Справа № 520/10700/19
Суддя: Перцова Т.С.
Дата ухвалення: 2019-11-28 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 листопада 2019 р.Справа № 520/10700/19
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді: Перцової Т.С.,

Суддів: Жигилія С.П. , Русанової В.Б. ,

за участю секретаря судового засідання Ващук Ю.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Головного управління ДФС у Харківській області на рішення Харківського окружного адміністративного суду від 31.10.2019 року, головуючий суддя І інстанції: Волошин Д.А., м. Харків по справі № 520/10700/19

за позовом Головного управління ДФС у Харківській області

до Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Харківській області

про скасування постанови,

ВСТАНОВИВ

Головне управління ДФС у Харківській області (далі по тексту ГУ ДФС у Харківській області, позивач) звернулось до Харківського окружного адміністративного суду з позовом до Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Харківській області (далі по тексту УДВС ГТУЮ у Харківській області, відповідач), в якому просить суд скасувати постанову Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Харківській області ВП №60177042 від 30.09.2019 в частині стягнення виконавчого збору.

В обґрунтування позовних вимог зазначив, що постанова про відкриття виконавчого провадження від 30.09.2019 ВП № 60177042 винесена державним виконавцем Пікулою В.Ю. всупереч діючому законодавству та підлягає скасуванню у зв`язку з неможливістю виконання Головним управлінням ДФС у Харківській області рішення Харківського окружного адміністративного суду від 01.11.2018 по справі № 2040/5466/18, в рамках виконання якого винесена оскаржувана постанова.

Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 31.10.2019 у задоволенні адміністративного позову Головного управління ДФС у Харківській області до Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Харківській області про скасування постанови - відмовлено.

Позивач, не погодившись із вказаним рішенням суду першої інстанції, подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неповне з`ясування судом першої інстанції обставин справи, порушення ним норм матеріального та процесуального права, просить суд апеляційної інстанції рішення Харківського окружного адміністративного суду від 31.10.2019 року по справі № 520/10700/19 скасувати, прийняти нове рішення, яким позов задовольнити.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги з посиланням на п.1 ч.1 ст.37, ч.3 ст.40 Закону України «Про виконавче провадження», п.8 розділу 3 Інструкції з організації примусового виконання рішень затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 02.04.2012 № 512/5, стверджує, що обов`язковими умовами для стягнення виконавчого збору є вчинення виконавцем певних дій щодо примусового виконання рішення. Крім того, сума судового збору вираховується з фактично стягнутої суми. За своїм призначенням виконавчий збір є своєрідною винагородою державному виконавцю за вчинення заходів примусового виконання рішення, за умови, що такі заходи призвели до виконання рішення. Враховуючи викладене, вважає, що виконавчий збір не може бути стягнутий на стадії відкриття виконавчого провадження, інакше це може призвести до подвійного стягнення з боржника виконавчого збору. Крім того, стверджує, що відповідно до ч.3 ст.27 Закону України «Про виконавче провадження» виконавчий збір не стягується у випадку закінчення виконавчого провадження у разі отримання виконавцем документального підтвердження про повне виконання рішення боржником до початку його примусового виконання. Враховуючи викладене, наполягає на тому, що оскаржувана постанова від 30.09.2019 в частині стягнення з ГУ ДФС у Харківській області виконавчого збору є протиправною та підлягає скасуванню.

Згідно з ч. 4 ст.229 КАС України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Колегія суддів, вислухавши суддю-доповідача, перевіривши в межах апеляційної скарги рішення суду першої інстанції, доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на таке.

Судом першої інстанції встановлено, що на виконанні в Управлінні державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Харківській області перебуває виконавче провадження ВП № 60177042 з виконання виконавчого листа № 2040/5466/18, виданого 19.09.2019 Харківським окружним адміністративним судом, яким зобов`язано Головне управління ДФС у Харківській області вирішити по суті питання з приводу реєстрації податкових накладних в Єдиному реєстрі податкових накладних, які складені ТОВ Перша європейська компанія.

З виконавчого листа від 01.11.2018 вбачається, що рішення Харківського окружного адміністративного суду від 01.11.2018 по справі № 2040/5466/18 набрало законної сили 12.02.2019.

30.09.2019 державним виконавцем Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Харківській області було винесено постанову про відкриття виконавчого провадження ВП № 60177042 щодо примусового виконання виконавчого листа, виданого на підставі рішення Харківського окружного адміністративного суду від 01.11.2018 по справі № 2040/5466/18. Цією постановою зобов`язано боржника ГУ ДФС у Харківській області виконати рішення суду протягом 10 днів та стягнуто з боржника виконавчий збір у розмірі 16692,00 грн.

Копія постанови про відкриття виконавчого провадження ВП № 60177042 отримана ГУ ДФС у Харківській області, як боржником 01.10.2019, про що свідчить відбиток вхідного штампу канцелярії (а.с.36).

