Справа № 140/2999/19
Суддя: Ковальчук Володимир Дмитрович
Дата ухвалення: 2019-12-02 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОЛИНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 грудня 2019 року ЛуцькСправа № 140/2999/19

Волинський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого - судді Ковальчука В.Д.,

розглянувши у порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Управління соціального захисту населення Маневицької районної державної адміністрації Волинської області про визнання відмови неправомірною та зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі - ОСОБА_1 , позивач) звернувся з позовом до Управління соціального захисту населення Маневицької районної державної адміністрації Волинської області (далі - Управління соцзахисту населення Маневицької РДА, відповідач) про визнання відмови неправомірною щодо перерахунку та призначення державної соціальної допомоги, як малозабезпеченій сім`ї, виходячи із вимог статті 46 Конституції України, в розмірі не нижчому прожиткового мінімуму для працездатних осіб, зобов`язання перерахувати та призначити державну соціальну допомогу, як малозабезпеченій сім`ї, виходячи із вимог статті 46 Конституції України, в розмірі не нижчому прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого в Законі України "Про Державний бюджет України" на відповідний рік, з урахуванням виплачених сум компенсації по догляду за інвалідом з дитинства 1-ї групи, субсидії на придбання твердого палива у розрахунку на місяць, субсидії на житлово-комунальні послуги у розрахунку на місяць (без урахування сплати до Пенсійного фонду України єдиного соціального внеску - підтримки у вигляді сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування), починаючи з 1 квітня 2019 року по 30 вересня 2019 року.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивач не є отримувачем пенсійних виплат, працездатний, однак з незалежних від нього обставин не працює, оскільки здійснює догляд за своєю матір`ю ОСОБА_2 , 1951 року народження, вдовою, членом сім`ї загиблого військовослужбовця, інвалідом 1-ї «Б» групи, яка не здатна до пересування та потребує постійного і стороннього догляду. Зазначає, що з наведених причин позбавлений будь-яких засобів для існування.

З 01 квітня 2019 року на підставі його заяви та доданих документів відповідач вперше призначив державну соціальну допомогу, як малозабезпеченій сім`ї в розмірі 302,56 грн. щомісяця на період з 01.04.2019 року по 30 вересня 2019 року включно.

Позивач вважає, що розмір цієї допомоги є для нього основним джерелом для існування, однак не досягає рівня прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого Законом України "Про Державний бюджет України". У зв`язку з цим 18 червня 2019 року звернувся до відповідача із письмовою заявою про проведення перерахунку та виплати йому державної соціальної допомоги, як малозабезпеченій сім`ї, з урахуванням компенсації по догляду за інвалідом 1-ї групи, а також з урахуванням субсидії, у розрахунку на місяць, у їх сукупності та в їх загальному розмірі, не нижчому прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленому у Законах України "Про Державний бюджет України" на відповідний рік, виходячи із вимог статті 46 Конституції України, та починаючи з 01.04.2019 року. Однак відповідач у відповіді листом від 15.07.2019 №Ш-100/1/04-10 відмовив у задоволенні заяви щодо перерахунку та виплати державної соціальної допомоги у такому розмірі, посилаючись на норми постанови Кабінету Міністрів України від 20.03.2019 року №233 "Деякі питання державної допомоги окремим категоріям", Закону України "Про державну соціальну допомогу малозабезпеченим сім`ям" та Положення про порядок призначення житлових субсидій, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 21 жовтня 1995 року №848, оскільки вищевказаними нормативно-правовими актами не передбачено перерахунок та виплату компенсації по догляду за особою за інвалідністю 1-ї групи, державної соціальної допомоги малозабезпеченим сім`ям, житлової субсидії у розрахунку на місяць, у їх сукупності та в їх загальному розмірі, не нижчому прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленому в законах про Державний бюджет України на відповідний рік.

Позивач вважає оскаржувану відмову неправомірною, оскільки відповідачем порушено частину третю статті 46 Конституції України як норму прямої дії, яка гарантує право на отримання пенсії, інших видів соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, що мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом. Вказує на те, що отриманий ним місячний розмір соціальних виплат становить 670,27 грн., що є меншим прожиткового мінімуму для працездатних осіб, який становить 1921 грн., а тому порушено його право, передбачене статтею 46 Конституції України, а також суперечить нормам Закону України "Про державні соціальні стандарти та державні соціальні гарантії".

