Справа № 400/2596/19
Суддя: Біоносенко В. В.
Дата ухвалення: 2019-11-20 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

МИКОЛАЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

Іменем України

20 листопада 2019 р. № 400/2596/19
м. Миколаїв

Миколаївський окружний адміністративний суд у складі судді Біоносенка В.В., розглянув у порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу

за позовомОСОБА_1 , АДРЕСА_1
доГоловного управління ДФС у Миколаївській області, вул. Лягіна, 6,Миколаїв,54001
провизнання дій протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень від 27.04.18 р. № 0-1411, від 21.05.19 р. № 0-1411,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до адміністративного суду з позовом до ГУ ДФС у Миколаївській області з вимогою про визнання протиправним та скасування податкових повідомлень-рішень №0-1411 від 27.04.2018 та №0-1411 від 21.05.2019 щодо нарахування податкового зобов`язання по об`єкту нерухомості (нежитлового) майна.

Свої позовні вимоги ОСОБА_1 обґрунтував тим, що він дійсно є власником нежитлової будівлі - тваринницького корпусу з галереєю. Він не був обізнаний у податковому законодавстві, тому, кому отримав зазначені податкові повідомлення-рішення, сплатив їх. Разом з тим, в теперішній час він дізнався, що не повинен сплачувати зазначений податок.

Відповідно до п. «ж» ст.266 Податкового кодексу України, не є об`єктом оподаткування, будівлі, споруди сільськогосподарських товаровиробників, призначені для використання безпосередньо у сільськогосподарській діяльності.

Позивач є сільськогосподарським товаровиробником - одноосібником, а тому звільнений від сплати зазначеного податку. Нежитлова нерухомість - тваринницький корпус з галереєю, використовується ним для зберігання зерна, призначеного для сільськогосподарського виробництва.

Відповідно до ст.1 Закону України «Про стимулювання розвитку сільського господарства на період 2001-2004 років», сільськогосподарський товаровиробник - фізична або юридична особа, яка займається виробництвом сільськогосподарської продукції, переробкою власновиробленої сільськогосподарської продукції та її реалізацією. Позивач цілком підпадає під це визначення, а тому має право на пільгу передбачену п. «ж» ст.266 ПК України.

Відповідач позов не визнав, надіслав відзив, в якому просив в задоволенні позову відмовити. Свою позицію, відповідач аргументував тим, що відповідно до облікових даних Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, переданих до ДФС, фізична особа ОСОБА_1 є власником об`єкту нерухомого майна тваринницький корпус з галереєю за адресою: АДРЕСА_2 нежитлове приміщення загальною площею 1049,3 кв.м.

Відповідно до п.п.266.7.1 п.266.7 ст.266 Кодексу, обчислення суми податку з об`єкта нежитлової нерухомості, які перебувають у власності фізичних осіб, здійснюється контролюючим органом за місцем податкової адреси власника такої нерухомості виходячи із загальної площі кожного об`єкта нежитлової нерухомості. ГУ ДФС у Миколаївській області застосовано ставки податку, встановлені Грушівською сільською радою рішенням №11 від 25.07.2017 для нежитловою нерухомості, а саме для будівель промисловості та складів - 1 відсотка розміру мінімальної заробітної плати, встановлено на 1 січня 2018 року - 37,23 гривень за 1 кв.м. Відповідно до п. «ж» п.п.266.2.2 Кодексу не є об`єктом оподаткування - будівлі, споруди сільськогосподарських товаровиробників призначені для використання безпосередньо у сільськогосподарській діяльності. При цьому, відповідач вважає, що законодавець у кожному буквеному пункті (від «а» до «л») передбачив конкретні умови, за наявності яких нерухомість не є об`єктом оподаткування податком на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки. Кожен з цих випадків не підлягає розширюваному тлумаченню. Прикладом цього є, зокрема те, що така умова як зв`язок об`єкту нерухомості з фактом її використання у своїй діяльності передбачений п. «е» та «і», на відміну від п. «є». Більш того, кожен з визначених п.п.266.2.2 п.266.2 ст.266 ПК України буквених пунктів має прив`язку або до статусу суб`єкта, який володіє такою нерухомістю (діти-сироти, діти, позбавлені батьківського піклування, суб`єкти господарювання малого та середнього бізнесу («е»), сільськогосподарський товаровиробник («ж»), громадські організації інвалідів та їх підприємства («з»), релігійні організації («и»), та/або до виду нерухомості, його стану, місця розташування (непридатна до проживання («г»), будівлі дошкільних та загальноосвітніх навчальних закладів («і»), будівлі промисловості («є») тощо.

