Справа № 607/13255/19
Суддя: Черніцька І. М.
Дата ухвалення: 2019-11-27 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ МІСЬКРАЙОННИЙ СУД ТЕРНОПІЛЬСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 листопада 2019 року м.Тернопіль

Тернопільський міськрайонний суд Тернопільської області в складі:

головуючої судді Черніцької І.М.

при секретарі судового засідання Бойко І.І.

з участю представника УПП у Тернопільській області ДПП Кондрат Л.Р.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Тернополі в порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до поліцейського Управління патрульної поліції у Тернопільській області старшого сержанта поліції Кульчицького Володимира Ігоровича, третя особа Управління патрульної поліції в Тернопільській області Департаменту патрульної поліції про скасування постанови про адміністративне правопорушення,-

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до поліцейського Управління патрульної поліції у Тернопільській області старшого сержанта поліції Кульчицького В.І., третя особа Управління патрульної поліції в Тернопільській області Департаменту патрульної поліції про скасування постанови про адміністративне правопорушення.

В обґрунтування заявлених вимог позивач вказує, що 24 травня 2019 року інспектором поліції була винесена постанова серії ЕАВ №1173437 про накладення адміністративного стягнення, відповідно до якої його притягнуто до адміністративної відповідальності за ч.5 ст. 122 КУпАП та накладено стягнення у виді штрафу в розмірі 1020 грн.

Зокрема, йому ставиться у винну те, що він 24 травня 2019 року о 16 год. 21 хв. керуючи транспортним засобом здійснив його зупинку на місці призначеному для осіб з інвалідністю позначеному дорожнім знаком 5.38 із додатковою табличкою дорожнього знаку 7.17.(особа з інвалідністю), чим порушив вимоги дорожні знаків.

З даною постановою не погоджується, оскільки викладені у постанові дані не відповідають дійсним обставинам справи та не підтвердженні будь-якими доказами.

Вказав, що 24 травня 2019 року після 16 год. 00 хв. прямував по вул.Замкова в м.Тернополі на автомобілі BMW 7300, державний номерний знак НОМЕР_1 . Здійснив зупинку навпроти готелю «Тернопіль», щоб забрати свою дитину, інваліда з дитинства ОСОБА_2 . ОСОБА_3 біля нього зупинився патрульний автомобіль, з якого вийшов поліцейський та наказав надати документи водія. Після чого, він відповів останньому, що його дії незаконні та надав усі необхідні документи. Однак, працівником поліції було винесено постанову, згідно якої його притягнули до адміністративної відповідальності за ч.5 ст.122 КУпАП.

Посилаючись на наведене, просив задовольнити позов.

Протокольною ухвалою, в якості третьої особи, занесеною до протоколу судового засіданні, залучено до участі у справі Управління патрульної поліції в Тернопільській області Департамент патрульної поліції.

03 липня 2019 року представник УПП у Тернопільській області ДПП подав відзив на позовну заяву. Вказав, що позов не визнає, вважає його необгрунтованим. Позивачем порушено вимоги дорожнього знаку 5.38 з дадатковою табличкою дорожнього знаку 7.17, що підтверджується обставинами викладеними у постанові, відеозаписами, долученими до відзиву. Посилаючись на наведене, просив відмовити у задоволенні позову.

У судове засідання позивач не з`явився, хоча про час та місце судового засідання був повідомлений у встановленому законом порядку. Попередньо подав заяву про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримує в повному обсязі.

Представник Управління патрульної поліції в Тернопільській області ДПП Кондрат Л.Р. позов заперечила, з підстав викладених у відзиві.

Судом встановлено, що 24 травня 2019 року інспектором поліції була винесена постанова серії ЕАВ №1173437 про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, відповідно до якої ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 5 ст. 122 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 1020 грн.

Із змісту оскаржуваної постанови встановлено, що 24 травня 2019 року о 16 год. 21 хв. позивач керуючи транспортним засобом здійснив зупинку транспортного засобу на місці призначеному для осіб з інвалідністю позначений дорожнім знаком 5.38 із додатковою табличкою дорожнього знаку 7.17.(особа з інвалідністю), чим порушив вимоги дорожніх знаків.

