Справа № 822/1567/17
Суддя: Залімський І. Г.
Дата ухвалення: 2019-11-27 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 822/1567/17

Головуючий у 1-й інстанції: Лабань Г.В.

Суддя-доповідач: Залімський І. Г.

27 листопада 2019 року

м. Вінниця

Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Залімського І. Г.

суддів: Сушка О.О. Мацького Є.М.

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Хмельницького окружного адміністративного суду від 12 серпня 2019 року (ухвалене у м. Хмельницькому 12 серпня 2019 року) у справі за адміністративним позовом Державної податкової інспекції у м. Хмельницькому ГУ ДФС у Хмельницькій області до ОСОБА_1 про погашення податкового боргу,

В С Т А Н О В И В :

Головне управління ДФС у Хмельницькій області звернулося до Хмельницького окружного адміністративного суду з позовною заявою до фізичної особи ОСОБА_1 , в якій просить суд стягнути з відповідача податковий борг в сумі 53 619,62 грн.

Рішенням Хмельницького окружного адміністративного суду від 12 серпня 2019 року позов задоволено.

Не погоджуючись із вказаним судовим рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просив рішення Хмельницького окружного адміністративного суду від 12 серпня 2019 року скасувати, прийняти нове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог в повному обсязі, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи, що призвело до неповного з`ясування обставин справи і, як наслідок, невірного вирішення справи та прийняття необґрунтованого рішення.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначено, що судом не враховано часткового погашення позивачем податкового боргу у сумі 8168,36 грн, що свідчить про наявність у позивача боргу лише в сумі 45 448,72 грн. Також позивач зауважив, що судом першої інстанції не вжито достатніх заходів про поновлення провадження у даній справі згідно ухвали Хмельницького окружного адміністративного суду від 01.07.2019.

Відповідач не подав відзиву або письмових пояснень на апеляційну скаргу.

Ухвалою Сьомого апеляційного адміністративного суду від 17.10.2019, з урахуванням п.7 ч.1 ст.306, ст.307, 311 КАС України, суд вирішив розглядати дану справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла наступних висновків.

Встановлено, що податковими повідомленнями-рішеннями від 15.12.2016 №189028/1-1303 та № визначено податкове зобов`язання ОСОБА_1 з орендної плати за землю за 2015 рік в розмірі 8168,36 грн, за 2016 рік - 45 451,26 грн. Копії даних рішень відповідач отримав 19.12.2016.

У зв`язку із самостійною несплатою відповідачем у визначений строк вказаного податкового зобов`язання з орендної плати за землю, 07.03.2017 позивачем сформовано та направлено на адресу ОСОБА_1 податкову вимогу форми "Ф" від 07.03.2017 №5161-17 про сплату податкового боргу з орендної плати за землю в сумі 45 451,26 грн.

Копію вимоги від 07.03.2017 №5161-17 відповідач отримав 20.03.2017.

Згідно квитанції №0.0.774320715.1 від 26.05.2017 відповідач сплатив орендну плату за землю в сумі 8 168,36 грн.

Зазначаючи про наявність у відповідача податкового боргу по орендній платі за землю з юридичних осіб у загальному розмірі 53 619,62 грн, позивач звернувся до суду з позовом про стягнення такого податкового боргу з ОСОБА_1 .

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що за відповідачем рахується податковий борг по орендній платі за землю з юридичних осіб у загальному розмірі 53 619,62 грн, який відповідач в добровільному порядку не сплачує у зв`язку із чим наявні підсптави для стягнення такого податкового боргу.

Колегія суддів частково погоджується із вказаним висновком суду першої інстанції та враховує викладене нижче.

Відповідно до статті 67 Конституції України кожен зобов`язаний сплачувати податки збори в порядку і розмірах, встановлених законом.

Згідно з підпунктом 20.1.34 пункту 20.1 статті 20 Податкового кодексу України від 02.12.2010 №2755-VI (ПК України), контролюючий орган має право звертатися до суду щодо стягнення коштів платника податків, який має податковий борг, з рахунків у банках, що обслуговують такого платника податків, на суму податкового боргу або його частини.

Підпунктом 14.1.175 пункту 14.1 статті 14 ПК України визначено, що податковий борг - сума грошового зобов`язання (з урахуванням штрафних санкцій за їх наявності), самостійно узгодженого платником податків або узгодженого в порядку оскарження але не сплаченого у встановлений цим Кодексом строк, а також пеня, нарахована на суму такого грошового зобов`язання.

