Справа № 208/4719/17
Суддя: Івченко Т. П.
Дата ухвалення: 2019-11-26 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

справа № 208/4719/17
№ провадження 2-а/208/10/19
РІШЕННЯ

Іменем України

26 листопада 2019 р. м. Кам`янське

Заводський районний суд м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області, у складі:

Головуючого, судді Івченко Т.П.,

При секретарі судового засідання Корнієнко К.Є.,

Представника позивача Крамаренко Г.М.,

Представника відповідача Сіренко А.Л.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Кам`янське Дніпропетровської області адміністративну справу за адміністративним позовом Акціонерного товариства «Оператор газорозподільної системи «Дніпропетровськгаз» до Кам`янської міської ради «про визнання протиправними та скасування рішення суб`єкту владних повноважень», -

встановив:

1.Позиції сторін.

1.1. Стислий виклад позиції позивача.

28.08.2017 року Публічне акціонерне товариство по газопостачанню та газифікації «Дніпропетровськгаз» , звернулося із адміністративним позовом до Кам`янської міської ради «про визнання протиправними та скасування рішення суб`єкту владних повноважень», уточнив який просить: визнати протиправним та скасувати рішення Кам`янської міської ради від 24.02.2017 р. № 632-14/VII Про внесення змін до рішення міської ради від 29.06.2011 року №139-09/VI «Про податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, в місті».

В обґрунтування своїх вимог позивачем зазначено, що позивач зазначив, що є орендарем земельної ділянки у м. Кам`янське відповідно до договору оренди земельної ділянки №10631 від 24.04.2009 року. Проте, 24.02.2017 року відповідачем було прийнято оскаржуване рішення, яким встановлені ставки орендної плати за земельну ділянку без додержання вимог п.п. 12.3.4 п.12.3 ст.12 Податкового кодексу України передбачено, що рішення про встановлення місцевих податків та зборів офіційно оприлюднюється відповідним органом місцевого самоврядування до 15 липня року, що передує бюджетному періоду, в якому планується застосовування встановлюваних місцевих податків та зборів або змін (плановий період). В іншому разі норми відповідних рішень застосовуються не раніше початку бюджетного періоду, що настає за плановим періодом.

Підпунктом 4.1.9 п.4.1 ст.4 Податкового кодексу України передбачено, принцип стабільності, згідно з яким зміни до будь-яких елементів податків та зборів не можуть вноситися пізніш як за шість місяців до початку нового бюджетного періоду, в якому будуть діяти нові правила та ставки. Податки та збори, їх ставки, а також податкові пільги не можуть змінюватися протягом бюджетного року.

Таким чином, зміни до будь-яких елементів податків і зборів не можуть вноситись раніше як за шість місяців до початку нового бюджетного періоду, в якому будуть діяти нові правила та ставки. Податки і збори, їх ставки, а також податкові пільги не можуть змінюватись протягом бюджетного року.

В даному випадку, відповідачем були порушені норми, п.п.4.1.9 п.4.1 ст.4 та п.п.12.3.4 п.12.3 ст.12 Податкового кодексу України щодо строків внесення змін до рішення про встановлення місцевих податків та зборів.

Також відповідач при прийнятті оспорюваного рішення керувався Законом України від 20.12.2016 №1791-УІІІ «Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо забезпечення збалансованості бюджетних надходжень у 2017 році», згідно з яким в 2017 році до прийнятих рішень органів місцевого самоврядування про встановлення місцевих податків і зборів, які прийняті на виконання цього Закону, не застосовуються вимоги підпункту 4.1.9 пункту 4.1 та пункту 4.5 статті 4, підпункту 12.3.4 пункту 12.3, підпункту 12.4.3 пункту 12.4 та пункту 12.5 статті 12 Податкового кодексу України та Закону України "Про засади державної регуляторної політики у сфері господарської діяльності.

З точки зору статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. У пункті 145 рішення від 15 листопада 1996 року у справі «Чахал проти Об`єднаного Королівства» (Chahal v. the United Kingdom, (22414/93) [1996] ECHR 54) Європейський суд з прав людини зазначив, що згадана норма гарантує на національному рівні ефективні правові засоби для здійснення прав і свобод, що передбачаються Конвенцією, незалежно від того, яким чином вони виражені в правовій системі тієї чи іншої країни.

