Справа № 160/9257/19
Суддя: Луніна Олена Станіславівна
Дата ухвалення: 2019-11-27 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 листопада 2019 року Справа № 160/9257/19
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Луніної О.С., розглянувши у письмовому провадженні адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Любимівської сільської ради Дніпровського району Дніпропетровської області про визнання дій неправомірними та зобов`язання вчинити певні дії,-
- визнати незаконним рішення Любимівської сільської ради Дніпровського району Дніпропетровської області від 19.04.2019 року № 609-20/VI про відмову у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки ОСОБА_1 ;
- скасувати рішення Любимівської сільської ради Дніпровського району Дніпропетровської області від 19.04.2019 року № 609-20/VI про відмову у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки ОСОБА_1 ;
- зобов`язати Любимівську сільську раду Дніпровського району Дніпропетровської області повторно розглянути звернення ОСОБА_1 від 27.03.2019 року та вирішити питання про надання або відмову у наданні дозволу та розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки сільськогосподарського призначення для ведення фермерського господарства в розмірі визначеної для членів сільськогосподарського підприємства, яке розташоване на території Любиміського ОТГ в Дніпропетровській області, Дніпровського району за межами населеного пункту с. Придніпрянське.
В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що 27.03.2019 року він звернувся до Любимівської сільської об`єднаної територіальної громади з клопотанням про надання дозволу та розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки сільськогосподарського призначення для ведення фермерського господарства в розмірі визначеної для членів сільськогосподарського підприємства, яке розташоване на території Любиміського ОТГ в Дніпропетровській області, Дніпровського району за межами населеного пункту с. Придніпрянське. Рішенням від 19.04.2019 року № 609-20/VII позивачу було відмовлено у наданні дозволу на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність, так як земельна ділянка, вказана на схемі з публічної кадастрової карти України, входить до складу екологічної мережі Любимівської сільської ради відповідно до рішення Дніпропетровської обласної ради від 24.03.2017 року.
Позивач зазначає, що жодною нормою чинного земельного законодавства не передбачена така підстава для відмови в наданні земельної ділянки. У той же час, ст. 118 Земельного кодексу України чітко визначено порядок дій органу, який здійснює розпорядження землями комунальної та державної власності, зокрема, вказано про те, що орган розглядає клопотання у місячний строк і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні. Підстави відмови також чітко визначені положеннями Земельного кодексу України, надання листа з відмовою з таких підстав, як зазначив відповідач у листі від 19.04.2019 року № 609-20/VII чинним законодавством не передбачені. Таким чином, відповідачем не було належним чином розглянуто клопотання позивача та не було прийнято по ньому відповідного рішення в порядку ст.118 Земельного кодексу України.
01.10.2019 року ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду відкрито провадження та призначено розгляд в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами на 30.10.2019 року, відповідно до ч. 5 ст. 262 Кодексу адміністративного судочинства України.
Від представника відповідача надійшов відзив на позовну заяву, в якому він заперечив проти позову вказавши, що ОСОБА_1 правомірно відмовлено в наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки через належність запитуваної земельної ділянки до складу екологічної мережі Любимівської сільської ради відповідно до рішення Дніпропетровської обласної ради від 24.03.2019 року «Про затвердження схеми формування екологічної мережі Дніпропетровської області».
Відповідно до Генерального плану с. Придніпрянське Любимівської сільської ради запитувана земельна ділянка знаходиться в межах населеного пункту. Фермерські господарства Генеральним планом не передбачені. Відсутні власники, землекористувачі( орендарі). На дану земельну ділянку наявні обмеження-водоохоронна зона (річка Течія). Земельна ділянка відноситься до ландшафтного комплексу «Любимівські балки»- включає систему р. Течія (с. Придніпрянське) та включена до схеми формування екологічної мережі Дніпропетровської області. Тобто розміщення об`єкту з цільовим призначенням для ведення фермерського господарства не відповідає вимогам Генерального плану с. Придніпрянське Любимівської сільської ради.
Позивач надав відповідь на відзив, в якій вказав, відповідно до Закону України «Про екологічну мережу України» включення територій та об`єктів природно-заповідного фонду та інших територій, що підлягають особливій охороні, до переліку територій та об`єктів екомережі не призводить до зміни режиму їх охорони та використання, визначеного відповідно до закону.