У пункті 54.1 статті 54 ПК України зафіксовано, що крім випадків, передбачених податковим законодавством, платник податків самостійно обчислює суму податкового та/або грошового зобов`язання та/або пені, яку зазначає у податковій (митній) декларації або уточнюючому розрахунку, що подається контролюючому органу у строки, встановлені цим Кодексом.

Така сума грошового зобов`язання та/або пені вважається узгодженою.

Відповідно до пункту 57.1 статті 57 ПК України, платник податків зобов`язаний самостійно сплатити суму податкового зобов`язання, зазначену у поданій ним податковій декларації, протягом 10 календарних днів, що настають за останнім днем відповідного граничного строку, передбаченого цим Кодексом для подання податкової декларації, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Підпункт 14.1.72 пункту 14.1 статті 14 ПК України визначає, земельний податок - обов`язковий платіж, що справляється з власників земельних ділянок та земельних часток (паїв), а також постійних землекористувачів (далі - податок для цілей розділу XII цього Кодексу).

Судом встановлено, що податкове зобов`язання про стягнення якого подано даний позов, визначено податковими повідомленнями-рішеннями від 15.12.2016 №189028/1-1303 та №.

Матеріали справи не містять доказів оскарження відповідачем вказаних рішень, а також доказів своєчасної сплати відповідачем зобов`язань, визначених такими рішеннями. Отже, суми таких зобов`язань є податковим боргом відповідача.

У відповідності до пункту 59.1 статті 59 ПК України у разі коли платник податків не сплачує узгодженої суми грошового зобов`язання в установлені законодавством строки, контролюючий орган надсилає (вручає) йому податкову вимогу в порядку, визначеному для надсилання (вручення) податкового повідомлення-рішення.

Згідно з пунктом 59.5 статті 59 ПК України, у разі якщо у платника податків, якому надіслано (вручено) податкову вимогу, сума податкового боргу збільшується (зменшується), погашенню підлягає вся сума податкового боргу такого платника податку, що існує на день погашення.

У разі якщо після направлення (вручення) податкової вимоги сума податкового боргу змінилася, але податковий борг не був погашений в повному обсязі, податкова вимога додатково не надсилається (не вручається).

Так, з метою погашення податкового боргу, відповідно до статті 59 ПК України, як встановлено судом, 07.03.2017 позивачем сформовано та направлено на адресу ОСОБА_1 податкову вимогу форми "Ф" від 07.03.2017 №5161-17 про сплату податкового боргу з орендної плати за землю в сумі 45 451,26 грн.

Копію вимоги від 07.03.2017 №5161-17 відповідач отримав 20.03.2017, однак не вжив заходів щодо погашення вказаного податкового боргу в добровільному порядку.

Як визначено пунктом 95.1 статті 95 ПК України, контролюючий орган здійснює за платника податків і на користь держави заходи щодо погашення податкового боргу такого платника податків шляхом стягнення коштів, які перебувають у його власності, а в разі їх недостатності - шляхом продажу майна такого платника податків, яке перебуває у податковій заставі.

Згідно пункту 95.2 статті 95 ПК України, стягнення коштів та продаж майна платника податків провадяться не раніше ніж через 60 календарних днів з дня надіслання такому платнику податкової вимоги.

Пунктом 95.3 статті 95 ПК України обумовлено, що стягнення коштів з рахунків платника податків у банках, обслуговуючих такого платника податків, здійснюється за рішенням суду, яке направляється до виконання контролюючим органам, у розмірі суми податкового боргу або його частини.

Оскільки відповідач має податковий борг з орендної плати за землю, який самостійно не сплачує, наявні підстави для задоволення позову та стягнення даного боргу з відповідача.

Разом з цим, суд апеляційної інстанції зазначає, що разом із апеляційною скаргою відповідач подав до суду квитанцію №0.0.774320715.1 від 26.05.2017 про сплату орендної плати за землю в сумі 8 168,36 грн.

Відповідач стверджує, що згідно вказаної квитанції сплачено грошове зобов`язання визначене податковим повідомленням-рішенням від 15.12.2016 №189028/1-1303. Разом з цим, відповідач не заперечує наявності податкового боргу в іншій частині.

Позивач не подав до суду жодних спростувань цього твердження відповідача, а також доказів того, що після 26.05.2017 податковий борг відповідача збільшився на 8 168,36 грн.

З урахуванням наведеного, суд апеляційної інстанції вважає, що відповідачем згідно квитанції №0.0.774320715.1 від 26.05.2017 сплачено частину податкового боргу про стягнення якого подано даний позов.

Оскільки, відповідачем не надано до суду доказів сплати решти податкового боргу в сумі 45 451,26 грн наявні підстави для стягнення з відповідача податкового боргу виключно в цьому розмірі.

