерське) господарство «ГАЙЧУК» здійснювало свою господарську діяльність як платник єдиного податку четвертої групи. Вказана обставина, в тому числі, підтверджується листом Лиманської ОДПІ ГУ ДФС в Одеській області №293/10/15-13-01-10 від 05.05.2018 року (а.с.98).

Згідно листа Лиманської ОДПІ ГУ ДФС в Одеській області №293/10/15-13-01-10 від 05.05.2018 року частка сільськогосподарського товаровиробництва за попередній (звітний) рік дорівнює або перевищує 75 відсотків, а отже С(Ф)Г «Гайчук () дотримано критерії встановлені законодавством щодо переходу на спрощену систему оподаткування сільськогосподарських товаровиробників у 2018 році.

Судом вставлено, що 19.02.2019 Селянське (фермерське) господарство «ГАЙЧУК» через Єдине вікно подання електронних документів засобами електронного документообігу із накладенням ЕЦП подало до Лиманської державної податкової інспекції Южненського управління ГУ ДФС в Одеській області (Лиманський район) з урахуванням місця розташування земельних чотири податкові декларації платника єдиного податку четвертої групи на 2019 рік з відомостями про наявність земельних ділянок (реєстраційні номери документів; №, №, №, №), розрахунок частки сільськогосподарського товаровиробництва (реєстраційний номер документа №), податкову декларацію з плати за землю за 2019 рік (реєстраційний номер документа №), на підтвердження чого надаються зазначені документи із квитанціями №1 до них (а.с.60).

Вказана обставина також не заперечувалась відповідачем.

11.04.2019 року ГУ ДФС в Одеській області на адресу позивача направлено лист №7947/10/15-32-54-06-06, в якому повідомлено позивача про невизнання вказаної податкової звітності та зазначено про те, що селянське (фермерське) господарство «ГАЙЧУК» надало податкові декларації платника єдиного податку четвертої групи за звітний податковий період 2019 рік та в порушення приписів п.46.1 ст.46, п.48.4 ст.48, п. 298.8.1 п. 298.8 ст. 298 ПК України та Порядку заповнення податкової декларації платника єдиного податку четвертої групи від 12.02.2016 в частині проставлення відмітки навпроти обраного типу декларації.

Як стверджує позивач, після отримання вказаного листв селянським (фермерським) господарством «ГАЙЧУК» виявлено механічну помилку в загальній податковій декларації з податку на поточний рік щодо всієї площі земельних ділянок, а саме: замість відмітки в графі 01 «Загальна» проставлено відмітку в графі 04 «Звітна», при цьому перелік згаданих вище документів помилок не містив.

22.04.2019 року селянське (фермерське) господарство «ГАЙЧУК» подало засобами електронного документообігу із накладенням ЕЦП до Лиманської державної податкової інспекції Южненського управління Головного управління ДФС в Одеській області (Лиманський район) з урахуванням місця розташування земельних ділянок чотири уточнюючі податкові декларації платника єдиного податку четвертої групи на 2019 рік з додатками (реєстраційні номери документів: №, №, №, №), податкову декларацію з плати за землю за 2019 рік (реєстраційний номер документа №), які були доставлені до районного рівня ГУ ДФС в Одеській області (Лиманський район) та прийняті 19.02.2019 року (а.с.60-97).

Як вказує позивач у позовній заяві та не заперечується відповідачем вказані декларації жодним чином не відрізняються за змістом, окрім виправлення механічною помилки у графі 04 «Звітна» податкової декларації.

22.07.2019 Головним управлінням ДФС в Одеській області на адресу позивача направлено лис №15527/10/15-32-54-06-06, яким повідомлено позивача про те, що Селянське (фермерське) господарство «ГАЙЧУК» в 2019 році перебуває на податковому обліку в Лиманській ДПІ ГУ ДФС в Одеській області та використовує загальну систему оподаткування (а.с.17).

Вказане, на думку позивача, фактично свідчить про відмову Селянському (фермерському) господарству «ГАЙЧУК» у підтвердженні статусу платника єдиного податку четвертої групи на 2019 рік.

