Справа № 825/557/16
Суддя: Радишевська О.Р.
Дата ухвалення: 2019-11-28 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА
Іменем України

28 листопада 2019 року
Київ
справа №825/557/16
адміністративне провадження №К/9901/23248/18

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:
cудді-доповідача Радишевської О. Р.,
суддів Кашпур О. В., Уханенка С. А.,
розглянув у порядку письмового провадження як суд касаційної інстанції адміністративну справу №825/557/16
за позовом ОСОБА_1 до військової частини польова пошта НОМЕР_1 , тимчасово виконуючого обов`язки командира військової частини польова пошта НОМЕР_1 полковника ОСОБА_2 про визнання протиправними та скасування наказів, зобов`язання вчинити певні дії, провадження в якій відкрито
за касаційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 08 лютого 2017 року, ухвалену в складі: головуючого судді Сорочко Є.О., суддів Мельничук В.П., Лічевецького І.О.,
УСТАНОВИВ:
І. Суть спору
1. ОСОБА_1 (далі ОСОБА_1 , позивач) звернувся до суду з позовом до військової частини польова пошта НОМЕР_1 (далі відповідач-1, військова частина НОМЕР_1 ), тимчасово виконуючого обов`язки командира військової частини польова пошта НОМЕР_1 полковника ОСОБА_2 (далі відповідач-2, т.в.о. командира військової частини НОМЕР_1 ) з вимогами:
1.1. визнати протиправним і скасувати пункт 11 наказу т.в.о. командира військової частини НОМЕР_1 від 07 грудня 2015 року №288 про призначення службового розслідування за фактом відсутності на службі 07 грудня 2015 року капітана ОСОБА_1 ;
1.2. визнати протиправним і скасувати наказ т.в.о. командира військової частини НОМЕР_1 від 21 грудня 2015 року №1274 «Про результати службового розслідування по факту самовільного залишення військової частини капітаном ОСОБА_1 »;
1.3. визнати протиправним і скасувати наказ т.в.о. командира військової частини НОМЕР_1 від 05 січня 2016 року №1 у частині, що стосується капітана ОСОБА_1 ;
1.4. зобов`язати військову частину польова пошта НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 усі належні премії, надбавки та винагороди, яких він був позбавлений.
2. На обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що на підставі оскаржуваних наказів він був позбавлений премії за грудень 2015 року з огляду на те, що, на думку відповідача-2, без поважних причин був відсутній на службі 07 грудня 2015 року.
3. Позивач наполягає на тому, що в період з 01 грудня 2015 року по 17 грудня 2015 року перебував у відпустці, у зв`язку з чим на законних підставах був відсутній на службі. Як зазначає позивач, відповідач-2 указаних обставин не врахував, ініціював службове розслідування, про початок якого не повідомив, не зажадав від нього письмових пояснень, у зв`язку з чим дійшов безпідставних висновків про наявність підстав для позбавлення ОСОБА_1 премії за грудень 2015 року.
ІІ. Установлені судами фактичні обставини справи
4. Судами попередніх інстанцій установлено, що ОСОБА_1 з 22 липня 2014 року проходить військову службу на посаді інженера інформаційно-телекомунікаційного вузла військовій частини польова пошта НОМЕР_1 .
5. У період з 21 жовтня 2015 року по 06 листопада 2015 року позивач знаходився на лікуванні у військовому госпіталі (військова частина НОМЕР_2 ), яке співпало з періодом його чергової відпустки.
6. 24 листопада 2015 року позивач звернувся до начальника інформаційно-телекомунікаційного вузла військовій частини НОМЕР_1 з рапортом, у якому просив клопотати перед вище стоячим командуванням про надання йому з 30 листопада 2015 року відпустки у зв`язку з хворобою під час чергової відпустки.
7. Судами попередніх інстанцій установлено, що рапорт позивача від 24 листопада 2015 року був погоджений начальником інформаційно-телекомунікаційного вузла та т.в.о. начальника штабу військової частини НОМЕР_1 , отриманий військовою частиною НОМЕР_1 і зареєстрований нею 24 листопада 2015 року за №10826.
8. 07 грудня 2015 року начальник інформаційно-телекомунікаційного вузла військової частини НОМЕР_1 звернувся до командира військової частини НОМЕР_1 з рапортом, у якому просив призначити розслідування за фактом відсутності на службі інженера інформаційно-телекомунікаційного вузла військової частини НОМЕР_1 .