З цього приводу є відповідна судова практика Верховного Суду, а саме постанова від 15.05.2018 по справі №806/2676/17, від 15.05.2018 по справі №806/2461/17, від 02.10.2018 по справ №823/1702/16.

Відповідно до п.14.1.235 ст.14 ПК України чітко визначено, що сільськогосподарський товаровиробник - юридична особа. Крім того, до сільськогосподарського виробника відносять юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців, які займаються сільськогосподарською діяльністю, передбаченою класифікацією видів економічної діяльності, мають у володінні, користуванні або розпорядженні землі сільськогосподарського призначення чи сільськогосподарських тварин. Отже, фізичні особи, які займаються сільськогосподарською діяльністю, передбачені КВЕД з урахуванням Державного класифікатора продукції та послуг, мають у володінні, користуванні або розпорядженні землі сільськогосподарського призначення чи сільськогосподарських тварин, володіють та використовують будівлі, та споруди, що призначені для використання безпосередньо у сільськогосподарської діяльності, відносяться до сільськогосподарських товаровиробників, з метою визначення об`єкта оподаткування згідно з п.п. «ж» п.п.266.2.2 ст.266 Кодексу. Таким чином, правовою підставою для застосування до особи пільги зі сплати податку на нерухоме майно у вигляді звільнення його від сплати є одночасна сукупність двох умов: 1) призначення будівлі для використання безпосередньо у сільськогосподарської діяльності; 2) особа має бути сільськогосподарським товаровиробником.

Враховуючи, що фізична особа ОСОБА_1 не зареєстрований як фізична особа-підприємець, що здійснює господарську діяльність, та не надає до контролюючого органу податкової декларації про майновий стан і доходи, як громадянин, який отримує доходи від здійснення сільськогосподарської діяльності, - не є сільськогосподарським товаровиробником, тому норми зазначених пунктів щодо надання пільги відносно об`єктів нежитлової нерухомості не звільняють від сплати податку на нерухоме майно за зазначений в адміністративному позові об`єкт.

В судове засідання 24.09.2019 позивач підтримав свою позицію, просив позов задовольнити. Представник відповідача у судовому засіданні підтримав позицію, викладену у відзиві, просив в задоволенні позову відмовити.

Суд розгляну справу в порядку спрощеного провадження 22.11.2019 без проведення судового засідання за наявними у справі матеріалами, відповідно до визначених строків в ухвалі про відкриття провадження в адміністративній справі та ухвалі від 24.09.2019, оскільки клопотань від сторін про проведення судового засідання з повідомленням (викликом) сторін, від сторін не надходило.

Дослідив матеріали справи, суд встановив наступне.

ОСОБА_1 з 23.09.2016 р. є власником нежитлової будівлі - тваринницького корпусу з галерею, загальною площею 1049,3 кв.м., який розташований за адресою: АДРЕСА_2 .

З 14.03.2017 ОСОБА_1 володіє на підставі договору емфітевзису земельною ділянкою для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 5,3102 га, в межах Баштанської міської ради Баштанського району Миколаївської області.

25.05.2017 Баштанської сільською радою прийнято рішення №11, яким затверджено ставки податку на нерухому майно, відмінне від земельної ділянки, на території Баштанської об`єднаної територіальної громади в розмірі 37,23 гривень за 1 кв.м

27.04.2018 ГУ ДФС у Миколаївській області обраховано за вказаним нежитловим об`єктом податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки в розмірі 33577,60 гривень за 2017 рік, та винесено відповідне податкове повідомлення-рішення № 0-1411, яке направлено на адресу ОСОБА_1

21.05.2019 ГУ ДФС у Миколаївській області обраховано за вказаним нежитловим об`єктом податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки в розмірі 39065,44 гривень за 2018 рік, та винесено відповідне податкове повідомлення-рішення № 0-1411, яке направлено на адресу ОСОБА_1 .