Ухвалою Волинського окружного адміністративного суду від 08.10.2019 року відкрито провадження у даній справі, судовий розгляд справи ухвалено проводити за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін (а.с.1).

В поданому до суду відзиві на позовну заяву від 28.10.2019 (а.с.25-32) відповідач позов не визнав та просить відмовити у його задоволенні з тих підстав, що позивачу за його заявою від 18 квітня 2019 року та доданими до неї документами призначена державна соціальна допомога малозабезпеченій сім`ї, місячний розмір якої становив 302,56 грн., а з липня 2019 року - 316,10 грн. За період з 01.04.2019 року по 30.09.2019 року ОСОБА_1 отримав державну соціальну допомогу малозабезпеченим сім`ям у розмірі 1855,98 грн. За цей період позивачу виплачено компенсацію непрацюючій працездатній особі по догляду за особою з інвалідністю 1-ї групи підгрупи Б на суму 201,36 грн., у зв`язку з чим за нього проведено обчислення та сплату єдиного соціального внеску, який становить 918,06 грн. щомісячно. Крім того, за вказаний період призначено та виплачено одноразово ОСОБА_1 на його домогосподарство субсидію для придбання твердого палива на загальну суму 3641,03 грн., а також призначено житлову субсидію на оплату житлово-комунальних послуг у сумі 44,05 грн. щомісячно. Середній розмір соціального забезпечення з державного бюджету для ОСОБА_1 на час виникнення спірних правовідносин становить 1911,83 грн.

Відповідач звертає увагу на те, що позивач на власний розсуд тлумачить статтю 46 Конституції України, зазначаючи, що прожитковий мінімум відповідно до статті 46 Основного Закону складає 1921 гривню. Однак вказана стаття Конституції України регламентує, що пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом. Разом з тим, у Законі України "Про державну соціальну допомогу малозабезпеченим сім`ям" визначено поняття державна соціальна допомога малозабезпеченим сім`ям, яка надається малозабезпеченим сім`ям у грошовій формі у розмірі, що залежить від величини середньомісячного сукупного доходу сім`ї та встановлює її розмір. В свою чергу, тлумачення позивача про те, що він повинен отримувати допомогу відповідно до статті 46 Конституції України в розмірі прожиткового мінімуму не ґрунтується на нормах спеціального Закону України "Про державну соціальну допомогу малозабезпеченим сім`ям", оскільки частина 3 статті 46 Конституції України прямо не встановлює, що вказані виплати, які є основним джерелом існування, мають бути не нижчими від прожиткового мінімуму для працездатних осіб. Разом з тим, відповідно до Закону України "Про державну соціальну допомогу малозабезпеченим сім`ям" розмір державної соціальної допомоги малозабезпеченим сім`ям у 2019 році не може становити більше 75 відсотків рівня забезпечення прожиткового мінімуму для сім`ї. Тобто, вказаним Законом визначено межі та розмір державної соціальної допомоги малозабезпеченим сім`ям в 2019 році, норми якого не скасовані та неконституційними не визнавались.

Враховуючи вищевикладене, вважає, що Управління соціального захисту населення Маневицької районної державної адміністрації Волинської області при здійсненні нарахування та виплати ОСОБА_1 державної соціальної допомоги малозабезпеченим сім`ям за період з 01.04.2019 року по 30.09.2019 року діяло в рамках законодавства та будь-яких протиправних дій не вчиняло, а тому у задоволенні позову просить відмовити в повному обсязі.

Дослідивши письмові докази та письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, суд дійшов висновку, що у задоволенні позову слід відмовити повністю з таких мотивів та підстав.

Судом встановлено, що позивач відповідно до довідки відповідача від 15.10.2019 №1421 ОСОБА_1 перебуває на обліку в Управлінні соцзахисту населення Маневицької РДА та отримує щомісячну компенсаційну виплату працездатній особі, що не працює і здійснює догляд за особою з інвалідністю 1-ої групи, щомісячний розмір якої з 01.04.2019 становить 32,71 грн., а з травня 2019 року по вересень 2019 включно - 33,73 грн. (а.с.34). Вказану компенсацію позивач отримує з 01.10.2014 відповідно до рішення відповідача про призначення допомоги від 05.11.2014 (а.с.17, зворот).