9. Наказом командира військової частини НОМЕР_1 від 07 грудня 2015 року №288 призначено службове розслідування щодо факту відсутності на службі 07 грудня 2015 року ОСОБА_1 .
10. Результати службового розслідування оформлені актом, затвердженим т.в.о. командира військової частини НОМЕР_1 21 грудня 2015 року, яким установлено, що 07 грудня 2015 року о 07:30 год під час ранкового шикування ОСОБА_1 на службі був відсутній, у зв`язку з чим пропонувалося позбавити ОСОБА_1 премії за грудень 2015 року за невихід на службу без поважних причин.
11. Наказом т.в.о. командира військової частини НОМЕР_1 від 21 грудня 2015 року №1274 «Про результати службового розслідування по факту самовільного залишення військової частини капітаном ОСОБА_1 » за невихід на службу без поважних причин, відповідно до пункту 31.6 наказу Міністерства оборони України від 11 червня 2008 року №260, інженера інформаційно-телекомунікаційного вузла військовослужбовця військової служби капітана ОСОБА_1 вирішено позбавити премії за грудень 2015 року в повному обсязі.
12. Наказом командира військової частини НОМЕР_1 від 05 січня 2016 року №1 «Про встановлення розмірів премії та грошової винагороди військовослужбовцям частини за підсумками роботи за грудень 2015 року» капітану ОСОБА_1 установлено премію в розмірі 0% та винагороду в розмірі 0%.
13. Не погоджуючися з висновками службового розслідування та наказами, якими його позбавлено премії за грудень 2015 року, позивач звернувся до суду.
ІІІ. Рішення судів першої та апеляційної інстанцій і мотиви їхнього ухвалення
14. Постановою Чернігівського окружного адміністративного суду від 15 червня 2016 року адміністративний позов задоволено частково:
15. визнано протиправним і скасовано пункт 11 наказу т.в.о. командира військової частини НОМЕР_1 від 07 грудня 2015 року №288 про призначення службового розслідування за фактом відсутності на службі 07 грудня 2015 року капітана ОСОБА_1 ;
16. визнано протиправним і скасовано наказ т.в.о. командира військової частини НОМЕР_1 від 21 грудня 2015 року №1274 про результати службового розслідування по факту самовільного залишення військової частини капітаном ОСОБА_1 ;
17. визнано протиправним і скасовано наказ т.в.о. командира військової частини НОМЕР_1 від 05 січня 2016 року в частині, що стосується капітана ОСОБА_1 .
18. У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.
19. Частково задовольняючи адміністративний позов, суд першої інстанції керувався тим, що службове розслідування, висновки якого стали підставою для прийняття оскаржуваних наказів про позбавлення позивача премії за грудень 2015 року, було проведено з грубими порушеннями вимог чинного законодавства, зокрема без повідомлення позивача про факт проведення стосовно нього службового розслідування, взяття в нього пояснень і проведення бесіди.
20. Київський апеляційний адміністративний суд постановою від 08 лютого 2017 року постанову Чернігівського окружного адміністративного суду від 15 червня 2016 року в частині задоволення позову скасував і в цій частині прийняв нову, якою відмовив у задоволенні позовних вимог.
21. Скасовуючи рішення суду першої інстанції у вказаній частині, суд апеляційної інстанції керувався тим, що відповідач-2 довів належними і достатніми доказами факт того, що позивач був відсутній на службі без поважних причин. Суд апеляційної інстанції наголосив на тому, що позивач, звернувшись із рапортом від 24 листопада 2015 року про надання відпустки з 30 листопада 2015 року, не переконався, що його було задоволено шляхом видання відповідного наказу, а тому не мав підстав для залишення місця служби.
22. Суд апеляційної інстанції також дійшов висновку про необґрунтованість доводів позивача в частині порушення відповідачем-2 порядку проведення службового розслідування, пославшись на те, що висновки зазначеного розслідування не були підставою для застосування до позивача будь-яких дисциплінарних стягнень. Суд апеляційної інстанції також уважав, що відповідач-2 був об`єктивно позбавлений можливості повідомити позивача про призначення службового розслідування і відібрати у нього пояснення, адже позивач у період його призначення та проведення був відсутній на службі.