Власники і користувачі територій та об`єктів, включених до переліків територій та об`єктів екомережі, беруть на себе зобов`язання щодо збереження природних ресурсів, їх екологічно-збалансованого та раціонального використання.
Відповідна інформація зазначена у листі Департаменту екології та природних ресурсів Дніпропетровської обласної державної адміністрації від 13.08.2019 року №3-5013/0/261-19.
Суд, дослідивши матеріали справи, з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується адміністративний позов, оцінивши докази, які мають значення для розгляду і вирішення справи по суті, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування норм матеріального та процесуального права, вважає позовні вимоги такими, що підлягають задоволенню з таких підстав.
Як встановлено судом та підтверджується наявними матеріалами справи, 27.03.2019 року ОСОБА_1 в порядку ст. 118 Земельного кодексу України, звернулася до Любимівської сільської ради Дніпровського району Дніпропетровської області з клопотанням про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для ведення особистого селянського господарства. До клопотання було надано копію паспорту, копію довідки про присвоєння ідентифікаційного номеру, посвідчення учасника бойових дій, Рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровька від 15.09.2016 року, Довідку МСЕК від 18.01.2017 року № 721510, диплом спеціаліста НР № 28269865, графічні матеріали, що забезпечують чітке відображення та розуміння місця розташування земельної ділянки.
На своє клопотання від 27.03.2019 року позивач отримав відповідь Любимівської сільської ради Дніпровського району Дніпропетровської області, в якій було вказано про відмову ОСОБА_1 у задоволенні його клопотання, оскільки відповідно до Генерального плану с.Придніпрянське Любимівської сільської ради запитувана ним земельна ділянка входить до складу екологічної мережі Любимівської сільської ради відповідно до рішення Дніпропетровської обласної ради від 24.03.2017 року «Про затвердження схеми формування екологічної мережі Дніпропетровської області».
Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає таке.
Згідно ч. 1 ст. 122 ЗК України, сільські, селищні, міські ради передають земельні ділянки у власність або у користування із земель комунальної власності відповідних територіальних громад для всіх потреб.
Надання у власність земельних ділянок здійснюється у порядку, визначеному ст. 118 ЗК України, за умови, що заявник не скористався своїм правом на безоплатне отримання у власність земельної ділянки у межах норм безоплатної приватизації, визначених ст. 121 ЗК України.
Статтею 41 Конституції України передбачено, що право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом.
Частиною 2 ст.22 Земельного кодексу України (далі - ЗК України) визначено, що до земель сільськогосподарського призначення належать: сільськогосподарські угіддя (рілля, багаторічні насадження, сіножаті, пасовища та перелоги).
Разом з тим, п. «а» ч.3 ст.22 ЗК України, визначено, що землі сільськогосподарського призначення передаються у власність та надаються у користування громадянам - для ведення особистого селянського господарства, садівництва, городництва, сінокосіння та випасання худоби, ведення товарного сільськогосподарського виробництва.
Відповідно до ст. 33 ЗК України, земельні ділянки, призначені для ведення особистого селянського господарства, можуть передаватися громадянами у користування юридичним особам України і використовуватися ними для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, фермерського господарства без зміни цільового призначення цих земельних ділянок.
Згідно з частиною першою статті 116 Земельного кодексу України, громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом, або за результатами аукціону.
Земельні ділянки можуть бути надані військовослужбовцям у власність у межах норм безоплатної приватизації, визначених ст. 121 ЗК України, а саме у таких розмірах:
- для ведення садівництва - не більше 0,12 га;
- для ведення особистого селянського господарства - не більше 2,0 га;
- для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) у селах - не більше 0,25 га, в селищах - не більше 0,15 га, в містах - не більше 0,10 га;
- для індивідуального дачного будівництва - не більше 0,10 гектара.
Конституцією України закріплено, що держава забезпечує захист прав усіх суб`єктів права власності і господарювання, соціальну спрямованість економіки; усі суб`єкти права власності рівні перед законом (ч. 4 ст.13); право власності на землю гарантується, воно набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону (ч.2 ст.14).