Стаття 13 вимагає, щоб норми національного правового засобу стосувалися сутності «небезпідставної заяви» за Конвенцією та надавали відповідне відшкодування. Зміст зобов`язань за статтею 13 також залежить від характеру скарги заявника за Конвенцією. Тим не менше, засіб захисту, що вимагається згаданою статтею повинен бути «ефективним» як у законі, так і на практиці, зокрема, у тому сенсі, щоб його використання не було ускладнене діями або недоглядом органів влади відповідної держави (п. 75 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Афанасьєв проти України» від 5 квітня 2005 року (заява № 38722/02)).

Отже, «ефективний засіб правого захисту» у розумінні ст. 13 Конвенції повинен забезпечити поновлення порушеного права і одержання особою бажаного результату.

Порушуючи норми чинного законодавства, відповідачем проведені зміни протягом бюджетного року податків та зборів, їх ставок, шляхом прийняття рішення щодо нових ставок 24.02.2017 р., а тому таке рішення є протиправним та підлягає скасуванню.

Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримала, просила задовольнити позов з підстав, зазначених у позові.

1.2.Стислий виклад заперечень відповідача.

12.10.2018 року представником відповідача було подано письмовий відзив на позов, у якому у задоволенні позову просив відмовити повністю, посилаючись на те, що відповідно до ст. 25 Закону України «Про місцеве самоврядування», передбачено, що сільські, селищні, міські ради правомочні розглядати і вирішувати питання, віднесені Конституцією України, цим та іншими законами до їх відання. Виключна компетенція сільських, селищних, міських рад визначена ст.26 Закону. Пунктом 24 частини 1 статті 26 Закону визначено, що питання встановлення місцевих податків і зборів відповідно до Податкового кодексу України вирішуються виключно на пленарних засіданнях сільської, селищної, міської ради. Статтею 59 Закону передбачено, що рада в межах своїх повноважень приймає нормативні та інші акти у формі рішень. Рішення ради приймається на її пленарному засіданні після обговорення більшістю депутатів від загального складу ради, крім випадків, передбачених цим Законом. Рішення ради приймаються відкритим поіменним голосуванням. Акти органів та посадових осіб місцевого самоврядування нормативно-правового характеру набирають чинності з дня їх офіційного оприлюднення, якщо органом чи посадовою особою не встановлено пізніший строк введення цих актів у дію.

Підпунктом 10.1.1. пункту 10.1 ст.10 Податкового кодексу України (далі - ПК України) (в редакції чинній на момент прийняття оскаржуваного рішення) передбачено, що податок на майно належить до місцевих податків. Місцеві ради в межах повноважень, визначених цим Кодексом, вирішують питання відповідно до вимог цього Кодексу щодо встановлення податку на майно (в частині податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки) та встановлення збору за місця для паркування транспортних засобів, туристичного збору (п.10.3 ст.10 ПК України). Крім того, п.10.2 ст.10 передбачено, що місцеві ради обов`язково установлюють єдиний податок та податок на майно (в частині транспортного податку та плати за землю).

Відповідно до п.12.3, п.12.4, п.12.5 ст.12 ПК України, сільські, селищні, міські ради та ради об`єднаних територіальних громад, що створені згідно із законом та перспективним планом формування територій громад, в межах своїх повноважень приймають рішення про встановлення місцевих податків та зборів. Встановлення місцевих податків та зборів здійснюється у порядку, визначеному цим Кодексом. При прийнятті рішення про встановлення місцевих податків та зборів обов`язково визначаються об`єкт оподаткування, платник податків і зборів, розмір ставки, податковий період та інші обов`язкові елементи, визначенні ст.7 цього Кодексу з дотриманням критеріїв, встановлених розділом XII цього Кодексу для відповідного місцевого податку чи збору.

Також, згідно до п.4 розділу II «Прикінцеві положення» Закону України від 20.12.2016 №1791-VIII «Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо забезпечення збалансованості бюджетних надходжень у 2017 році» (далі - Закон №1791-VIII) передбачено установити, що в 2017 році до прийнятих рішень органів місцевого самоврядування про встановлення місцевих податків і зборів, які прийняті на виконання цього Закону, не застосовуються вимоги підпункту 4.1.9 пункту 4.1 та пункту 4.5 статті 4, підпункту 12.3.4 пункту 12.3, підпункту 12.4.3 пункту 12.4 та пункту 12.5 статті 12 Податкового кодексу України та Закону України «Про засади державної регуляторної політики у сфері господарської діяльності».

Відповідно до норм ст. 12 Податкового кодексу України рішення міської ради підлягає застосуванню у наступному періоді що передує бюджетному періоду, в якому планується застосовування встановлюваних місцевих податків та зборів або змін (плановий період).