IV. Провадження в суді касаційної інстанції
23. Не погоджуючися з рішенням суду апеляційної інстанції, позивач звернувся до суду касаційної інстанції зі скаргою, у якій, посилаючись на порушення судом апеляційної інстанції норм матеріального та вимог процесуального права, просить скасувати його рішення й залишити в силі рішення суду першої інстанції.
24. На обґрунтування вимог касаційної скарги позивач зазначив, що суд апеляційної інстанції, зазначаючи про доведеність відповідачем-2 факту відсутності ОСОБА_1 на службі без поважних причин, не надав належної оцінки рапорту від 24 листопада 2015 року про надання ОСОБА_1 відпустки з 30 листопада 2015 року, який був погоджений з його безпосереднім командиром і начальником штабу військової частини НОМЕР_1 .
25. Посилаючись на вказані обставини, позивач стверджує, що небезпідставно уважав, що йому було надано відпустку, про яку йшлося в рапорті від 24 листопада 2015 року, а тому на законних підставах був відсутній на службі.
26. Позивач також наполягає на тому, що суд апеляційної інстанції дійшов протиправних висновків про необґрунтованість його посилань на істотні порушення відповідачем-2 порядку проведення службового розслідування.
27. Як зазначає позивач, суд першої інстанції правильно зазначив про те, що службове розслідування було проведено без повідомлення про його початок і під час такого розслідування йому не було запропоновано надати пояснення, що позбавило його права на захист від необґрунтованих звинувачень і призвело до відображення у висновках службового розслідування обставин, що не відповідають дійсності.
28. Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 09 березня 2017 року відкрито касаційне провадження за вказаною касаційною скаргою.
29. 15 грудня 2017 року, у зв`язку з початком роботи Верховного Суду, припинено процесуальну діяльність Вищого адміністративного суду України.
30. 15 лютого 2018 року касаційну скаргу передано для розгляду до Касаційного адміністративного суду в складі Верховного Суду.
31. За наслідками автоматизованого розподілу касаційну скаргу передано на розгляд колегії суддів у складі: судді-доповідача Білоуса О.В., суддів Данилевич Н.А., Желтобрюх І.Л.
32. Розпорядженням заступника керівника апарату Верховного Суду керівника секретаріату Касаційного адміністративного суду від 30 травня 2019 року, у зв`язку зі зміною спеціалізації та введенням до іншої судової палати судді-доповідача в цій справі, призначений повторний автоматизований розподіл указаної касаційної скарги.
33. За наслідками повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 30 травня 2019 року касаційну скаргу передано на розгляд колегії суддів: судді-доповідачу Радишевській О.Р., суддям Кашпур О.В., Уханенку С.А.
V. Джерела права й акти їхнього застосування
34. Статтею 327 Кодексу адміністративного судочинства України, у редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року №2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», що набрав чинності 15 грудня 2017 року (далі КАС України), обумовлено, що судом касаційної інстанції в адміністративних справах є Верховний Суд.
35. 3а правилами частини третьої статті 3 КАС України провадження в адміністративних справах здійснюється відповідно до закону, чинного на час вчинення окремої процесуальної дії, розгляду і вирішення справи.
36. Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу VII «Перехідні положення» КАС України касаційні скарги (подання) на судові рішення в адміністративних справах, які подані й розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного адміністративного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.
37. Частиною другою статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їхні посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, у межах повноважень та в спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
38. Порядок та умови виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України, ліцеїстам та вихованцям військових оркестрів, а також порядок виплати військовослужбовцям Збройних Сил України одноразової грошової допомоги при звільненні з військової служби врегульовано Інструкцією про порядок виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, яка затверджена наказом Міністерства оборони України від 11 червня 2008 року №260 (далі Інструкція №260).
39. Відповідно до пункту 1.2 Інструкції №260 грошове забезпечення військовослужбовців визначається залежно від посади, військового звання, тривалості, інтенсивності та умов військової служби, кваліфікації, наукового ступеня і вченого звання.
40. До складу грошового забезпечення входять: посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення.
41. Розміри посадових окладів, окладів за військовими званнями, додаткових видів грошового забезпечення військовослужбовців установлюються відповідно до чинного законодавства.