Згідно з підпунктом 266.1.1 пункту 266.1 статті 266 ПК платниками податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, є фізичні та юридичні особи, в тому числі нерезидент, які є власниками об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості.

Об`єктом оподаткування є об`єкт житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі його частка (підпункт 266.2.1).

Відповідно до підпунктів 266.3.1 та 266.3.2 ПК базою оподаткування є загальна площа об`єкта житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі його часток. База оподаткування об`єктів житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі їх часток, які перебувають у власності фізичних осіб, обчислюється контролюючим органом на підставі даних Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, що безоплатно надаються органами державної реєстрації прав на нерухоме майно та/або на підставі оригіналів відповідних документів платника податків, зокрема документів на право власності.

Підпунктом 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 ПК встановлено перелік об`єктів нерухомості, які не є об`єктами оподаткування. Так, підпунктом «ж» підпункту 266.2.2 у редакції Закону України від 28.12.2014 №71-VIII, чинній станом на 2015 - 2017 роки, визначено, що не є об`єктом оподаткування будівлі, споруди сільськогосподарських товаровиробників, призначені для використання безпосередньо у сільськогосподарській діяльності.

Верховний Суд у постанові від 01.10.2019 по справі №0340/1905/18, зробив висновок, що правовий аналіз цієї норми дає підстави для висновку, що її застосування передбачає наявність двох умов, перша з яких - власник об`єкта нерухомості (будівлі, споруди) є сільськогосподарським товаровиробником, а друга - об`єкт нерухомості (будівля, споруда) призначений для використання безпосередньо у сільськогосподарській діяльності.

За визначенням підпункту 14.1.235 пункту 14.1 статті 14 ПК сільськогосподарський товаровиробник для цілей глави 1 розділу XIV цього Кодексу - юридична особа незалежно від організаційно-правової форми або фізична особа - підприємець, яка займається виробництвом сільськогосподарської продукції та/або розведенням, вирощуванням та виловом риби у внутрішніх водоймах (озерах, ставках та водосховищах) та її переробкою на власних чи орендованих потужностях, у тому числі власновиробленої сировини на давальницьких умовах, та здійснює операції з її постачання.

По цій справі не викликає сумнівів наявність другої умови, об`єкт нерухомості - тваринницького корпусу з галерею, дійсно призначений для використання безпосередньо у сільськогосподарській діяльності.

Щодо другої умови, то сільськогосподарський товаровиробник, це не лише юридичні особи та фізичні особи-підприємці, як зазначено у п. 14.1.235 пункту 14.1 статті 14 ПК, а є особисте селянське господарство (одноосібники).

Відповідно до ст.1 Закону України «Про особисте селянське господарство» особисте селянське господарство - це господарська діяльність, яка проводиться без створення юридичної особи фізичною особою індивідуально або особами, які перебувають у сімейних чи родинних відносинах і спільно проживають, з метою задоволення особистих потреб шляхом виробництва, переробки і споживання сільськогосподарської продукції, реалізації її надлишків та надання послуг з використанням майна особистого селянського господарства, у тому числі й у сфері сільського зеленого туризму.

Діяльність, пов`язана з веденням особистого селянського господарства, не відноситься до підприємницької діяльності.

Відповідно до ст.7 Закону України «Про особисте селянське господарство» члени особистого селянського господарства мають право: реалізовувати надлишки виробленої продукції на ринках, а також заготівельним, переробним підприємствам та організаціям, іншим юридичним і фізичним особам, надавати послуги з використанням майна особистого селянського господарства.

Таким чином, законодавства передбачає сільськогосподарське товарне виробництво не лише у формі підприємницької діяльності, шляхом створення юридичної особи або реєстрації фізичною особою-підприємцем, а і у формі особистого селянського господарства (одноосібники).

Визначення сільськогосподарського товаровиробника, яка міститься п. 14.1.235 пункту 14.1 статті 14 ПК, на яке посилається відповідача, обмежено застереженнями, які міститься у цій нормі, що воно стосується цілей глави 1 розділу ХIV ПК, тобто спеціального режиму оподаткування - спрощеної системи оподаткування, обліку та звітності.

Оскільки зазначена норма є обмежувальною для платників податків, то у такому разі, відповідно до правил п.56.21 ст.56 ПК України, неможливо застосувати розширене тлумачення, та розповсюдити її на інші випадки, окрім глави 1 розділу ХIV ПК України.