Згідно зі ст. 3 Бюджетного кодексу України бюджетний період для всіх бюджетів, що складають бюджетну систему України, становить один календарний рік, який починається 1 січня кожного року і закінчується 31 грудня того ж року.

Передбачено, що у разі якщо сільська, селищна, міська рада або рада об`єднаних територіальних громад, що створена згідно із законом та перспективним планом формування територій громад, не прийняла рішення про встановлення відповідних місцевих податків і зборів, що є обов`язковими згідно з нормами цього Кодексу, такі податки до прийняття рішення справляються, виходячи з норм цього Кодексу із застосуванням їх мінімальних ставок.

Законодавцем при зміні правил нарахування податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки було завчасно внесено зміни до ПК України, передбачено випадки використання рішень міських рад при розрахунку місцевого податку.

Законом України від 20.12.2016 №1791-VIII не були внесені зміни до положень п.п.4.1.9 п.4.1 ст.4, пункту 4.5 статті 4 Податкового кодексу України, до п.п.12.3.4 п.12.3 ст.12 та пункту 12.5 статті 12 Податкового кодексу України. Дія зазначених норм, зокрема, Податкового кодексу України не зупинена, а відтак відсутні підстави для незастосування цих норм у даній справі.

В преамбулі Податкового кодексу в редакції чинній з 01.01.2017 року міститься посилання на те, що в нього внесені зміни згідно Закону України від 20.12.2016 року №1791 і в самому тексті кодексу під статтями в які були внесені зміни згідно цього Закону містить відповідне посилання, але в ст.4 та 12 зазначене посилання не міститься, тобто норма цих статей змінена не була і діє ще в редакції від 02.12.2010 року.

Закон України «Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо забезпечення збалансованості бюджетних надходжень у 2017 році» не встановлює окремий від Податкового кодексу України порядок оподаткування, нормами Закону встановлюється строк можливого прийняття міськими радами рішень.

Крім того, зазначаємо суду , що проект Рішення №632-14/VII, відповідно до ч. 3 ст.15 Закону України «Про доступ до публічної інформації» та Регламенту Кам`янської міської ради VII скликання, затверджений рішенням міської ради від 01.12.2015 №03-01/VII (зі змінами) був оприлюднений на офіційному веб-сайті Кам`янської міської ради 17.01.2017.

На 14-й сесії міської ради, яка відбулась 24.02.2017 у зв`язку зі змінами, внесеними до Податкового кодексу України відповідно до пункту 22 Розділу І, пункту 4 Розділу II «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 20.12.2016 №1791-У III «Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо забезпечення збалансованості бюджетних надходжень у 2017 році», враховуючи службову записку департаменту фінансів Кам`янської міської ради від 10.01.2017 №12-21/15, керуючись п.24 ч. 1 ст. 26, ч. 1 ст.59 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», зазначений проекті' був прийнятий Кам`янською міською радою за №632-14/VII.

Прийняте рішення від 24.02.2017 №632-14/VII оприлюднено відповідно до вимог чинного законодавства 28.02.2017 на офіційному веб-сайті Кам`янської міської ради та в інформаційно-аналітичному щотижневику Кам`янської міської ради «Відомості» від 01.03.2017 №9 (1150).

Згідно ст. 73 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» акти ради, сільського, селищного, міського голови, голови районної в місті ради, виконавчого комітету сільської, селищної, міської, районної у місті (у разі її створення) ради, прийняті в межах наданих їм повноважень, є обов`язковими для виконання всіма розташованими на відповідній території органами виконавчої влади, об`єднаннями громадян, підприємствами, установами та організаціями, посадовими особами, а також громадянами, які постійно або тимчасово проживають на відповідній території.

Таким чином, рішення Кам`янської міської ради від 24.02.2017 №632-14/УІІ «Про внесення змін до рішення міської ради від 29.06.2011 №139-09/УІ «Про податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, в місті» зі змінами» прийнято на підставі, у межах, та у спосіб визначений Конституцією України та законами України, з використанням повноважень, з якою ці повноваження надано та без порушення податкового законодавства.

Згідно до 4 розділу II «Прикінцеві положення» Закону України від 20.12.2016 №1791-VIII «Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо „забезпечення збалансованості бюджетних надходжень у 2017 році» передбачено установити, що в 2017 році до прийнятих рішень органів місцевого самоврядування про встановлення місцевих податків і зборів, які прийняті на виконання цього Закону, не застосовуються вимоги підпункту 4.1.9 пункту 4.1 та пункту 4.5 статті 4, підпункту 12.3.4 пункту 12.3, підпункту 12.4.3 пункту 12.4 та пункту 12.5 статті 12 Податкового кодексу України та Закону України «Про засади державної регуляторної політики у сфері господарської діяльності».