Як вбачаться з долучених до матеріалів справи фотоматеріалів та відеоматеріалів з нагрудних камер працівників поліції, транспортний засіб BMW 7300, державний номерний знак НОМЕР_1 був припаркований на місці призначеному для осіб з інвалідністю позначений дорожнім знаком 5.38 із додатковою табличкою дорожнього знаку 7.17.(особа з інвалідністю). Будь який розпізнавальний знак «Водій з інвалідністю» на даному транспортному засобі відсутній.

Із досліджених в судовому засіданні відеоматеріалів з нагрудних камер працівників поліції встановлено факт порушення ОСОБА_4 вимог дорожніх знаків, а саме п.5.38 ПДР із додатковою табличкою дорожнього знаку 7.17.

При цьому, із вказаних матеріалів встановлено, що на даному транспортному засобі відсутній розпізнавальний знак «Водій з інвалідністю». Позивач жодного разу не повідомив працівникам поліції про перевезення пасажира з інвалідністю та не надав відповідні докази для його підтвердження.

Згідно посвідчення серії НОМЕР_2 № НОМЕР_3 , виданого Управління соціальної політики Тернопільської міської ради 15.02.2016 року, ОСОБА_4 є дитина-інвалід, законний представник якої є ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Суд, розглянувши справу, вивчивши матеріали справи, заслухавши пояснення учасників судового розгляду справи, оцінивши в сукупності наявні у справі докази, вважає, що позовні вимоги не підлягають до задоволення, виходячи із наступного.

Відповідно до вимог ч.1 ст.2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень

Згідно з вимогами ч. 1 ст. 6 КАС України суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.

Відповідно до вимог ст.245 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Згідно з вимогами ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Положеннями ч. 2 статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до вимог ст. 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Згідно з вимогами ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

В силу вимог ст. 62 Конституції України вина особи, яка притягується до відповідальності, має бути доведена належними доказами, а не ґрунтуватись на припущеннях, усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Положеннями диспозиції ч.5 ст.122 КУпАП передбачена відповідальність за зупинку чи стоянку транспортних засобів на місцях, що позначені відповідними дорожніми знаками або дорожньою розміткою, на яких дозволено зупинку чи стоянку лише транспортних засобів, якими керують водії з інвалідністю або водії, які перевозять осіб з інвалідністю (крім випадків вимушеної стоянки).

Відповідно до вимог дорожнього знака 7.17 «Особи з інвалідністю» « дія знака 5.38 «Місце для стоянки» поширюється лише на мотоколяски і автомобілі, на яких установлено розпізнавальний знак «Водій з інвалідністю» відповідно до вимог цих Правил.».

Згідно з вимогами п.2.1 (д) ПДР, водій механічного транспортного засобу повинен мати при собі, зокрема у разі встановлення на транспортному засобі розпізнавального знака Розпізнавальний знак «Водій з інвалідністю» документ, що підтверджує інвалідність водія або пасажира.

В силу вимог ч. 6 ст.30 ЗУ «Про основи соціальної захищеності осіб з інвалідністю в Україні» водії з інвалідністю або водії, які перевозять осіб з інвалідністю, у тому числі на транспортних засобах, що належать підприємствам, установам, організаціям, які здійснюють діяльність у сфері соціального захисту населення, та громадським організаціям осіб з інвалідністю, мають право на встановлення на транспортному засобі розпізнавального знака "Водій з інвалідністю" та під час перевезення осіб з інвалідністю користуються всіма перевагами, що надаються водіям з інвалідністю. Водії, які керують транспортними засобами, на яких встановлений розпізнавальний знак "Водій з інвалідністю", повинні мати при собі документи, що підтверджують інвалідність водія або одного з пасажирів.

Судом встановлено та підтверджено матеріалами справи, що позивачем порушено вимоги дорожніх знаків 5.38 із додатковою табличкою 7.17., а саме: здійснено зупинку транспортного засобу на місці призначеному для осіб з інвалідністю позначеного дорожнім знаком 5.38 із додатковою табличкою дорожнього знаку 7.17.(особа з інвалідністю).