Як слідує, з Витягу з протоколу комісії з питань соціального захисту населення, призначення житлових субсидій, державних соціальних допомог та соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам від 16 травня 2019 року №18 ОСОБА_1 призначено житлову субсидію (а.с.16). Відповідно до рішення комісії відповідача від 16.05.2019 житлову субсидію на житлово-комунальні послуги призначено позивачу з лютого 2019 року по грудень 2019 року включно щомісячно в сумі 44,05 грн. та на придбання твердого палива на 2019 рік одноразово в сумі 3641,03 грн. (а.с.16, зворот).

18 квітня 2019 року позивач звернувся до відповідача із заявою (р/н 2618) про призначення усіх видів соціальної допомоги, компенсацій та пільг, в якій просив призначити державну соціальну допомогу малозабезпеченим сім`ям (а.с.36-37).

Рішенням відповідача від 23 квітня 2019 року ОСОБА_1 як уповноваженому представнику сім`ї призначено з 01.04.2019 по 30.09.2019 державну соціальну допомогу малозабезпеченій сім`ї у розмірі 302,56 грн. щомісячно, при цьому, як слідує з розрахунку державної соціальної допомоги, рівень забезпечення прожиткового мінімуму сім`ї встановлений у розмірі 403,31 грн., а середньомісячний сукупний дохід сім`ї встановлений у розмірі 51,37 грн. (а.с.17). Відповідно до цього розрахунку допомога позивачу обмежена 75% рівня забезпечення прожиткового мінімуму сім`ї.

Відповідно до довідки відповідача від 15 жовтня 2019 №1422, яка видана ОСОБА_1 , розмір отриманої позивачем державної соціальної допомоги малозабезпеченій сім`ї за період з квітня 2019 року по вересень 2019 року становить 1855,98 грн. (а.с.35).

Позивач не погодився з розміром призначеної йому компенсації по догляду за особою з інвалідністю 1-ої групи, державної соціальної допомоги малозабезпеченим сім`ям, житлової субсидії, загальний розмір яких становив нижче прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленому в Законі України "Про Державний бюджет України" на відповідний рік, та звернувся до Управління соцзахисту населення Маневицької РДА про його перерахунок.

Листом від 15.07.2019 вих. №Ш-100/1/04-10 відповідач повідомив ОСОБА_1 про те, що нормами постанови Кабінету Міністрів України від 20.03.2019 року №233 "Деякі питання державної допомоги окремим категоріям", Закону України "Про державну соціальну допомогу малозабезпеченим сім`ям" та Положення про порядок призначення житлових субсидій, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 21 жовтня 1995 року №848, не передбачено перерахунок та виплату компенсації по догляду за особою за інвалідністю 1-ої групи, державної соціальної допомоги малозабезпеченим сім`ям, житлової субсидії у розрахунку на місяць, у їх сукупності та в їх загальному розмірі, не нижчому прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленому в законах про Державний бюджет України на відповідний рік (а.с.20).

Вважаючи відмову у перерахунку компенсаційної виплати у розмірі не меншому, ніж прожитковий мінімум для працездатних осіб протиправною, позивач звернувся із позовом до суду.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд враховує наступне.

Враховуючи вимоги частини 2 статті 19 Конституції України та частини 2 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, законодавцем визначено критерії для оцінювання рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень, які одночасно є принципами адміністративної процедури, що вироблені у практиці європейських країн.

Згідно з положеннями статті 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними. Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Правові засади формування та застосування державних соціальних стандартів і нормативів, спрямованих на реалізацію закріплених Конституцією України та законами України основних соціальних гарантій визначено Законом України "Про державні соціальні стандарти та державні соціальні гарантії" від 05.10.2000 № 2017-III (далі - Закон № 2017-III), відповідно до статті 1 якого державні соціальні стандарти - встановлені законами, іншими нормативно-правовими актами соціальні норми і нормативи або їх комплекс, на базі яких визначаються рівні основних державних соціальних гарантій; державні соціальні гарантії - встановлені законами мінімальні розміри оплати праці, доходів громадян, пенсійного забезпечення, соціальної допомоги, розміри інших видів соціальних виплат, встановлені законами та іншими нормативно-правовими актами, які забезпечують рівень життя не нижчий від прожиткового мінімуму.