Згідно до п.73 ст.7 ПК України будь-які питання щодо оподаткування регулюються цим Кодексом і не можуть встановлюватися або змінюватися іншими законами України, крім законів, що містять виключно положення щодо внесення змін до цього Кодексу та/або положення, які встановлюють відповідальність за порушення норм податкового законодавства.

А тому, Закон України «Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо забезпечення збалансованості бюджетних надходжень у 2017 році» не встановлює окремий від Податкового кодексу України порядок оподаткування, нормами Закону встановлюється строк можливого прийняття міськими радами рішень.

Посилання позивача на лист Міністерства фінансів України від 26.03.2018 №11230-17-10/8220 «Щодо повноважень органів місцевого самоврядування у прийнятті рішень про встановлення місцевих податків та зборів» зазначаємо суду, що зазначений вище лист носить рекомендаційний, а не імперативний характер.

Крім того, позивач ані в позовній заяві, ані в запереченнях не обґрунтовує вимоги про визнання протиправним та скасування рішення міської ради, в цілому.

Окрім цього, п.п.8, 21 Постанови Пленуму Вищого Адміністративного суду України від 06.03.2008 року №2 «Про практику застосування адміністративними судами окремих положень Кодексу адміністративного судочинства України під час розгляду адміністративних справ», відповідно до Рішення Конституційного Суду України від 25 листопада 1997 року N 6- зп (У006р710-97) «Щодо офіційного тлумачення частини другої статті 55 Конституції України та статті 248-2 Цивільного процесуального кодексу України» частину другу статті 55 Конституції України (254к/96-ВР) необхідно розуміти так, що кожен громадянин України, іноземець, особа без громадянства має гарантоване державою право оскаржити в суді загальної юрисдикції рішення, дії чи бездіяльність будь-якого органу державної влади, органу місцевого самоврядування, посадових і службових осіб, якщо вважають, що ці рішення, дія чи бездіяльність порушують їхні права і свободи або перешкоджають здійсненню цих прав і свобод, а тому потребують правового захисту в суді. Такі скарги підлягають безпосередньому розгляду в судах незалежно від того, що прийнятим раніше законом міг бути встановлений інший порядок їх розгляду (оскарження до органу, посадової особи вищого рівня по відношенню до того органу і посадової особи, що прийняли рішення, вчинили дії або допустили бездіяльність).

Отже, до адміністративного суду вправі звернутися кожна особа, яка вважає, що її право чи охоронюваний законом інтерес порушено чи оспорюється. Але, з наведених процесуальних норм Закону вбачається, що судовому захисту підлягає лише порушене право. Таким чином, в контексті наведених приписів КАС України підставою для звернення особи до суду з позовом є її суб`єктивне уявлення, особисте переконання в порушенні прав чи свобод, однак обов`язковою умовою здійснення такого захисту судом є об`єктивна наявність відповідного порушення права або законного інтересу на момент звернення до суду.

При цьому слід зазначити, що неодмінною ознакою порушення права особи є зміна стану суб`єктивних прав та обов`язків, тобто припинення можливості чи неможливість реалізації її законного права та/або виникнення додаткового обов`язку. А тому дії (бездіяльність) суб`єкта владних повноважень є такими що порушують права і свободи особи в тому разі, якщо вони, по-перше, вчинені з перевищенням визначених законом повноважень (у разі бездіяльності - відповідні дії повинні, або не вчинюються суб`єктом владних повноважень на реалізацію покладеної на нього компетенції), та, по-друге, є юридично значимими, тобто мають безпосередній вплив та стан суб`єктивних прав та обов`язків особи.

Отже, для вирішення зазначеного спору важливим є встановлення наявності або відсутності порушень прав та/або інтересів Позивача - Публічного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації «Дніпропетровськгаз».

Крім того, згідно до п. 3 Рішення Кам`янської міської ради № 1223-29/VII від 02.11.2018 року, вважати такими, що втратили чинність, рішення міської ради:

від 29.06.2011 №139-09/VI «Про податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, в місті»;

від 24.02.2017 №632-14/VII «Про внесення змін до рішення міської ради від 29.06.2011 №139-09/VI «Про податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, в місті» зі змінами».

Зазначене рішення від 02.11.2018 року набрало чинності 01.01.2019 року.

Тобто на час розгляду справи по суті, оскаржуване рішення є нечинним, та скасованим рішенням суб`єкту владних повноважень, а тому скасуванню не підлягає.