42. Згідно з пунктом 31.6 Інструкції №260 командир військової частини позбавляє військовослужбовців премії повністю: за невихід на службу без поважних причин; за вживання алкогольних напоїв (наркотичних речовин) на території військової частини як у службовий, так і в позаслужбовий час, прибуття на службу в нетверезому стані (у стані наркотичного сп`яніння); у разі накладення дисциплінарного стягнення у вигляді попередження про неповну службову відповідність, пониження в посаді, пониження військового звання на один ступінь, позбавлення військового звання (за місяць, у якому накладено дисциплінарне стягнення, або за місяць, у якому у військову частину надійшло повідомлення про накладання дисциплінарного стягнення вищим командиром (начальником)); у разі винесення судом постанови про накладення адміністративного стягнення за вчинення військового адміністративного правопорушення або адміністративного правопорушення, пов`язаного з корупцією (за місяць, у якому така постанова надійшла у військову частину).
43. Пунктом 31.7 Інструкції №260 передбачено, що військовослужбовці не преміюються за той розрахунковий місяць, у якому вони допустили порушення чи проступок (за винятком випадків, передбачених абзацами четвертим, п`ятим пункту 31.6 розділу XXXI цієї Інструкції).
44. Рішення про виплату премії, зменшення її розміру або позбавлення в повному розмірі оформлюється наказом командира військової частини на підставі поданих за командою в кінці місяця клопотань безпосередніх командирів (начальників) про виплату (позбавлення повністю або частково) премії підлеглим військовослужбовцям. У рапортах з клопотанням про позбавлення премії (повністю або частково) зазначаються конкретні причини, які стали підставою для цього.
45. Забороняється позбавляти премії військовослужбовців протягом кількох місяців за одне допущене порушення.
46. Військовослужбовцям, безпосередньо підпорядкованим командиру військової частини, у разі позбавлення їх премії повністю або частково конкретні причини, які стали підставою для цього, обов`язково доводяться до їх відома командиром військової частини під час особистої співбесіди.
47. Підстави, порядок призначення і проведення службового розслідування стосовно військовослужбовців Збройних Сил України, які допустили правопорушення, визначено в Інструкції про порядок проведення службового розслідування у Збройних Силах України, затвердженій наказом Міністра оборони України 15 березня 2004 року №82, зареєстрованому в Міністерстві юстиції України 30 березня 2004 року за №385/8984 (далі Інструкція №82).
48. Відповідно до пункту 1.5 Інструкції №82 службове розслідування призначається письмовим наказом командира (начальника), який вирішив притягнути військовослужбовця до дисциплінарної відповідальності. У наказі зазначаються підстави для призначення розслідування, особа (якщо вона встановлена), стосовно якої воно має бути проведено, термін проведення та посадові особи, яким доручено його провадження.
49. Службове розслідування може бути проведено особисто командиром (начальником) чи доручено іншій посадовій особі.
50. У разі потреби залучення фахівців до проведення службового розслідування командиром (начальником) призначається комісія у складі групи фахівців на чолі з головою комісії, про що оголошується в наказі.
51. Згідно з пунктом 2.2 Інструкції №82 посадові особи Збройних Сил України зобов`язані надавати правдиві письмові пояснення по суті предмета розслідування та поставлених їм питань, пред`являти відповідні документи чи матеріали.
52. Особа, стосовно якої проводиться службове розслідування, має право давати усні та письмові пояснення, робити заяви, подавати документи і порушувати клопотання про витребування та залучення нових документів, опитування відповідних осіб, проведення додаткових ревізій.
53. Підпунктом 2.3 Інструкції №82 передбачено, що в разі відмови надати пояснення військовослужбовцем, стосовно якого проводиться службове розслідування, посадовою особою, що його проводить, складається відповідна довідка. Зміст такої довідки засвідчується підписами двох свідків цього факту.
54. Підпунктом 4.1 Інструкції №82 встановлено, що за результатами службового розслідування складається акт, у якому, крім положень, що визначені пунктом 3 цієї Інструкції, обов`язково зазначаються: посада, військове звання, прізвище, ім`я та по батькові, рік народження, освіта, термін військової служби та термін перебування на останній посаді особи, стосовно якої проведено службове розслідування; підстави службового розслідування; час, місце, суть порушення, який нормативний акт порушено (його назва, дата прийняття); обставини, що пом`якшують або обтяжують відповідальність чи знімають вину; заперечення, заяви та клопотання особи, стосовно якої проведено службове розслідування, мотиви їх відхилення чи підстави для задоволення; пропозиція щодо притягнення винних осіб до відповідальності; інші заходи, які пропонується здійснити.
55. Відповідно до пункту 4.3 Інструкції №82 після підписання акт службового розслідування подається на розгляд посадовій особі, яка призначила розслідування. До акта додаються всі матеріали розслідування.