Не погодившись із вказаною постановою в частині стягнення виконавчого збору, ГУ ДФС у Харківській області звернулось до суду з даним позовом про її скасування.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з правомірності оскаржуваної постанови в частині стягнення з боржника виконавчого збору, оскільки остання винесена у повній відповідності до вимог Закону України «Про виконавче провадження».

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції, з огляду на таке.

Згідно з ч.1 ст.287 КАС України учасники виконавчого провадження (крім державного виконавця, приватного виконавця) та особи, які залучаються до проведення виконавчих дій, мають право звернутися до адміністративного суду із позовною заявою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця порушено їхні права, свободи чи інтереси, а також якщо законом не встановлено інший порядок судового оскарження рішень, дій чи бездіяльності таких осіб.

Відповідно до статті 1 Закону України Про виконавче провадження № 1404-VIII від 02 червня 2016 року виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

За приписами ч.1 ст.18 Закону України "Про виконавче провадження" виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню рішення на підставі, зокрема, виконавчих листів та наказів, що видаються судами у передбачених законом випадках на підставі судових рішень (п.1 ч.1 ст.3 Закону України «Про виконавче провадження».

Згідно з ч. 1 ст. 26 Закону України "Про виконавче провадження" виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зазначеного у статті 3 цього Закону.

Виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження, в якій зазначає про обов`язок боржника подати декларацію про доходи та майно боржника, попереджає боржника про відповідальність за неподання такої декларації або внесення до неї завідомо неправдивих відомостей.

У постанові про відкриття виконавчого провадження за рішенням, примусове виконання якого передбачає справляння виконавчого збору, державний виконавець зазначає про стягнення з боржника виконавчого збору в розмірі, встановленому статтею 27 цього Закону (ч.5 ст.26 Закону України «Про виконавче провадження»).

Відповідно до ч.6 ст.26 Закону України «Про виконавче провадження» за рішенням немайнового характеру виконавець у постанові про відкриття виконавчого провадження зазначає про необхідність виконання боржником рішення протягом 10 робочих днів (крім рішень, що підлягають негайному виконанню, рішень про встановлення побачення з дитиною).

За визначенням ч.1 ст.27 Закону України «Про виконавче провадження» виконавчий збір - це збір, що справляється на всій території України за примусове виконання рішення органами державної виконавчої служби. Виконавчий збір стягується з боржника до Державного бюджету України.

Відповідно до ч.2 ст.27 Закону України «Про виконавче провадження» виконавчий збір стягується державним виконавцем у розмірі 10 відсотків суми, що підлягає примусовому стягненню, поверненню, або вартості майна боржника, що підлягає передачі стягувачу за виконавчим документом, заборгованості із сплати аліментів.

Водночас, згідно з частиною 3 цієї статті, за примусове виконання рішення немайнового характеру виконавчий збір стягується в розмірі двох мінімальних розмірів заробітної плати з боржника - фізичної особи і в розмірі чотирьох мінімальних розмірів заробітної плати з боржника - юридичної особи.

Державний виконавець виносить одночасно з постановою про відкриття виконавчого провадження постанову про стягнення виконавчого збору (крім виконавчих документів про стягнення аліментів) (ч.4 ст.27 Закону України «Про виконавче провадження»).

Пунктом 8 Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої Наказом Міністерством юстиції України від 02.04.2012 року № 512/5 закріплено, що стягнення виконавчого збору здійснюється у порядку, визначеному ст. 27 Закону. Про стягнення з боржника виконавчого збору та його розмір державний виконавець зазначає у постанові про відкриття виконавчого провадження.

Аналіз положень статей 26, 27 Закону України «Про виконавче провадження» дає підстави для висновку, що стягнення виконавчого збору (крім визначених законом випадків, коли виконавчий збір не стягується) пов`язується з початком примусового виконання рішення, а питання про стягнення виконавчого збору виконавець повинен вирішити одночасно з відкриттям виконавчого провадження.

Стягнення виконавчого збору є безумовним обов`язком державного виконавця у межах виконавчого провадження та ефективним засобом стимулювання боржника до виконання рішення суду самостійно до відкриття виконавчого провадження.

Наведеним спростовуються твердження відповідача про те, що вирішення питання про стягнення з боржника виконавчого збору вирішується лише після виконання судового рішення.

Посилання відповідача на те, що виконавчий збір вираховується з фактично стягнутої суми в рамках виконавчого провадження, колегія суддів відхиляє, оскільки рішення суду по справі № 2040/5446/18 є немайновим, має зобов`язальний характер і не стосується стягнення сум з боржника, тому норми ч.2 ст.27 Закону України «Про виконавче провадження» до спірних відносин не застосовуються.