Представник відповідача в судовому засіданні позовні вимоги не визнала підтримав відзив та заперечення подані на позов, зазначив, що позивач не довів що його права є порушені оскаржуваним рішенням, та врахувати не чинність оспорюваного рішення, та з наведених підстав, у задоволені позовних вимог відмовити повністю.

2.Процесуальні дії.

28.08.2017 року ПАТ по газопостачанню та газифікації «Дніпропетровськгаз» код ЄДРПОУ подано позовну заяву.

29.08.2017 року ухвалою судді Заводського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області відкрито провадження у справі.

16.07.2018 року ухвалою Заводського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області з врахуванням п. 10 ч. 1 Розділу VII Перехідних положень КАС України, справа продовжна розглядом за правилами загального позовного провадження.

31.07.2018 року позивачем уточнені позовні вимоги.

12.10.2018 року відповідачем подано відзив на позовну заяву.

06.11.2018 року позивачем подано відповідь на відзив.

16.11.2018 року відповідачем подано заперечення щодо наведених позивачем у відповіді на відзив пояснень, доводів та міркувань.

08.02.2019 року позивачем подано додаткові пояснення за позовом.

03.10.2019 року ухвалою Заводського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області закрито підготовче засідання та призначено справу до судового розгляду.

Згідно до витягу з єдиного державного реєстру юридичних осіб підтверджено, що 11.04.2019 року загальними зборами акціонерів ПАТ «Дніпропетровськгаз» було прийнято рішення про зміну типу та найменування товариства з Публічного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації «Дніпропетровськгаз» на Акціонерне товариство «Оператор газорозподільної системи «Дніпропетровськгаз» скорочене найменування з ПАТ «Дніпропетровськгаз» на АТ «Дніпропетровськгаз».

16.05.2019 року зазначені зміни були внесені до Єдиного Державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб підприємств та організаційних формувань.

Відповідно до п. 1.2. розділу 1 Статуту Акціонерне товариство «Оператор газорозподільної системи «Дніпропетровськгаз»», товариство є правонаступником всіх прав та обов`язків Публічного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації «Дніпропетровськгаз».

3.Обставини встановлені судом.

24.02.2017 року Кам`янсько міською радою прийнято рішення «Про внесення змін до рішення міської ради від 29.06.2011 року № 139-09/VI «Про податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, в місті зі змінами» за № 632-14/VII, згідно до якого до якого:

1. унести до рішення міської ради від 29.06.2011 №139-09/VI «Про податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, в місті» (зі змінами, внесеними рішеннями міської ради від 29.01.2016 №69-04/VІІ, від 30.09.2016 №358-10/VІІ), такі зміни:

1.1. Читати пункти 1-5 рішення у такій редакції:

«1. Встановити на території міста Кам`янське податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, для житлової та нежитлової нерухомості, що перебуває у власності юридичних та фізичних осіб.

2. Визначити об`єкт та базу оподаткування, платників податку, податковий період, порядок обчислення суми податку, порядок та строки сплати податку та інші обов`язкові елементи податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, згідно зі ст.ст. 46, 47, 48, 49, 265, 266 Податкового кодексу України (зі змінами).

3. Установити ставки податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, на території міста згідно з додатком.

4. Визначити, що кошти податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, зараховуються до міського бюджету відповідно до вимог Податкового кодексу України згідно з положеннями Бюджетного кодексу України.

5. Департаменту фінансів міської ради здійснювати щоквартальний аналіз надходжень до міського бюджету коштів податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки.».

1.2. Викласти додаток до рішення в новій редакції (додається).

2. Вважати такими, що втратили чинність, рішення міської ради:

- від 29.01.2016 №69-04/VІІ «Про внесення змін до рішення міської ради від 29.06.2011 №139-09/VІ «Про податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, в місті» зі змінами;

- від 30.09.2016 №358-10/VІІ «Про внесення змін до рішення міської ради від 29.06.2011 №139-09/VІ «Про податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, в місті» зі змінами.

Прийняте рішення Кам`янсько міською радою прийнято рішення «Про внесення змін до рішення міської ради від 29.06.2011 року № 139-09/VI «Про податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, в місті зі змінами» за № 632-14/VII, від 24.02.2017 №632-14/VII оприлюднено відповідно до вимог чинного законодавства 28.02.2017 на офіційному веб-сайті Кам`янської міської ради та в інформаційно-аналітичному щотижневику Кам`янської міської ради «Відомості» від 01.03.2017 №9 (1150).