Відповідно до статті 17 Закону №2017-III основні державні соціальні гарантії встановлюються законами з метою забезпечення конституційного права громадян на достатній життєвий рівень. До числа основних державних соціальних гарантій включаються: мінімальний розмір заробітної плати; мінімальний розмір пенсії за віком; неоподатковуваний мінімум доходів громадян; розміри державної соціальної допомоги та інших соціальних виплат.

В свою чергу, частиною першою статті 5 Закону України "Про державну соціальну допомогу малозабезпеченим сім`ям" передбачено, що розмір державної соціальної допомоги визначається як різниця між прожитковим мінімумом для сім`ї та її середньомісячним сукупним доходом, який обчислюється за методикою, встановленою центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сферах трудових відносин, соціального захисту населення, але цей розмір не може бути більшим ніж 75 відсотків прожиткового мінімуму для сім`ї.

На виконання статті 4 Закону України "Про державну соціальну допомогу малозабезпеченим сім`ям" постановою Кабінету Міністрів України від 24 лютого 2003 pоку №250 затверджено Порядок призначення і виплати державної соціальної допомоги малозабезпеченим сім`ям, відповідно до пункту 14 якого розмір соціальної допомоги визначається як різниця між прожитковим мінімумом для сім`ї та її середньомісячним сукупним доходом, але не може бути більшим ніж 75 відсотків прожиткового мінімуму для сім`ї. Середньомісячний сукупний дохід сім`ї визначається згідно з Методикою обчислення сукупного доходу сім`ї для всіх видів соціальної допомоги, що затверджується Мінсоцполітики, Мінекономіки, Мінфіном, Держстатом, МОНмолодьспортом.

Відповідно до статті 7 Закону України від 23 листопада 2018 року № 2629-VIII "Про Державний бюджет України на 2019 рік" прожитковий мінімум для працездатних осіб з 1 січня 2019 року становить 1921 грн., з 1 липня - 2007 грн., з 1 грудня - 2102 грн.

Стаття 9 цього Закону установлено, що у 2019 році рівень забезпечення прожиткового мінімуму для призначення допомоги відповідно до Закону України "Про державну соціальну допомогу малозабезпеченим сім`ям" у відсотковому співвідношенні до прожиткового мінімуму для основних соціальних і демографічних груп населення становить: для працездатних осіб - 21 відсоток, для дітей - 85 відсотків, для осіб, які втратили працездатність, та осіб з інвалідністю - 100 відсотків відповідного прожиткового мінімуму. Розмір державної соціальної допомоги малозабезпеченим сім`ям у 2019 році не може становити більше 75 відсотків рівня забезпечення прожиткового мінімуму для сім`ї.

Розрахунок для державної соціальної допомоги малозабезпеченій сім`ї для ОСОБА_1 здійснений відповідачем з урахуванням доходів позивача, про які він зазначив в декларації про доходи та майновий стан осіб, які звернулися за призначенням усіх видів соціальної допомоги від 08.04.2019 (а.с.38-39). Як зазначено вище та слідує з розрахунку державної соціальної допомоги від 23.04.2019 (а.с.17), середньомісячний дохід сім`ї ОСОБА_1 становить 51,37 грн., рівень забезпечення прожиткового мінімуму для сім`ї - 403,41 грн., а тому державна соціальна допомога позивачу встановлена з 01.04.2019 у місячному розмірі 302,56 грн., а з липня 2019 року у місячному розмірі 316,10 грн., та обмежена 75% рівня забезпечення прожиткового мінімуму сім`ї.

З наведеного розрахунку вбачається, що позивачу, який є працездатною особою, призначена державна соціальна допомога, як малозабезпеченій сім`ї, у межах 75% рівня забезпечення прожиткового мінімуму для сім`ї, який відповідно до статті 9 Закону України "Про Державний бюджет України на 2019 рік" становить 21 відсоток відповідного прожиткового мінімуму для працездатних осіб (403,41 грн. з 01.01.2019 (1921,00 грн. х 21% = 403,41 грн.), та 421,47 грн. з 01.07.2019 (2007,00 грн. х 21% = 421,47 грн.)). Відтак, державна соціальна допомога малозабезпеченій сім`ї позивача призначена в межах максимально допустимого розміру, визначеного Законом України "Про державну соціальну допомогу малозабезпеченим сім`ям" та Законом України "Про Державний бюджет України на 2019 рік" (403,41 грн. х 75% = 302,56 грн. з 01.04.2019, та 421,47 грн. х 75% = 316,10 грн. з 01.07.2019).