За приписами ст.118 Земельного кодексу України громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення фермерського господарства, ведення особистого селянського господарства, ведення садівництва, будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибної ділянки), індивідуального дачного будівництва, будівництва індивідуальних гаражів у межах норм безоплатної приватизації, подають клопотання до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної або комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу. У клопотанні зазначаються цільове призначення земельної ділянки та її орієнтовні розміри. До клопотання додаються графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки, погодження землекористувача (у разі вилучення земельної ділянки, що перебуває у користуванні інших осіб) та документи, що підтверджують досвід роботи у сільському господарстві або наявність освіти, здобутої в аграрному навчальному закладі (у разі надання земельної ділянки для ведення фермерського господарства). У разі якщо земельна ділянка державної власності розташована за межами населених пунктів і не входить до складу певного району, заява подається до Ради Міністрів Автономної Республіки Крим, Верховній Раді Автономної Республіки Крим, Раді міністрів Автономної Республіки Крим, органам виконавчої влади або органам місцевого самоврядування, які передають земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, забороняється вимагати додаткові матеріали та документи, не передбачені цією статтею (ч.6 ст.118 Земельного кодексу України).
Відповідно до ч.7 ст.118 Земельного кодексу України визначено, що відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених ст.122 цього Кодексу, розглядає клопотання у місячний строк і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні. Підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування об`єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою та техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.
У разі якщо у місячний строк з дня реєстрації клопотання, відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, не надав дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або мотивовану відмову у його наданні, то особа зацікавлена одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності, у місячний строк з дня закінчення зазначеного строку має право замовити розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки без надання такого дозволу, про що письмово повідомляє відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування. До письмового повідомлення додається договір на виконання робіт із землеустрою щодо відведення земельної ділянки (абзац 3 ч.7 ст.118 Земельного кодексу України).
Таким чином, за результатами розгляду клопотання позивача про надання дозволу на розроблення документації землеустрою, відповідач повинен був прийняти одне з таких рішень: про надання дозволу на розроблення відповідної документації із землеустрою, або про відмову у наданні відповідного дозволу із зазначенням причин відмови.
Підставою для відмови у наданні дозволу може бути лише невідповідність місця розташування об`єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.
Зазначений перелік підстав для відмови в наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства є вичерпним.
Підстави не надання дозволу, які наведені у рішенні відповідача від 19.04.2019 року № 609-20/VII законом не передбачені, а отже є незаконними.
Відповідно до ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
У відповідності до ч.1, ч. 2 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.
З огляду на положення наведеної норми, суд відхиляє вищезазначені доводи представника відповідача, оскільки рішення від 19.04.2019 року № 609-20/VII не містить посилань на невідповідність місця розташування запитуваної ОСОБА_1 земельної ділянки вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів.
Разом з тим, суд зазначає, що під невідповідністю місця розташування земельної ділянки вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, мається на увазі неналежність земельної ділянки до земель сільськогосподарського призначення - належність до іншої категорії земель, що не можуть використовуватись для сільськогосподарської діяльності (землі рекреації, землі оборони) або земель, які взагалі не можуть бути передані у власність громадян.
Таким чином, відповідачем не доведено правомірність прийнятого рішення, а тому позовні вимоги позивача підлягають задоволенню.
Вирішуючи питання про судовий збір, суд зазначає наступне.
На підставі п. 9 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір», позивач від сплати судового збору звільнений.
Керуючись ст.9, 243-246, 257-263 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
Позовну заяву ОСОБА_1 до Любимівської сільської ради Дніпровського району Дніпропетровської області про визнання дій неправомірними та зобов`язання вчинити певні дії - задовольнити у повному обсязі.
Визнати незаконним рішення Любимівської сільської ради Дніпровського району Дніпропетровської області від 19.04.2019 року № 609-20/VI про відмову у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки ОСОБА_1 .
Скасувати рішення Любимівської сільської ради Дніпровського району Дніпропетровської області від 19.04.2019 року № 609-20/VI про відмову у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки ОСОБА_1 .
Зобов`язати Любимівську сільську раду Дніпровського району Дніпропетровської області повторно розглянути звернення ОСОБА_1 від 27.03.2019 року та вирішити питання про надання або відмову у наданні дозволу та розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки сільськогосподарського призначення для ведення фермерського господарства в розмірі визначеної для членів сільськогосподарського підприємства, яке розташоване на території Любиміського ОТГ в Дніпропетровській області, Дніпровського району за межами населеного пункту с. Придніпрянське.
Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в строки, передбачені статтею 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи рішення суду оскаржується до Третього апеляційного адміністративного суду через Дніпропетровський окружний адміністративний суд відповідно до підпункту 15.5 пункту 15 Розділу VII Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя О.С. Луніна