02.08.2019 року Селянське (фермерське) господарство «ГАЙЧУК» звернулось до Головного управління ДФС в Одеській області із заявою, в якій просило повідомити щодо підстав для невизнання позивача платником 4 групи в 2019 році (а.с.18).

У відповідь на вищезазначений лист ГУ ДФС в Одеській області листом від 08.08.2019 року №16644/10/15-32-54-06-06 (а.с.19) повідомило Селянське (фермерське) господарство «ГАЙЧУК» про те, що за результатом проведеного аналізу даних ІС «Податковий блок» в частині наданих податкових декларацій платника єдиного податку 4 групи для підтвердження статусу платника єдиного податку на 2019 рік, виявлено податкову декларацію надана а електронному вигляді позивачем від 19.02.2019 року № без відмітки навпроти обраного типу декларації. Податкова декларація подана з порушенням вимог п.46.1 ст.46, п. 48.4, ст. 48,1 та пп.298.8.1 п. 298.8 ст. 298 Податкового кодексу України та Порядку заповнення податкової декларації платника єдиного податку четвертої групи від 12.02.2016 року.

Вважаючи дії Головного управління Державної фіскальної служби в Одеській області щодо невизнання податкової звітності Селянського (фермерського) господарства «ГАЙЧУК» за 2019 рік та відмови Селянському (фермерському) господарству «ГАЙЧУК» у підтвердженні статусу платника єдиного податку четвертої групи на 2019 рік, позивач звернувся до суду із даною позовною заявою.

Вирішуючи спір, що виник між сторонами, суд виходить з наступного.

Згідно з ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до Закону України від 28 грудня 2014 року №71 "Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо податкової реформи" (набрав чинності з 01 січня 2015 року) фіксований сільськогосподарський податок трансформовано в єдиний податок (виділено в окрему 4 групу).

Відповідно до положень п.46.1 ст.46 Податкового кодексу України податкова декларація, розрахунок, звіт (далі - податкова декларація) - документ, що подається платником податків (у тому числі відокремленим підрозділом у випадках, визначених цим Кодексом) контролюючому органу у строки, встановлені законом, на підставі якого здійснюється нарахування та/або сплата податкового зобов`язання або відображаються обсяги операції (операцій), доходів (прибутків), щодо яких податковим та митним законодавством передбачено звільнення платника податку від обов`язку нарахування і сплати податку і збору, чи документ, що свідчить про суми доходу, нарахованого (виплаченого) на користь платників податків - фізичних осіб, суми утриманого та/або сплаченого податку.

Митні декларації прирівнюються до податкових декларацій для цілей нарахування та/або сплати податкових зобов`язань.

Додатки до податкової декларації є її невід`ємною частиною.

В той же час, приписами відповідно до пп.49.11 ст.49 Податкового кодексу України у разі подання платником податків до контролюючого органу податкової декларації, заповненої з порушенням вимог пунктів 48.3 та 48.4 статті 48 цього Кодексу, такий контролюючий орган зобов`язаний надати такому платнику податків письмове повідомлення про відмову у прийнятті його податкової декларації із зазначенням причин такої відмови:

49.11.1. у разі отримання такої податкової декларації, надісланої поштою або засобами електронного зв`язку, - протягом п`яти робочих днів з дня її отримання;

49.11.2. у разі отримання такої податкової декларації особисто від платника податку або його представника - протягом трьох робочих днів з дня її отримання.

Статтею 50 Податкового кодексу України визначено право платника податку на внесення змін до податкової звітності.

Так, відповідно д оп.50.1 ст.50 Податкового кодексу України у разі якщо у майбутніх податкових періодах (з урахуванням строків давності, визначених статтею 102 цього Кодексу) платник податків самостійно (у тому числі за результатами електронної перевірки) виявляє помилки, що містяться у раніше поданій ним податковій декларації (крім обмежень, визначених цією статтею), він зобов`язаний надіслати уточнюючий розрахунок до такої податкової декларації за формою чинного на час подання уточнюючого розрахунку.

Платник податків має право не подавати такий розрахунок, якщо відповідні уточнені показники зазначаються ним у складі податкової декларації за будь-який наступний податковий період, протягом якого такі помилки були самостійно (у тому числі за результатами електронної перевірки) виявлені.

