Справа № 240/10589/19
Суддя: Гурін Дмитро Миколайович
Дата ухвалення: 2019-11-29 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЖИТОМИРСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Житомирський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Гуріна Д.М., розглянувши у письмовому провадженні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Міністерства оборони України, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача - ІНФОРМАЦІЯ_1 , про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії,
23 вересня 2019 року до Житомирського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 , у якій він просить:
- визнати протиправним і скасувати рішення Міністерства оборони України про відмову у призначенні одноразової грошової допомоги, як інваліду 2 групи з 15 квітня 2019 року, внаслідок захворювання, так, пов`язані з виконанням обов`язків військової служби при перебуванні в країнах, де велись бойові дії, оформлене протоколом засідання Комісії з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги в разі загибелі (смерті), каліцтва або інвалідності військовослужбовців та інвалідності осіб, звільнених з військової служби від 14 червня 2019 року №78;
- зобов`язати Міністерство оборони України призначити, нарахувати та виплатити одноразову грошову допомогу у розмірі 300-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб, як інваліду 2 групи з 15 квітня 2019 року внаслідок захворювання, так, пов`язані з виконанням обов`язків військової служби при перебуванні в країнах, де велись бойові дії відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2013 року №975.
В обґрунтування позовних вимог зазначає, що Міністерство оборони України неправомірно відмовило йому у нарахуванні та виплаті одноразової грошової допомоги як інваліду ІІ групи, яка передбачена Законом України "Про соціальний та правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей", з моменту встановлення інвалідності він набув право на отримання одноразової грошової допомоги відповідно до статті 16 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей».
Ухвалою судді Житомирського окружного адміністративного суду від 30 вересня 2019 року відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без проведення судового засідання та виклику (повідомлення) учасників справи, надано відповідачу строк для подання відзиву на позов.
9 жовтня 2019 року на адресу суду від третьої особи надійшли пояснення щодо позову (а.с.28-29). У яких третя особа зазначає, що у позивача відсутнє право на отримання одноразової грошової допомоги, оскільки з дня звільнення його зі строкової військової служби пройшло більше трьох місяців.
22 жовтня 2019 року на адресу суду від відповідача у строк та у порядку, визначеному статтею 162 Кодексу адміністративного судочинства України надійшов відзив на позовну заяву від 21 жовтня 2019 року №2105 (а.с.33-35), в якому просив у задоволенні позовних вимог відмовити. На обґрунтування заперечень зазначив, що позивача було звільнено з лав Збройних Сил в 1980 році, а інвалідність йому встановлено у 2019 році, тобто в рази більше ніж через три місяці після звільнення з такої служби, у зв`язку із чим, враховуючи законодавчі зміни до положень підпункту 6 пункту 2 статті 16 Закону України "Про соціальний та правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей", підпункту 3 пункту 6 Порядку №975, позивач не має право на одноразову грошову допомогу.
Згідно з частиною 4 статті 243 Кодексу адміністративного судочинства України, судове рішення, постановлене у письмовому провадженні, повинно бути складено у повному обсязі не пізніше закінчення встановлених цим Кодексом строків розгляду відповідної справи, заяви або клопотання.
Частиною 5 статті 250 Кодексу адміністративного судочинства України, встановлено, що датою ухвалення судового рішення в порядку письмового провадження є дата складення повного судового рішення.
Відповідно до положень частини 5 статті 262, частини 1 статті 263 Кодексу адміністративного судочинства України, суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у письмовому провадженні) за наявними у справі матеріалами.
Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов наступних висновків.
Судом встановлено, що ОСОБА_1 проходив військову службу з 14 травня 1978 року до 20 травня 1980 року (а.с.13-20).
Відповідно до витягу з протоколу засідання Центральної військової-лікарської комісії по встановленню причинного зв`язку захворювань, поранень, контузій, травм, каліцтв №935 від 15 квітня 2019 року встановлено, що отримане ОСОБА_1 захворювання, так, пов`язані з виконанням обов`язків військової служби при перебуванні в країнах, де велись бойові дії (а.с.12).
19 квітня 2019 року згідно довідки МСЕК №548348 Житомирською обласною медико-соціальною експертною комісією №2 ОСОБА_1 встановлено другу групу інвалідності, з 15 квітня 2019 року, яка настала внаслідок захворювання, так, пов`язані з виконанням обов`язків військової служби при перебуванні в країнах, де велись бойові дії (а.с.11).
На думку позивача він, як інвалід 2 групи з 15 квітня 2019 року набув право на отримання одноразової грошової допомоги в розмірах та порядку відповідно до чинних статті 16 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та їх сімей" та Порядку призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті) інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2013 року №975 (далі - Порядок 975).
У зв`язку з чим, відповідно до встановленого Порядку №975, ОСОБА_1 була подана заява до ІНФОРМАЦІЯ_2 (далі - ІНФОРМАЦІЯ_3 ) для виплати одноразової грошової допомоги МОУ згідно з статті 16 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», як інваліду другої групи з 15 квітня 2019 року та додані необхідні документи.
Житомирський ОВК направив до Міністерства оборони України документи (висновок) щодо призначення ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги, як інваліду 2 групи внаслідок захворювання, так, пов`язані з виконанням обов`язків військової служби при перебуванні в країнах, де велись бойові дії.
Рішенням комісії з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги в разі загибелі (смерті) каліцтва або інвалідності військовослужбовців та інвалідності осіб, звільнених з військової служби, оформленого протоколом від 14 червня 2019 року №78 ОСОБА_1 відмовлено у призначенні одноразової грошової допомоги, оскільки інвалідність встановлено у понад 3-місячний термін після звільнення (а.с.21).