За таких обставин, інші форми сільськогосподарського товарного виробництва, які не охоплюються визначенням п.14.1.235, також мають право на пільгу, передбачену п. «ж» ст.266 ПК України.

На правильність такого підходу, зокрема вказує та обставина, що з 01.01.2019 діє інша редакції п. «ж» ст.266 ПК України, яка під сільгоспвиробниками розуміє юридичних та фізичних осіб, без прив`язки до статусу підприємця.

Тобто, законодавець, як в теперішній, так і в минулій редакції, не мав на увазі під сільськогосподарськими товаровиробниками, лише суб`єктів, визначених у п.14.1.235 ПК України.

Враховуючи викладене, приймаючи до уваги, що ОСОБА_1 здійснює сільськогосподарське товарне виробництво на земельній ділянки на підставі договору емфітевзису, і є у такому випадку сільським товаровиробником, він має право на пільгу, передбачену п. «ж» ст.266 Податкового кодексу України.

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку про обґрунтованість позову в цій частині, визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення ГУ ДФС у Миколаївській області №0-1411 від 27.04.2018 та №0-1411 від 21.05.2019 щодо нарахування податкового зобов`язання по об`єкту нерухомості (нежитлового) майна ОСОБА_1 .

Разом з тим, що стосується позовних вимог про стягнення на користь позивача 37935,22 гривень, які ним були свого часу перераховані до Державного бюджету України за оскаржуваними податковими повідомленнями-рішеннями, то вони, на думку суду, є передчасними.

Відповідно до ст.43 Податкового кодексу України помилково та/або надміру сплачені суми грошового зобов`язання підлягають поверненню платнику відповідно до цієї статті та статті 301 Митного кодексу України, крім випадків наявності у такого платника податкового боргу.

У разі наявності у платника податків податкового боргу, повернення помилково та/або надміру сплаченої суми грошового зобов`язання на поточний рахунок такого платника податків в установі банку або шляхом повернення готівковими коштами за чеком, у разі відсутності у платника податків рахунку в банку, проводиться лише після повного погашення такого податкового боргу платником податків.

Обов`язковою умовою для здійснення повернення сум грошового зобов`язання є подання платником податків заяви про таке повернення (крім повернення надміру утриманих (сплачених) сум податку з доходів фізичних осіб, які розраховуються контролюючим органом на підставі поданої платником податків податкової декларації за звітний календарний рік шляхом проведення перерахунку за загальним річним оподатковуваним доходом платника податку) протягом 1095 днів від дня виникнення помилково та/або надміру сплаченої суми.

В цьому випадку, зазначені вимоги ст.43 ПК України не дотримані, оскільки позивач до контролюючого органу з відповідною заявою не звертався, а відповідач йому протиправно не відмовляв у поверненні сум надмірно сплачених.

В цій частині позову належить відмовити.

Сума сплаченого позивачем судового збору в розмірі 384,20 гривень підлягає відшкодуванню на його користь за рахунок бюджетних асигнувань відповідача, пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

На підставі викладеного, керуючись ст. 2, 19, 139, 241, 244, 242 - 246 КАС України, суд, -

ВИРІШИВ:

1. Позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 НОМЕР_1 ) до Головного управління ДФС у Миколаївській області (вул. Лягіна, 6,Миколаїв,547) задовольнити частково.

2. Визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення Головного управління ДФС у Миколаївській області № 0-1411 від 27.04.2018 та №0-1411 від 21.05.2019 щодо нарахування податкового зобов`язання по об`єкту нерухомості (нежитлового) майна ОСОБА_1 .

3. В задоволенні позовної вимоги про стягнення з Головного управління ДФС у Миколаївській області на користь ОСОБА_1 37935,22 гривень відмовити.

4. Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДФС у Миколаївській області (вул. Лягіна, 6,Миколаїв,547) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ,56101 НОМЕР_1 ) судові витрати в розмірі 384,20 гривень (триста вісімдесят чотири грн. двадцять коп.).

5. Апеляційна скарга на це рішення може бути подана до П`ятого апеляційного адміністративного суду через Миколаївський окружний адміністративний суд протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту рішення.

Суддя В. В. Біоносенко

Рішення складено в повному обсязі 26.11.19