Порядок обрання або переходу на спрощену систему оподаткування, або відмови від спрощеної системи оподаткування встановлюється статтею 298 Податкового Кодексу України.

Пунктом 291.4 статті 291 Податкового кодексу України визначено, що суб`єкти господарювання, сільськогосподарські товаровиробники, у яких частка сільськогосподарського товаровиробництва за попередній податковий (звітний) рік дорівнює або перевищує 75 відсотків, належать до 4 групи платників єдиного податку.

Підпунктом 298.8.4 пункту 298.8 статті 298 Податкового кодексу України врегульовано, що у разі коли у податковому (звітному) році частка сільськогосподарського товаровиробництва становить менш як 75 відсотків, сільськогосподарський товаровиробник - юридична особа сплачує податки у наступному податковому (звітному) році на загальних підставах.

З аналізу наведених норм слідує, що до платників 4 групи єдиного податку можуть належати сільськогосподарські товаровиробники, у яких частка сільськогосподарського товаровиробництва за попередній податковий (звітний) рік дорівнює або перевищує 75 відсотків.

Відповідно до підпункту 298.8.1 пункту 298.8 статті 298 Податкового кодексу України сільськогосподарські товаровиробники для переходу на спрощену систему оподаткування або щорічного підтвердження статусу платника єдиного податку подають до 20 лютого поточного року:

- загальну податкову декларацію з податку на поточний рік щодо всієї площі земельних ділянок, з яких справляється податок (сільськогосподарських угідь (ріллі, сіножатей, пасовищ, багаторічних насаджень), та/або земель водного фонду внутрішніх водойм (озер, ставків та водосховищ), - контролюючому органу за своїм місцезнаходженням (місцем перебування на податковому обліку);

- звітну податкову декларацію з податку на поточний рік окремо щодо кожної земельної ділянки - контролюючому органу за місцем розташування такої земельної ділянки (юридичні особи);

- розрахунок частки сільськогосподарського товаровиробництва (юридичні особи) - контролюючим органам за своїм місцезнаходженням та/або за місцем розташування земельних ділянок за формою, затвердженою центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної аграрної політики, за погодженням із центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну фінансову політику;

- відомості (довідку) про наявність земельних ділянок - контролюючим органам за своїм місцезнаходженням та/або за місцем розташування земельних ділянок.

У відомостях (довідці) про наявність земельних ділянок зазначаються дані про кожний документ, що встановлює право власності та/або користування земельними ділянками, у тому числі про кожний договір оренди земельної частки (паю).

Відповідно до підпункту 295.9.1 пункту 295.9 статті 295 Податкового кодексу України платники єдиного податку 4 групи самостійно обчислюють суму податку щороку станом на 1 січня і не пізніше 20 лютого поточного року подають відповідному контролюючому органу за місцезнаходженням платника податку та місцем розташування земельної ділянки податкову декларацію на поточний рік за формою, встановленою у порядку, передбаченому статтею 46 цього Кодексу;

За змістом внесених з 01 січня 2015 року у Податковий кодекс України змін окрему четверту групу єдиного податку створено замість фіксованого сільськогосподарського податку і основною умовою для набуття сільськогосподарським підприємством статусу платника єдиного податку є наявність частки сільськогосподарського товаровиробництва за попередній податковий (звітний) період, що дорівнює або перевищує 75 %, а не необхідність встигнути до 20 лютого подати пакет документів.

Відповідно до пункту 299.1, пункту 299.2 статті 299 Податкового кодексу України реєстрація суб`єкта господарювання як платника єдиного податку здійснюється шляхом внесення відповідних записів до реєстру платників єдиного податку.

Центральний орган виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику, веде реєстр платників єдиного податку, в якому міститься інформація про осіб, зареєстрованих платниками єдиного податку.

Податковий кодекс України передбачає підстави для анулювання реєстрації платника єдиного податку (пункту 299.10 статті 299 Податкового кодексу) або підстави, з яких платник не може бути платником єдиного податку 4 групи (пункту 291.5 статті 291 Податкового кодексу), але не містить норму, відповідно до якої платник, який до 20 лютого не подав звітність, зазначену у підпункту 298.8.1 пункту 298.8 статті 298 Податкового кодексу України, не може бути, або втрачає статус платника єдиного податку 4 групи.