Суд вказує на те, що вищенаведені компенсаційні виплати за своїм змістом мають на меті відшкодування витрат, яких зазнає особа через певні об`єктивні обставини, та слугують певною соціальною допомогою, підтримкою, додатком до основних джерел існування

Разом з тим, чинним законодавством України не визначено суб`єктивного права, як і не передбачено підстав, порядку реалізації, обов`язку органів праці та соціального захисту населення щодо перерахунку згаданих виплат, призначених відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 20.03.2019 року №233 "Деякі питання державної допомоги окремим категоріям", Закону України "Про державну соціальну допомогу малозабезпеченим сім`ям" та Положення про порядок призначення житлових субсидій, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 21 жовтня 1995 року №848, стосовно розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, який передбачений у Законі України "Про Державний бюджет України" на відповідний рік.

Водночас, щодо аргументів позивача про пряму дії норм Конституції України та застосування до спірних правовідносин статті 46 Конституції України, то суд зауважує, що зазначена стаття визначає, що пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом, та є за своєю суттю позитивно-декларативною нормою, що окреслює соціальну спрямованість суспільства і держави у прагненні забезпечити належний рівень життя кожній особі.

В свою чергу, реалізації прав, закріплених статтею 46 Конституції України, кореспондує обов`язок держави щодо забезпечення таких, який здійснюється органами державної влади відповідно до їх повноважень. Органи державної влади зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

За таких обставин для забезпечення реалізації закріплених Конституцією України соціальних прав необхідними є процедурне та організаційне забезпечення, нормативне встановлення механізму, порядку і розміру виплати відповідних соціальних виплат, допомог та компенсацій, оскільки такі не закріплені в Конституції України, а визначаються у законах та підзаконних нормативно-правових актах відповідно до соціальної політики держави.

У рішенні Конституційного Суду України від 7 листопада 2018 року № 9-р/2018 у справі № 1-3/2018(2717/14) Велика палата Конституційного Суду України встановила, зі змісту статті 46 Основного Закону України випливає, що держава зобов`язана здійснювати соціальний захист насамперед тих осіб, які не можуть самостійно себе забезпечити шляхом реалізації права на працю та/або позбавлені засобів існування. При цьому соціальна орієнтованість держави та принцип соціальної солідарності не можуть замінити особисту відповідальність людини за власну долю та добробут своєї сім`ї. Державна система соціального захисту має заохочувати і не повинна стримувати прагнення особи покращити умови життя для себе і своєї сім`ї.

Посилання позивача на те, що загальний розмір призначених йому соціальних виплат (компенсацій) не відповідає Конституції України суд не бере до уваги, оскільки Конституцією України визначені загальні засади соціального захисту населення, а розмір пенсій, соціальних виплат, допомог та порядок їх призначення регулюються спеціальними законами, які не оспорюються позивачем та при призначенні йому соціальних виплат чи допомог порушені не були. При цьому, у відповідача відсутні повноваження самостійно встановлювати чи змінювати загальний розмір вказаних соціальних виплат (компенсацій) з урахуванням прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Відповідно до вимог статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Суд дійшов висновку, що відповідач підтвердив правомірність своєї поведінки у спірних правовідносинах, при цьому, доводи та обґрунтування позивача не спростовують правомірності дій суб`єкта владних повноважень.

За наведених обставин в задоволенні позову слід відмовити повністю.

Підстави для розподілу судових витрат у суду відсутні.

Керуючись статтями 242, 243, 245, 246, 255, 262, 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову ОСОБА_1 до Управління соціального захисту населення Маневицької районної державної адміністрації Волинської області про визнання відмови неправомірною та зобов`язання вчинити дії відмовити повністю.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги до Восьмого апеляційного адміністративного суду через Волинський окружний адміністративний суд протягом тридцяти днів з дня складення повного рішення суду.

Позивач: ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ).

Відповідач: Управління соціального захисту населення Маневицької районної державної адміністрації Волинської області (44600, Волинська область, Маневицький район, смт. Маневичі, 100-річчя Маневич, будинок 53, ).

Суддя В.Д. Ковальчук