Суд не приймає до уваги доводи позивача про те, що він здійснив зупинку на місці де дозволена паркова для осіб з інвалідністю з метою забрати свою дитину інваліда з дитинства, оскільки як вбачається із фотоматеріалів та відеоматеріалів, які долучені до матеріалів справи на транспортному засобі не встановлено розпізнавального знака «Водій з інвалідністю». Окрім того, при перевірці працівниками поліції документів ОСОБА_6 А.А., останній не надав таких документів, що підтверджують інвалідність пасажира, тобто його доньки та не повідомляв про вказані обставини працівникам поліції.

Окрім цього, з долученого до матеріалів справи посвідчення ОСОБА_4 не встановлено, що позивач є її батьком та здійснює її перевезення у даному автомобілі, оскільки у графі «дані про законного представника (опікуна) дитина-інваліда або інваліда з дитинства, визнаного недієздатним» зазначено ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Крім того, до матеріалів справи не долучено також свідоцтва про народження доньки, яке б підтвердило доводи позивача.

Позивач жодного разу в судове засідання не з`явився.

Відтак, позивачем не надано суду належних, достатніх та достовірних доказів, які б спростували факти викладені в оскаржуваній постанові та факт відсутності в його діях складу правопорушення передбаченого ч. 5 ст. 122 КУпАП.

Зважаючи на те, що судом не встановлено належних доказів, що спростовують факт вчинення позивачем адміністративного правопорушення, суд вважає, що постанова у справі про адміністративне правопорушення є правомірною та підстави для її скасування відсутні.

Таким чином, притягнення позивача до адміністративної відповідальності, передбаченої ч.5 статті 122 КУпАП та накладення адміністративного стягнення у вигляді штрафу у розмірі 1020 грн. відповідає вимогами чинного законодавства.

Окремо слід зазначити, що позов ОСОБА_1 пред`явлено до поліцейського УПП, який не є належним відповідачем у даній у справі, що є самостійною підставою для відмови у задоволенні позовних вимог.

Згідно вимог ст. 48 КАС України заміна та залучення відповідача можлива лише за клопотання позивача та його згодою.

Позивач у судове засідання, будучи належним чином повідомленим, жодного разу не з`явився та будь-яких клопотань про заміну чи залучення співвідповідача суду не подавав, а суд з власної ініціативи позбавлений права здійснити дану процесуальну дію.

Відповідно до вимог ч. 3 ст. 286 КАС України за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право: 1) залишити рішення суб`єкта владних повноважень без змін, а позовну заяву без задоволення; 2) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і надіслати справу на новий розгляд до компетентного органу (посадової особи); 3) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення; 4) змінити захід стягнення в межах, передбачених нормативним актом про відповідальність за адміністративне правопорушення, з тим, однак, щоб стягнення не було посилено.

Враховуючи вищенаведені вимоги закону та встановленні обставини справи, оцінюючи в сукупності наявні у справі докази, суд приходить до переконання, що підстав для задоволення позовних вимог не має, а постанова про накладення стягнення серії ЕАВ №1173437 від 24 травня 2019 року винесена працівником поліції у відповідності до вимог чинного законодавства.

Керуючись ст.55 Конституції України, ст.247, ст.251, 258, ст.289, ч.1 ст.293 КУпАП, ст.ст. 9, 72-77, 242, 244-246, 257, 271, 286 Кодексу адміністративного судочинства, суд, -

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ; реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_4 ) до поліцейського Управління патрульної поліції у Тернопільській області старшого сержанта поліції Кульчицького Володимира Ігоровича (вул.Котляревського, 24 м.Тернопіль), третя особа Управління патрульної поліції в Тернопільській області Департаменту патрульної поліції (вул.Котляревського, 24 м.Тернопіль; ) про скасування постанови про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕАВ №1173437 від 24 травня 2019 року відмовити, а постанову залишити без змін.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Восьмого апеляційного адміністративного суду через Тернопільський міськрайонний суд протягом десяти днів з дня його проголошення.

Позивач: ОСОБА_1 , АДРЕСА_1 ; реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_4 .

Відповідач: поліцейський Управління патрульної поліції у Тернопільській області старшого сержанта поліції Кульчицьий Володимир Ігорович, вул.Котляревського, 24 м.Тернопіль.

Третя особа: Управління патрульної поліції в Тернопільській області Департаменту патрульної поліції, вул.Котляревського, 24 м.Тернопіль; .

Повне рішення складено 27 листопада 2019 року.

Головуюча