Відповідно до частин 3, 4 статті 308 КАС України суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Апеляційний суд враховує, що відповідач не подавав до суду квитанцію №0.0.774320715.1 від 26.05.2017.

З матеріалів справи встановлено, що провадження у даній справі зупинялось згідно ухвали від 06.07.2017 та було поновлено ухвалою від 01.07.2019.

Колегія суддів вважає, що судом першої інстанції не вжито достатніх заходів для повідомлення позивача про поновлення провадження у даній справі, можливість подання відзиву та документів на спростування позовних вимог.

Так, копія ухвали про поновлення провадження від 01.07.2019 направлена судом першої інстанції направлена на адресу відповідача, зазначену в позовній заяві, - АДРЕСА_1 .

При цьому, суду першої інстанції було відомо, що позивач за вказаною адресою не проживає, що підтверджується:

- довідкою відділу адресно-довідкової роботи управління ДМС України в Хмельницькій області, виданою на запит суду;

- наявною в матеріалах справи довіреністю ОСОБА_1 , згідно якої він проживає за адресою АДРЕСА_2 ;

- направленням судом першої інстанції всіх процесуальних документів, окрім ухвали про поновлення провадження від 01.07.2019, відповідачу одразу на дві вказані адреси;

- надходженням до суду доказів отримання відповідачем поштової кореспонденції за адресою АДРЕСА_2 , а також доказів відсутності відповідача за адресою АДРЕСА_1 .

З урахуванням викладеного, колегія суддів вважає, що у зв`язку із неотриманням копії ухвали про поновлення провадження від 01.07.2019 відповідач не знав про поновлення провадження у даній справі, а тому об`єктивно не міг подати до суду першої інстанції квитанцію №0.0.774320715.1 від 26.05.2017 з відповідними обґрунтуваннями.

Тому, суд апеляційної інстанції враховує вказану квитанцію як доказ у даній справі.

Крім того, колегія суддів зазначає, що згідно квитанції №0.0.774320715.1 від 26.05.2017 відповідач погасив частину податкового боргу до звернення позивача до суду із даним позовом.

Під час ухвалення судового рішення про стягнення податкового боргу, суд першої інстанції повинен був упевнитись у наявності у відповідача податкового боргу саме в сумі 53 619,62 грн. Однак, матеріали справи не містять беззаперечних доказів наявності у відповідача податкового боргу саме в сумі 53 619,62 грн, або даних про вжиття судом першої інстанції заходів для перевірки даної обставини.

Отже, суд першої інстанції, задовольняючи позовні вимоги, не пересвідчився в наявності у відповідача податкового боргу про стягнення якого заявлено позов, що негативним чином відобразилось на повноті та об`єктивності дослідження обставин справи.

У відповідності із ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Відповідно до п.2 ч. 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення.

Згідно ч. 1 ст. 317 КАС України, підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Зважаючи на те, що рішення суду першої інстанції є незаконним та необґрунтованим, що призвело до неправильного вирішення справи, рішення суду першої інстанції належить скасувати і ухвалити нове рішення про часткове задоволення позову.

Відповідно до ч.6 ст.139 КАС України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не повертаючи адміністративної справи на новий розгляд, змінить судове рішення або ухвалить нове, він відповідно змінює розподіл судових витрат.

Частиною першою, сьомою статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа. Розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Згідно частини третьої статті 139 КАС України при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. При цьому суд не включає до складу судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами, витрати суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката та сплату судового збору.

Оскільки, за результатом судового розгляду даної справи суд апеляційної інстанції дійшов висновку про задоволення апеляційної скарги в частині майнових вимог в сумі 8 168,36 грн, відповідачу підлягає поверненню за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень судовий збір в сумі 175,45 грн.

Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 310, 315, 317, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В:

апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Хмельницького окружного адміністративного суду від 12 серпня 2019 року у справі за адміністративним позовом Державної податкової інспекції у м. Хмельницькому ГУ ДФС у Хмельницькій області до ОСОБА_1 про погашення податкового боргу скасувати.

Ухвалити нове рішення.

Адміністративний позов задовольнити частково.

Стягнути з фізичної особи ОСОБА_1 (ідентифікаційний номер НОМЕР_1 ) податковий борг в розмірі 45 451,26 грн.

Відмовити у задоволенні позову в іншій частині.

Стягнути з Державної податкової інспекції у м. Хмельницькому ГУ ДФС у Хмельницькій області за рахунок бюджетних асигнувань на користь позов ОСОБА_1 судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 175,45 грн.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку згідно зі ст.ст.328, 329 КАС України.

Головуючий Залімський І. Г.

Судді Сушко О.О. Мацький Є.М.