Позивач вважає, що вказане рішення Міністерства оборони України є незаконним, суперечить вимогам діючого законодавства України та грубо порушує його конституційні права, а тому звернувся до суду з даним позовом.

Надаючи оцінку правовідносинам у даній справі, суд зазначає про таке.

Відповідно до статті 8 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Конституція України має найвищу юридичну силу. Закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі Конституції України і повинні відповідати їй. Норми Конституції України є нормами прямої дії. Звернення до суду для захисту конституційних прав і свобод людини і громадянина безпосередньо на підставі Конституції України гарантується.

Частиною п`ятою статті 17 Конституції України встановлено, що держава забезпечує соціальний захист громадян України, які перебувають на службі у Збройних Силах України та в інших військових формуваннях, а також членів їхніх сімей.

Статтею 19 Основного Закону проголошено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною третьою статті 46 Конституції України визначено, що пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Відповідно до статті 16 Закону України „Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей одноразова грошова допомога у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві - гарантована державою виплата, що здійснюється особам, які згідно з цим Законом мають право на її отримання Аналогічні положення щодо права на одноразову грошову допомогу зазначені і у статті 41 Закону України „Про військовий обов`язок і військову службу.

Пунктом 3 Порядку №975 передбачено, що днем виникнення права на отримання одноразової грошової допомоги є у разі встановлення інвалідності - дата, що зазначена у довідці медико-соціальної експертної комісії.

Згідно з пунктом 6 частини 2 статті 16 Закону України „Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей підставою для виплати одноразової грошової допомоги є встановлення військовослужбовцю строкової військової служби, військовозобов`язаному або резервісту, якого призвано на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві, інвалідності, що настала внаслідок поранення (контузії, травми або каліцтва), заподіяного військовослужбовцю строкової військової служби, військовозобов`язаному або резервісту при виконанні обов`язків військової служби або служби у військовому резерві, або не пізніше ніж через три місяці після звільнення із служби....

До моменту набрання чинності Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» №1774-VIII від 6 грудня 2016 року (далі - Закон №1774-VIII) право на одноразову грошову допомогу мали всі військовослужбовці, незалежно від виду проходження військової служби.

Проте з 1 січня 2017 року, після набрання чинності Закону №1774-VIII для військовослужбовців строкової військової служби встановлено окремий порядок та умови виплати одноразової грошової допомоги, відповідно до яких обмежено проміжок часу у який, у разі настання інвалідності, виникає право військовослужбовців строкової військової служби на отримання одноразової грошової допомоги і такий проміжок часу визначений періодом проходження військової служби або не пізніше ніж через три місяці після звільнення зі служби, але внаслідок захворювання або нещасного випадку, що мали місце в період проходження служби. У разі встановлення інвалідності в період дії зазначеної редакції статті 16 Закону України "Про соціальний та правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" після спливу трьох місяців від дня звільнення зі служби, права на отримання вказаної одноразової грошової допомоги у військовослужбовця строкової військової служби не виникає.

Таким чином, статтею 16 Закону України "Про соціальний та правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей", яка діяла на час настання інвалідності позивача, не передбачалось можливості отримання одноразової допомоги військовослужбовцю строкової військової служби у разі настання інвалідності після спливу трьох місяців від дати звільнення зі служби.

Аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом, зокрема, у постановах від 20 листопада 2018 року у справі № 750/5074/17 та у справі №820/1835/18.

Як встановлено судом з матеріалів справи, позивач проходив строкову військову службу з якої був звільнений 20 травня 1980 році, інвалідність позивачу встановлено у 2019 році, тобто через 39 років після звільнення.

Враховуючи наведене та те, що позивачу встановлено 2 групу інвалідності після спливу зазначеного трьохмісячного строку, відсутні підстави призначати та виплачувати одноразову грошову допомогу.

З урахуванням наведеного, суд дійшов висновку про те, що позивачем не враховано, що приписами статті 16 Закону України "Про соціальний та правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" законодавство осіб, які мають право на призначення та отримання одноразової грошової допомоги, розмежовує такі категорії осіб як військовослужбовці (для них право на допомогу не обмежено жодними часовими рамками) та військовослужбовці строкової служби (для них обов`язковою умовою набуття права на допомогу визначено часові рамки встановлення інвалідності - в межах трьох місяців після звільнення із служби), а відтак позовні вимоги ОСОБА_1 задоволенню не підлягають.

Відповідно до частини 1 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Згідно з частиною 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Положеннями статті 90 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), що міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Відповідачем на виконання частини 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України так і наявною у матеріалах справи сукупністю належних, допустимих, достовірних та достатніх доказів доведено, що Міністерством оборони України правомірно відмовлено у призначенні одноразової грошової допомоги ОСОБА_1 , а тому позовні вимоги позивача є необґрунтованими та не підлягають задоволенню.

Зважаючи на відсутність судових витрат у цій адміністративній справі та на відмову у задоволенні позову, питання про їх розподіл судом не вирішується.

Керуючись статтями 2, 77, 90, 139, 159, 242-246, 250, 255, 261-263, 295 Кодексу адміністративного судочинства України,

вирішив:

У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до Міністерства оборони України (проспект Повітрофлотський, 6, м.Київ-168, 03168, РНОКПП 00034022), третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача - ІНФОРМАЦІЯ_1 ( АДРЕСА_2 , код ЄДРПОУ НОМЕР_2 ), про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили в порядку, визначеному статтею 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене до Сьомого апеляційного адміністративного суду за правилами, встановленими статтями 295-297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Повний текст рішення виготовлено: 29 листопада 2019 року.

Суддя Д.М. Гурін