56. Посадова особа, яка призначала службове розслідування, проводить бесіду з військовослужбовцем, стосовно якого воно проводилось.
57. За результатами бесіди оформляється аркуш бесіди із зазначенням дати її проведення, а також заперечень, прохань (побажань) особи, стосовно якої проведено службове розслідування. Аркуш бесіди підписується особою, яка проводила бесіду, військовослужбовцем, з яким вона проводилась, присутніми посадовими особами та його безпосереднім начальником.
58. Згідно з пунктом 5.2 Інструкції №82 про прийняте рішення повідомляється військовослужбовцю, стосовно якого проводиться службове розслідування, а у випадках, передбачених пунктом 4.4 цієї Інструкції, також начальнику органу управління Військової служби правопорядку у Збройних Силах України.
VI. Позиція Верховного Суду
59. Аналіз наведених вимог чинного законодавства дає підстави для висновку, що премія це елемент грошового забезпечення військовослужбовців, що встановлюється командиром військової частини в індивідуальному порядку, залежно від особистого внеску військовослужбовця в загальні результати служби.
60. Невиконання або неналежне виконання військовослужбовцями обов`язків, пов`язаних з проходженням служби, може бути підставою для позбавлення премії повністю або частково.
61. Зокрема, зі змісту пунктів 31.6, 31.7 Інструкції №260 випливає, що військовослужбовці, винні у вживанні алкогольних напоїв, нез`явленні на службу без поважних причин, а також ті, на яких накладено дисциплінарні стягнення, позбавляються премій за місяць, коли були допущені відповідні порушення або накладені стягнення.
62. Як убачається з матеріалів справи, у спірних правовідносинах позивач був позбавлений премії за невихід на службу 07 грудня 2015 року без поважних причин, факт чого був установлений за наслідками проведеного стосовно нього службового розслідування, результати якого оформлені актом від 21 грудня 2015 року.
63. Суд першої інстанції, оцінюючи фактичні обставини, що слугували підставою для позбавлення позивача премії оскаржуваними наказами, правильно зазначив про те, що під час проведення службового розслідування відповідачем-2 був порушений порядок його проведення.
64. Аналіз пунктів 2.2, 2.3 Інструкції №82 дає підстави для висновку, що особа, стосовно якої проводиться службове розслідування, має право давати усні та письмові пояснення, робити заяви, подавати документи і порушувати клопотання про витребування та залучення нових документів, опитування відповідних осіб, проведення додаткових ревізій.
65. Пояснення особи, стосовно якої проводиться службове розслідування, є однією з важливих гарантій об`єктивного службового розслідування та захисту законних прав й інтересів особи від безпідставного застосування стягнення та інших негативних наслідків.
66. Водночас реалізація цього права була б неможливою за відсутності в особи, яка проводить службове розслідування, обов`язку повідомляти особу, стосовно якої ініційоване службове розслідування, про його початок та/або пропонувати надати їй письмові пояснення по суті питань, щодо яких проводиться розслідування.
67. Проте, як установлено судом першої інстанції, зазначені гарантії під час службового розслідування, оформленого актом від 21 грудня 2015 року, відповідачем-2 дотримані не були.
68. Суд апеляційної інстанції, погодившись із судом першої інстанції в частині того, що відповідачем-2 не було дотримано процедури службового розслідування, дійшов висновку про те, що такі порушення не мають значення для вирішення питання про те, чи законно відповідачем-2 були прийняті оскаржувані накази про позбавлення премії, адже позбавлення премії не відноситься до видів дисциплінарних стягнень, що застосовуються до військовослужбовців.
69. Суд зазначає, що оскаржувані накази про позбавлення премії є індивідуальними актами, прийняттю яких передує певна процедура і наявність визначених у законі юридичних фактів.
70. Право бути вислуханим є одним із фундаментальних принципів справедливої процедури й означає забезпечення особі можливості надавати адміністративному органу факти й аргументи в справі. Право бути вислуханим має бути забезпечене насамперед у справах, де передбачається прийняття «несприятливих» адміністративних актів, тобто таких, які негативно впливають на права, свободи та законні інтереси відповідної особи.
71. Частиною третьою статті 2 КАС України (у редакції, чинній до 15 грудня 2017 року) передбачено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони, зокрема, обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія).