У відповідності до вимог пункту 4 розділу II «Прикінцеві положення» Закону України від 20.12.2016 №1791-VIII «Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо забезпечення збалансованості бюджетних надходжень у 2017 році» передбачено установити, що в 2017 році до прийнятих рішень органів місцевого самоврядування про встановлення місцевих податків і зборів, які прийняті на виконання цього Закону, не застосовуються вимоги підпункту 4.1.9 пункту 4.1 та пункту 4.5 статті 4, підпункту 12.3.4 пункту 12.3, підпункту 12.4.3 пункту 12.4 та пункту 12.5 статті 12 Податкового кодексу України та Закону України «Про засади державної регуляторної політики у сфері господарської діяльності».

Як встановлено в судовому засіданні позивачем сплачено податки без врахування оскаржуваного рішення, з розрахунку проведеного станом на 01.01.2017 року, і на час вирішення спору по суті жодної податкової вимоги на адресу позивача з приводу несплати податку на підставі рішення Кам`янської міської ради від 24.02.2017 №632-14/VII не надходило.

Також як встановлено в ході судового розгляду, заявлені позовні вимоги позивач пов`язує з наявністю у місті Кам`янське об`єктів нерухомого майна належне позивачу.

02.11.2018 року Кам`янська міська рада прийняла рішення «Про встановлення ставок та пільг із сплати податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, у місті» за № 1223-29/VII.

Згідно до п. 3 зазначеного рішення від 02.11.2018 року, визнано такими, що втратили чинність, рішення міської ради:

від 29.06.2011 №139-09/VI «Про податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, в місті»;

від 24.02.2017 №632-14/VII «Про внесення змін до рішення міської ради від 29.06.2011 №139-09/VI «Про податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, в місті» зі змінами».

Згідно до п. 5, зазначене рішення від 02.11.2018 року набрало чинності 01.01.2019 року.

4.Норми права застосовані судом та мотиви прийнятого рішення.

01.01.2017 року набув чинності Закон України «Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо забезпечення збалансованості бюджетних надходжень у 2017 році» № 1791-VIII від 20.12.2016 року, яким внесені зміни наступними пунктами:

22. У підпункті 266.5.1 пункту 266.5 статті 266 слова "три відсотки" замінити цифрами та словом "1,5 відсотка".

23. В абзаці першому підпункту 267.2.1 пункту 267.2 статті 267 цифри "750" замінити цифрами "375".

24. У підпункті 268-1.3.1 пункту 268-1.3 статті 268-1 слова і цифри "від 0,03 до 0,15" замінити словом і цифрами "до 0,075".

25. Пункт 274.1 статті 274 викласти в такій редакції:

"274.1. Ставка податку за земельні ділянки, нормативну грошову оцінку яких проведено, встановлюється у розмірі не більше 3 відсотків від їх нормативної грошової оцінки, для земель загального користування - не більше 1 відсотка від їх нормативної грошової оцінки, а для сільськогосподарських угідь - не менше 0,3 відсотка та не більше 1 відсотка від їх нормативної грошової оцінки".

Підпункт 266.5.1 пункту 266.5 ст. 266 ПК України, викладено в такій редакції: Ставки податку для об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості, що перебувають у власності фізичних та юридичних осіб, встановлюються за рішенням сільської, селищної, міської ради або ради об`єднаних територіальних громад, що створені згідно із законом та перспективним планом формування територій громад, залежно від місця розташування (зональності) та типів таких об`єктів нерухомості у розмірі, що не перевищує 1,5 відсотка розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня звітного (податкового) року, за 1 квадратний метр бази оподаткування.

Згідно до п. 4 Прикінцевих положень Закону № 1791-VIII від 20.12.2016 року установлено, що в 2017 році до прийнятих рішень органів місцевого самоврядування про встановлення місцевих податків і зборів, які прийняті на виконання цього Закону, не застосовуються вимоги підпункту 4.1.9 пункту 4.1 та пункту 4.5 статті 4, підпункту 12.3.4 пункту 12.3, підпункту 12.4.3 пункту 12.4 та пункту 12.5 статті 12 Податкового кодексу України та Закону України "Про засади державної регуляторної політики у сфері господарської діяльності".

Аб. 3 П. 6 Прикінцевих положень Закону № 1791-VIII від 20.12.2016 року, Кабінету Міністрів України у тримісячний строк з дня набрання чинності цим Законом: забезпечити перегляд та приведення центральними органами виконавчої влади їх нормативно-правових актів у відповідність із цим Законом.