Частиною 5 статті 27 Закону України «Про виконавче провадження» встановлено перелік випадків, коли виконавчий збір не стягується, зокрема :

1) за виконавчими документами про конфіскацію майна, стягнення періодичних платежів (крім виконавчих документів про стягнення аліментів, за наявності заборгованості зі сплати аліментів, сукупний розмір якої перевищує суму відповідних платежів за дванадцять місяців), накладення арешту на майно для забезпечення позовних вимог, за виконавчими документами, що підлягають негайному виконанню;

2) у разі виконання рішень Європейського суду з прав людини;

3) якщо виконання рішення здійснюється за рахунок коштів, передбачених бюджетною програмою для забезпечення виконання рішень суду в порядку, встановленому Законом України "Про гарантії держави щодо виконання судових рішень";

4) за виконавчими документами про стягнення виконавчого збору, стягнення витрат виконавчого провадження, штрафів, накладених виконавцем відповідно до вимог цього Закону;

5) у разі виконання рішення приватним виконавцем;

6) за виконавчими документами про стягнення заборгованості, що підлягає врегулюванню відповідно до Закону України "Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії", а також згідно з постановами державних виконавців, винесеними до набрання чинності цим Законом.

Як вбачається з матеріалів справи, жоден з цих випадків не мав місця у спірних відносинах.

Доводи відповідача про те, що відповідно до ч.3 ст.27 Закону України «Про виконавче провадження» виконавчий збір не стягується у разі закінчення виконавчого провадження після отримання виконавцем документального підтвердження про повне виконання рішення боржником до початку його примусового виконання, є помилковими, оскільки вказана норма має інший зміст, а саме встановлює розмір виконавчого збору за виконання рішення немайнового характеру.

Відповідно до п. 9 ст. 27 Закону України «Про виконавче провадження» виконавчий збір не стягується у разі закінчення виконавчого провадження на підставі п.9 ч. 1 ст. 39 цього Закону, якщо рішення було виконано до винесення постанови про відкриття виконавчого провадження.

У свою чергу, згідно п. 9 ч.1 ст.39 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження підлягає закінченню у разі фактичного виконання в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом.

Однак, як встановлено судом першої інстанції та підтверджено в суді апеляційної інстанції, рішення Харківського окружного адміністративного суду по справі № 2040/5466/18 не було виконане станом на дату відкриття виконавчого провадження (30.09.2019).

Так, 10.10.2019 Головним управлінням ДФС у Харківській області повідомлено про неможливість виконання рішення Харківського окружного адміністративного суду від 01.11.2018 по справі № 2040/5466/18 з посиланням на те, що ГУ ДФС у Харківській області не наділене повноваженнями щодо реєстрації податкових накладних в Єдиному реєстрі податкових накладних. В силу пп.14.1.60 п.14.1 ст.14 Податкового кодексу України органом, уповноваженим на ведення ЄРПН, є саме Державна фіскальна служба України (а.с.43-44).

28.10.2019 позивач повідомив державного виконавця про виконання рішення Харківського окружного адміністративного суду від 01.11.2018 по справі № 2040/5466/18, просив закінчити виконавче провадження ВП № 60177042 та звільнити ГУ ДФС у Харківській області від сплати виконавчого збору, визначеного у постанові про відкриття цього виконавчого провадження.

Разом з тим, як вбачається з цього повідомлення, питання про можливість реєстрації податкових накладних № 6 від 07.12.2017, № 7 від 07.12.2017, №8 від 07.12.2017, №33 від 16.12.2017, виписаних ТОВ «Перша європейська компанія», було розглянуте Комісією ГУ ДФС у Харківській області, яка приймає рішення про реєстрацію податкової накладної/розрахунку коригування в ЄРПН або про відмову в такій реєстрації, лише 15.10.2019, про що свідчить копія витягу з протоколу засідання Комісії, доданого до вказаного повідомлення державному виконавцю.

Отже, у державного виконавця у спірних відносинах були відсутні підстави для звільнення позивача від сплати виконавчого збору, передбачені ч.9 ст.27 Закону України «Про виконавче провадження».

Враховуючи викладене вище, колегія суддів вважає, що при прийняті постанови про відкриття виконавчого провадження від 30.09.2019 ВП № 60177042 в частині стягнення виконавчого збору відповідач діяв на підставі та у спосіб, передбачений Законом України «Про виконавче провадження».

Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

На підставі викладеного, колегія суддів, погоджуючись з висновками суду першої інстанції, вважає, що суд дійшов вичерпних юридичних висновків щодо встановлення фактичних обставин справи і правильно застосував до спірних правовідносин норми матеріального та процесуального права.

Доводи апеляційної скарги, з наведених вище підстав, висновків суду не спростовують.

Керуючись ч.4 ст.229, ч.4 ст.241, ст.ст. 242, 243, 250, 272, 287, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 326-329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ

Апеляційну скаргу Головного управління ДФС у Харківській області залишити без задоволення.

Рішення Харківського окружного адміністративного суду від 31.10.2019 року по справі № 520/10700/19 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий суддя (підпис)Т.С. Перцова
Судді(підпис) (підпис) С.П. Жигилій В.Б. Русанова