Аналогічний правовий висновок міститься в постанові Верховного Суду від 24 січня 2019 року у справі №814/1394/15.

Відповідно до ч.5 ст.242 КАС України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Згідно з ч.5 та ч.6 ст.13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, є обов`язковими для всіх суб`єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права. Висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, враховуються іншими судами при застосуванні таких норм права.

Суд також зазначає, що наслідки неподання або несвоєчасного подання податкової звітності або невиконання вимог щодо внесення змін до податкової звітності визначені ст.120 Податкового кодексу України та тягнуть за собою накладення штрафу у визначених Законом розмірах.

Порядок реєстрації та анулювання реєстрації платників єдиного податку визначений статтею 299 Податкового кодексу України, відповідно до пункту 299.1 якої реєстрація суб`єкта господарювання як платника єдиного податку здійснюється шляхом внесення відповідних записів до реєстру платників єдиного податку.

Пунктом 299.6 статті 299 Податкового кодексу України встановлено, що підставами для прийняття контролюючим органом рішення про відмову у реєстрації суб`єкта господарювання як платника єдиного податку є виключно:

1) невідповідність такого суб`єкта вимогам, встановленим статтею 291 цього Кодексу;

2) наявність у суб`єкта господарювання, який утворюється у результаті реорганізації (крім перетворення) будь-якого платника податку, непогашених податкових зобов`язань чи податкового боргу, що виникли до такої реорганізації;

3) недотримання таким суб`єктом вимог, встановлених підпунктом 298.1.4. пункту 298.1 статті 298 цього Кодексу.

Повноваження податкового органу не визнавати податкову звітність податковою декларацією передбачені пунктом 48.7 статті 48 Податкового кодексу України, а саме: податкова звітність не визнається податковою декларацією у разі порушення будь-якої норми статті 48 Податкового кодексу України. Зокрема, це відсутність обов`язкових реквізитів: тип документа (звітний, уточнюючий, звітний новий); повне найменування (прізвище, ім`я, по батькові) платника податків згідно з реєстраційними документами; код платника податків згідно з Єдиним державним реєстром підприємств та організацій України або податковий номер; місцезнаходження (місце проживання) платника податків тощо.

Матеріалами справи підтверджується, що платником податку були вчинені дії з метою відправлення контролюючому органу пакету документів, передбаченого підпунктом 298.1.1 пункту 298.1 статті 298 Податкового кодексу України в межах строку, встановленою цією нормою.

В той же час, після виявлення технічних помилок у поданій звітності позивачем, в порядку, який визначено Податковим кодексом України, подано до контролюючого органу відповідну уточнюючу податкову звітність, яка прийнята останнім

Таким чином, доводи Головного управління ДФС в Одеській області про порушення позивачем приписів п.46.1 ст.46, п.48.4 ст.48, п. 298.8.1 п. 298.8 ст. 298 ПК України та Порядку заповнення податкової декларації платника єдиного податку четвертої групи від 12.02.2016 в частині проставлення відмітки навпроти обраного типу декларації спростовуються наявними в матеріалах справи доказами.

Суд також зазначає, що способом реалізації владних управлінських функцій за наявності встановлення обставин, за яких платник податків не може перебувати на спрощеній системі оподаткування (бути платником єдиного податку), є прийняття рішення про анулювання реєстрації платника єдиного податку, шляхом виключення з реєстру платників цього податку.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 06.02.2018 у справі № 816/543/17, та в постанові від 29.03.2018 у справі №804/2321/17.

Проте, відповідачем не проводилась документальна перевірка позивача та не приймалося за наслідками перевірки рішення про анулювання реєстрації шляхом виключення з реєстру платників єдиного податку.

Суд зазначає, що відповідно до ч.1 ст. 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних справах здійснюється на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до частини першої статті 8 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Складовою верховенства права є принцип правової визначеності (п. 61 рішення Європейського суду з прав людини від 28 жовтня 1999 року "Брумареску проти Румунії").

