Справа № 260/1509/19
Суддя: Дору Ю.Ю.
Дата ухвалення: 2019-12-02 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЗАКАРПАТСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

і м е н е м У к р а ї н и

02 грудня 2019 року м. Ужгород№ 260/1509/19
Закарпатський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Дору Ю.Ю., розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 (далі - позивач, ОСОБА_1 ) звернулася до Закарпатського окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області (далі - відповідач, Головне управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області), згідно якого просить: визнати неправомірними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області щодо не зарахування періоду догляду за особою, яка досягла пенсійного віку та за висновком закладу охорони здоров`я потребує постійного стороннього догляду; зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області зарахувати до стажу роботи періоди догляду за особою похилого віку ОСОБА_2 з 19.08.2002 по 31.12.2004 роки; зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області призначити пенсію за віком з дня настання пенсійного віку, а саме з 26 серпня 2019 року.

В обґрунтування позовних вимог зазначає, що звернулася до Хустського відділу обслуговування громадян управління обслуговування громадян ГУПФУ в Закарпатській області із заявою про призначення позивачеві пенсії за віком, надавши для цього всі необхідні документи, однак у призначенні пенсії було відмовлено у зв`язку з відсутністю необхідного стажу, передбаченого статтею 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування». За поданими позивачем документами позивачу не зараховано до стажу період догляду за перестарілою особою з 19.08.2002 року по 31.12.2004 року

Позивач зазначила, що серед поданих документів, на підтвердження обставин по догляду за особою яка досягла 80 річного віку та потребує стороннього догляду, нею було подано довідку Управління соціального захисту населення від 19.08.2019 №01-15/2385 про те, що за 2002-2004 роки, згідно автоматизованої бази даних одержувачів допомог, гр. ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 перебувала на обліку в управлінні соціального захисту населення як одержувач компенсаційної виплати по догляду за перестарілою особою, яка досягла 80-річного віку, а саме громадянкою ОСОБА_2 . Згідно вказаної довідки ОСОБА_1 вела догляд за перестарілою ОСОБА_2 за період з 19.08.2002 року по 31.12.2004 року. Окрім цього вказує, що зазначені обставини також підтверджуються актом обстеження від 11.10.2019 складним депутатом Горінчевської сільської ради.

Проте, відповідачем не взято до уваги вказані обставини, а взято до уваги лише період з 01.01.2005 року, так як починаючи з 2005 року введено обов`язок органів соціального захисту населення подавати звітність про осіб, що ведуть догляд за престарілими та отримують компенсаційні виплати.

Такі дії Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області, щодо не зарахування періоду догляду за престарілим позивач вважає неправомірними, тому звернулася до суду з даним адміністративним позовом.

Ухвалою суду від 23.10.2019 прийнято адміністративний позов до розгляду та відкрито спрощене позовне провадження в адміністративній справі без виклику (повідомлення) учасників справи. Разом з тим, встановлено відповідачу строк для подачі відзиву на позовну заяву (відзив).

У встановленні судом строки відповідачем подано відзив на позовну заяву. В обґрунтування своїх заперечень зазначає, що до набрання чинності Закону України від 09.07.2003 року №1058-IV "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (до 2004 року) діяв Закон України «Про пенсійне забезпечення» від 05.11.1991 №1788-ХІІ. Відповідач зазначив, що Законом №1788-ХІІ, а саме пунктом «є» частини третьої статті 56, до стажу роботи для призначення пенсій зараховується період догляду за пенсіонером, що за висновком медичного закладу потребує постійного стороннього догляду. Громадянці ОСОБА_1 було відмовлено в зарахуванні періоду догляду за пенсіонером, який за висновком медичного закладу потребує постійного стороннього догляду, до загального стажу роботи, у зв`язку з ненаданням такого висновку.

Відповідач вказує, що оскільки позивачем належним чином не підтверджено факт здійснення догляду за престарілою особою за період з 19.08.2002 по 31.12.2004 роки, зокрема не додано висновок медичного закладу, тому зазначений період не може бути зарахований до стажу роботи ОСОБА_1 .. Відтак, просять суд в задоволенні позовних вимог відмовити повністю.

Відповідно до ч.4 ст.229 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) у разі неявки у судове засідання всіх учасників справи або якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Повно і всебічно з`ясувавши всі обставини справи в їх сукупності на підставі чинного законодавства, перевіривши їх дослідженими доказами, суд вважає, що позов підлягає до задоволення повністю з огляду на наступне.

Судом встановлено, що згідно довідки Управління соціального захисту населення Хустської районної державної адміністрації від 19.08.2019 №01-15/2385, яка видана ОСОБА_1 про те, що вона перебувала на обліку в управлінні як одержувачка компенсаційної виплати по догляду за особою, яка досягла 80-річного віку громадянкою ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 ) в період з 19.08.2002 року по 31.12.2004 року (а.с.14).