З аналізу зазначених норм законодавства суд приходить до висновку, що для умов встановлення в 2017 році нових ставок місцевих податків, зокрема податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, органи місцевого самоврядування приймаючи рішення про перегляд встановлених місцевих податків, діяли на виконання Закону Прикінцевих положень Закону № 1791-VIII від 20.12.2016 року, щодо приведення рішення згідно до аб. 3 п. 6 Прикінцевих положень зазначеного Закону. у місячний строк з дня опублікування Закону не застосовують обмеження визначені підпунктом 12.3.4 пункту 12.3 статті 12 Податкового кодексу України та Законом України "Про засади державної регуляторної політики у сфері господарської діяльності".

До вказаного рішення міської ради від 24.02.2017 року відповідачем, відповідно до п. 4, 7 Прикінцевих положень Закону №909-VIII правомірно не було застосовано приписи підпунктом 12.3.4 пункту 12.3 статті 12 Податкового кодексу України та Законом України "Про засади державної регуляторної політики у сфері господарської діяльності".

Доводи відповідача, що оскаржуване рішення ради від 24.02.2017 року стосується не тільки позивача, а й інших платників податків, зокрема тих, що сплачують податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки - житлова нерухомість, що перебуває у власності фізичних та юридичних осіб, та інші платники за оскарженням рішення до суду не звернулись, суд зазначає наступне.

В силу ст. 5 КАС України, кожна особа, яка вважає, що відповідним рішенням, дією або бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушено її права та/або законні інтереси має право на звернення до суду.

В свою чергу, завданням розгляду справи по суті є розгляд та вирішення спору на підставі зібраних у підготовчому провадженні матеріалів.

Із поданого позивачем адміністративного позову та зібраних під час розгляду справи матеріалів вбачається що позивачем належним чином обґрунтовано, що при встановленні нових ставок податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки на 2017 рік, стосується прав позивача як платника відповідного податку, про що свідчать надані разом з адміністративним позовом копії податкових декларацій.

Щодо вимог позивача про скасування рішення від 24.02.2017 року № 632-14/VII «Про внесення змін до рішення міської ради від 29.06.2011 року № 139-09/VI «Про податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, в місті зі змінами» за № 632-14/VII, суд виходить з того, що 15.12.2017 року набрав чинності Кодекс адміністративного судочинства України, в редакції Закону № 2147-VIII від 03.10.2017, відповідно до п. 10 Перехідних положень якого визначено, що справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Статтею 264 КАС України, в редакції з 15.12.2017 року, визначено особливості розгляду справ провадження у справах щодо оскарження нормативно-правових актів органів виконавчої влади, Верховної Ради Автономної Республіки Крим, органів місцевого самоврядування та інших суб`єктів владних повноважень.

Відповідно до п. 8 та 9 ст. 264 КАС України, адміністративна справа щодо оскарження нормативно-правових актів вирішується за правилами загального позовного провадження.

Суд може визнати нормативно-правовий акт протиправним (незаконним чи таким, що не відповідає правовому акту вищої юридичної сили) та нечинним повністю або в окремій його частині.

Відповідно до ст. 265 КАС України, нормативно-правовий акт втрачає чинність повністю або в окремій його частині з моменту набрання законної сили відповідним рішенням суду.

Як вбачається із матеріалів справи адміністративний позов у даній справі подано в серпні 2017 року, провадження у справі відкрито 29.08.2017 року, тобто до внесення змін до КАС України. Отже, з моменту набрання чинності новою редакцією КАС України суд першої інстанції повинен був продовжити розгляд справи відповідно до нових правил, що діють після набрання чинності відповідних, як це передбачено п. 10 Перехідних положень кодексу.

Суд звертає увагу, що КАС України, в редакції з 15.12.2017 року, не передбачає права суду на скасування нормативно-правового акту, а вказує на можливість визнання такого акту нечинним.

Як видно з ч. 2 ст. 265 КАС України, нормативно-правовий акт втрачає чинність лише з моменту набрання законної сили відповідним рішенням суду. Тобто, нормативно-правовий акт визначається нечинним лише на майбутнє, визнання відповідно акту нечинним не може мати наслідків на ті суспільні відносини, що були ним врегульовані до набрання законної сили рішенням про визнання норматино-правового акту нечинним.

А тому суд не вбачає підстав для скасування рішення міської ради про встановлення місцевих податків та зборів, яке є нормативно-правовим актом.