Основу принципу правової визначеності утворює ідея передбачуваності (очікуваності) суб`єктом відносин визначених правових наслідків (правового результату) своєї поведінки, яка відповідає наявним у суспільстві нормативним приписам.

Принцип правової визначеності вимагає ясності й однозначності правової норми та забезпечення того, щоб ситуації та правовідносини залишалися передбачуваними (правові позиції Конституційного Суду України висловлені у рішеннях від 22 вересня 2005 року № 5-рп/2005, від 29 червня 2010 року № 17-рп/2010, від 22 грудня 2010 року № 23-рп/2010, від 11 жовтня 2011 року № 10-рп/2011).

Такий підхід узгоджується з практикою Європейського суду з прав людини, згідно якої закон має бути доступним та передбачуваним, тобто вираженим із достатньою точністю, щоб дати змогу особі в разі необхідності регулювати його положеннями свою поведінку (п. 109 рішення від 13 грудня 2001 року у справі "Церква Бессарабської Митрополії проти Молдови").

Досліджуючи принцип правової визначеності у вказаних правовідносинах, суд зазначає, що суб`єкт владних повноважень має діяти лише в рамках, наданих йому законодавством повноважень.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з частиною 2 статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Відповідно до статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна, довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Оцінивши кожен доказ, який є у справі щодо його належності, допустимості, достовірності та їх достатності і взаємного зв`язку у сукупності, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, та враховуючи всі наведені обставини, суд вважає, що позовні вимоги селянського (фермерського) господарства «Гайчук» є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню у повному обсязі.

Решта доводів та заперечень сторін висновків суду по суті позовних вимог не спростовують.

Слід зазначити, що згідно практики Європейського суду з прав людини та зокрема, рішення у справі «Серявін та інші проти України» від 10 лютого 2010 року, заява 4909/04, відповідно до п.58 якого суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» від 9 грудня 1994 року, серія A, N 303-A, п.29).

Згідно ч. 1 ст. 143 КАС України суд вирішує питання щодо судових витрат у рішенні, постанові або ухвалі.

Відповідно до ч.ч.1, 3 ст. 139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа. При частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. При цьому суд не включає до складу судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами, витрати суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката та сплату судового збору.

Так, позивачем за подачу даної позовної заяви сплачено судовий збір у розмірі 3842,00 грн. згідно квитанції №1 від 16.09.2019 року (а.с.4).

Таким чином, оскільки суд дійшов висновку про задоволення вимоги позивача, з урахуванням наведеного судом вище, наявні підстави для стягнення з відповідача суми сплаченого судового збору у розмірі 3842,00 грн.

Керуючись ст.ст. 7, 9, 241-246, 250, 255, 262, 295 КАС України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позовом селянського (фермерського) господарства «Гайчук» до Головного управління ДФС в Одеській області про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії - задовольнити.

Визнати протиправними дії Головного управління Державної фіскальної служби в Одеській області щодо невизнання податкової звітності Селянського (фермерського) господарства «ГАЙЧУК» за 2019 рік та відмови Селянському (фермерському) господарству «ГАЙЧУК» у підтвердженні статусу платника єдиного податку четвертої групи на 2019 рік.

Зобов`язати Головне управління ДФС в Одеській області поновити статус Селянському (фермерському) господарству «ГАЙЧУК» () як платника єдиного податку четвертої групи з 01.01.2019 року.

Стягнути з Головного управління ДФС в Одеській області за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області на користь Селянського (фермерського) господарства «ГАЙЧУК» судовий збір у розмірі 3842,00 грн. (три тисячі вісімсот сорок дві гривні 00 коп.).

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку шляхом подання до П`ятого апеляційного адміністративного суду через Одеський окружний адміністративний суд апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасники справи:

Позивач - Селянське (фермерське) господарство «Гайчук» (вул.8 Березня, 10, с.Каїри, Лиманський район, Одеська обл., 67514, ).

Відповідач: Головне управління ДФС в Одеській області (вул.Семінарська 5, м.Одеса, 65044, ).

Суддя С

.М. Корой . .