72. Таким чином, висновок суду апеляційної інстанції про те, що дотримання відповідачем-2 процедури службового розслідування не мало значення для цілей надання оцінки оскаржуваним наказам, якими позивача позбавлено премії, є помилковими.
73. Суд також не може погодитися з позицією суду апеляційної інстанції про те, що матеріалами справи підтверджуються висновки відповідача-2 про відсутність позивача на службі 07 грудня 2015 року без поважних причин.
74. Надаючи оцінку обставинам, що слугували підставою для позбавлення премії позивача, суд апеляційної інстанції зазначив, що позивач, подавши рапорт від 24 листопада 2015 року, не переконався в тому, чи був командиром військової частини НОМЕР_1 виданий відповідний наказ.
75. Водночас без уваги суду апеляційної інстанції залишилася та обставина, що рапорт позивача від 24 листопада 2015 року був погоджений начальником інформаційно-телекомунікаційного вузла та т.в.о. начальника штабу військової частини НОМЕР_1 , прийнятий і зареєстрований нею 24 листопада 2015 року за №10826.
76. Суд зазначає, що надходження до командування військової частини рапорту військовослужбовця про надання йому відпустки, погодженого відповідними командирами, є підставою для прийняття командуванням рішення, яке, незалежно від його форми (усне, письмове, резолюція) та змісту (задоволення прохання чи відмова в ньому), повинно бути доведено до відома військовослужбовця, що порушив відповідне питання.
77. Ще більшого значення такі зобов`язання набувають у тому випадку, коли порушені в рапорті питання стосуються важливих для військовослужбовців соціальних прав, зокрема відпустки.
78. У спірних правовідносинах позивач зареєстрував у військовій частині НОМЕР_1 рапорт від 24 листопада 2015 року про надання йому відпустки, погоджений у встановленому порядку, на якому т.в.о. командира військової частини НОМЕР_1 було вчинено резолюцію, а тому мав обґрунтовані підстави вважати, що він буде задоволений.
79. Водночас будь-яких доказів, що відповідач-2 довів до позивача результат розгляду його рапорту, матеріали справи не містять.
80. Таким чином, висновок суду апеляційної інстанції про те, що належними і достатніми доказами підтверджується факт відсутності на службі позивача без поважних причин, не відповідають фактичним обставинам справи.
81. З урахуванням викладеного, беручи до уваги встановлені в цій справі обставини, Суд уважає правильним висновок суду першої інстанції про те, що в спірних правовідносинах відповідач-2 протиправно позбавив позивача премії за грудень 2015 року.
82. Отже, рішення суду першої інстанції відповідає закону і скасовано судом апеляційної інстанції помилково.
83. Відповідно до частини першої статті 351 КАС України підставами для скасування судових рішень повністю або частково й ухвалення нового рішення або зміни рішення у відповідній частині є неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.
84. Згідно з частиною третьою статті 351 КАС України неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню.
85. Відповідно до частини першої статті 352 КАС України суд касаційної інстанції скасовує постанову суду апеляційної інстанції повністю або частково і залишає в силі судове рішення суду першої інстанції у відповідній частині, якщо встановить, що судом апеляційної інстанції скасовано судове рішення, яке відповідає закону.
86. Оскільки при ухваленні рішення суд апеляційної інстанції неправильно застосував норми матеріального права та скасував рішення суду першої інстанції, яке відповідає закону, то касаційна скарга підлягає задоволенню, а оскаржувана постанова Київського апеляційного адміністративного суду від 08 лютого 2017 року скасуванню із залишенням в силі постанови Чернігівського окружного адміністративного суду від 15 червня 2016 року.
VII. Судові витрати
87. З огляду на результат касаційного розгляду та відсутність документально підтверджених судових витрат, понесених учасниками справи у зв`язку з переглядом справи в суді касаційної інстанції, судові витрати розподілу не підлягають.
88. Керуючись статтями 341, 345, 349, 351, 352, 356, 359 КАС України, Суд
ПОСТАНОВИВ:
89. Касаційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.
90. Постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 08 лютого 2017 року в справі №825/557/16 скасувати.
91. Постанову Чернігівського окружного адміністративного суду від 15 червня 2016 року в справі №825/557/16 залишити в силі.
92. Судові витрати не розподіляються.
93. Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, є остаточною та не може бути оскаржена.
Суддя-доповідач: О.Р. Радишевська
Судді: О.В. Кашпур
С.А. Уханенко