Крім того, оскаржуване рішення Кам`янської міської ради «Про внесення змін до рішення міської ради від 29.06.2011 року № 139-09/VI «Про податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, в місті зі змінами» за № 632-14/VII, станом на 01.01.2019 року втратило чинності на підставі п. 3, 5 рішенням Кам`янської міської ради «Про встановлення ставок та пільг із сплати податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, у місті» за № 1223-29/VII від 02.11.2018 року.

Таким чином, враховуючи те, що з 01.01.2019 року оскаржуване рішення міської ради від 24.02.2017 року вже втратило чинність, підстави для додаткового визнання його протиправним, в судовому порядку з метою повного та ефективного захисту права позивача, з врахуванням і відсутності, як податкових вимог на сплату податку в розмірі до зазначеного рішення від 24.02.2017 року, так і фактичної не сплати позивачем такого податку в зазначеному розмірі згідно до рішення від 24.02.2017 року, станом на час розгляду справи, відсутні.

З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача не підлягають задоволенню.

Суд враховує правовий висновок Верховного Суду в ухвалі від 14 листопада 2019 року по справі №160/1172/19 адміністративне провадження №К/9901/30377/19, згідно до якого зазначено, що Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції, з висновком якого погодився суд апеляційної інстанції, виходив з того, що згідно з пунктом 3 розділу ІІ «;Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про внесення змін до Податкового кодексу України щодо покращення інвестиційного клімату в Україні» від 21.12.2016 року №1797-VIII, пунктом 3 розділу ІІ «;Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо забезпечення збалансованості бюджетних надходжень у 2018 році» від 07.12.2017 року №2245-VІІІ, у 2017 та 2018 роках в частині плати за землю вимоги, зокрема підпункту 4.1.9 пункту 4.1 та пункту 4.5 статті 4, підпункту 12.3.4 пункту 12.3, підпункту 12.4.3 пункту 12.4 статті 12 Податкового кодексу України не поширюються на рішення органів місцевого самоврядування, які прийняті на виконання цього Закону. Оскільки АТ «Оператор газорозподільної системи «Дніпропетровськгаз», як на підставу позову про визнання протиправним і скасування рішень Кам`янської міської ради №1105-25/VII від 22.06.2018 року «Про ставки земельного податку, розмір орендної плати за землю, пільги зі сплати земельного податку на території міста» та від 29.09.2017 року №816-19/VII « Про затвердження Положення про порядок обчислення та сплати орендної плати за земельні ділянки у межах міста» посилалось на невідповідність цих рішень підпункту 4.1.9 пункту 4.1 статті 4, підпункту 12.3.4 пункту 12.3 статті 12 Податкового кодексу України, суди першої та апеляційної інстанцій, застосувавши норми пункту 3 розділу ІІ Закону №1797-VIII та пункту 3 розділу ІІ Закону №2245-VІІІ, відмовили у задоволенні позову. Такий висновок судів попередніх інстанцій відповідає правовій позиції Верховного Суду щодо застосування норм матеріального права до подібних правовідносин, висловленій в постанові від 21.10.2019 у справі № 2040/7667/18 (К/9901/14726/19).

Правильне застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм права до встановлених обставин є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо їх застосування чи тлумачення.

Аналогічне правова позиції викладена у Постанові Третього апеляційного адміністративного суду від 03.04.2019 року справа № 208/4538/17(2-а/208/169/18).

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, згідно до вимог ст.ст. 132,139, 143 КАС України, такі витрати понесені позивачем при зверненні із позовом в розмірі 1600 (однієї тисячі шістсот) гривень, покладаються на позивача.

Керуючись вимогами ст.ст. 241-246 Кодексу адміністративного судочинства України, -

ухвалив:

У задоволенні позовних вимог Акціонерного товариства «Оператор газорозподільної системи «Дніпропетровськгаз» до Кам`янської міської ради «про визнання протиправними та скасування рішення суб`єкту владних повноважень» - відмовити повністю.

Судові витрати понесені позивачем в розмірі 1600 (однієї тисячі шістсот) гривень, покладаються на позивача.

Позивач Акціонерне товариство «Оператор газорозподільної системи «Дніпропетровськгаз», , юридична адреса: 49000, Дніпропетровська область, місто Дніпро, вулиця Шевченка, будинок № 2.

Відповідача Кам`янське міська рада, , юридична адреса: 51931, Дніпропетровська область, місто Кам`янське, майдан Петра Калнишевського, будинок № 2.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Третьої апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення, а особами які не були присутні при проголошенні рішення в той же строк з дня отримання копії рішення.

Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя Івченко Т. П.