Судом також встановлено, що 11 жовтня 2019 року депутатом Горінчівської сільської ради - ОСОБА_3 , в присутності представника сільської ради Бонь Марії Василівни та сусідів позивача: ОСОБА_4 та Плешинець Степана Стапановича складено акт про те, що громадянка ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ) дійсно здійснювала догляд за ОСОБА_2 (1919 року народження, яка потребувала стороннього догляду, з 19 серпня 2002 року до дня її смерті - ІНФОРМАЦІЯ_3 (а.с.15).

Згідно наявної у матеріалах справи копії свідоцтва про смерть від 12.12.2008 року серії НОМЕР_1 , ОСОБА_2 померла ІНФОРМАЦІЯ_3 (а.с.16).

Позивач звернулася до Хустського відділу обслуговування громадян управління обслуговування громадян ГУПФУ в Закарпатській області із заявою про призначення позивачеві пенсії за віком.

Хустським відділом обслуговування громадян управління обслуговування громадян ГУПФУ в Закарпатській області ОСОБА_1 надіслано рішення Відділу з призначення та перерахунків пенсій №17 Управління застосування пенсійного законодавства ГУПФУ в Закарпатській області від 19.09.2019 №27545/03.18, яким позивачеві відмовлено у призначенні пенсії. Зокрема, зазначено, що заявником не надано висновку медичного закладу про те, що особа, за якою здійснювався догляд, потребувала стороннього, то немає підстав зараховувати до стажу роботи періоди з 19.08.2002 по 31.12.2004.

Не погоджуючись з діями пенсійного органу щодо незарахування до стажу роботи період догляду за престарілою ОСОБА_2 (1919 року народження) ОСОБА_1 до суду звернулася з даним позовом.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, які виникли між сторонами, суд зазначає наступне.

Статтею 46 Конституції України визначено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними. Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Частиною 1 статті 6 КАС України встановлено, що суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.

Згідно з вимогами п."ж" ст.3 Закону України "Про пенсійне забезпечення" від 05.11.1991 №1788-ХІІ (далі Закон №1788-ХІІ), право на трудову пенсію мають особи, які здійснюють догляд за інвалідом I групи або дитиною-інвалідом віком до 16 років, а також за пенсіонером, який за висновком медичного закладу потребує постійного стороннього догляду.

Відповідно до п."є" ч.3 ст.56 Закону №1788-ХІІ, до стажу роботи зараховується час догляду за інвалідом I групи або дитиною-інвалідом віком до 16 років, а також за пенсіонером, який за висновком медичного закладу потребує постійного стороннього догляду.

Порядок встановлення часу догляду за інвалідом І групи, дитиною-інвалідом віком до 16 років, а також пенсіонером, який за висновком медичного закладу потребує постійного стороннього догляду встановлений п.10 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №637 від 12.08.1993, а саме зазначений час догляду за інвалідом I групи, дитиною-інвалідом віком до 16 років, а також пенсіонером, який за висновком медичного закладу потребує постійного стороннього догляду, встановлюється на підставі: акта обстеження фактичних обставин здійснення догляду; документів, що засвідчують перебування на інвалідності (для інвалідів I групи і дітей-івалідів) і вік (для престарілих і дітей-інвалідів).

Акт обстеження фактичних обставин здійснення догляду складається органами Пенсійного фонду України на підставі відомостей житлово-експлуатаційних або інших організацій за місцем проживання (реєстрації), сільських, селищних рад, опитування осіб, за якими здійснюється догляд, та їх сусідів, інших даних.

Документами, які підтверджують перебування на інвалідності, можуть бути виписка із акта огляду медико-соціальної експертної комісії, медичні висновки, пенсійне посвідчення, посвідчення одержувача допомоги або довідка органів праці та соціального захисту населення або Пенсійного фонду та інші документи.

Як було встановлено судом, позивачем було надано довідку управління соціального захисту населення Хустської районної державної адміністрації від 19.08.2019 №01-15/2385 про те, що вона в період з 19.08.2002 по 31.12.2004 здійснював догляд за особою яка досягла 80-річного віку (похилого віку), а саме громадянкою ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_2 ).

Частиною 1 статті 24 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" від 09.07.2003 №1058-IV (далі Закон №1058-IV) передбачено, що страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.

Згідно з абз.9 ч.1 ст.11 Закону №1058-IV, загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню підлягає один із непрацюючих працездатних батьків, усиновителів, опікун, піклувальник, один із прийомних батьків, батьків-вихователів, які фактично здійснюють догляд за дитиною з інвалідністю, дитиною, хворою на тяжке перинатальне ураження нервової системи, тяжку вроджену ваду розвитку, рідкісне орфанне захворювання, онкологічне, онкогематологічне захворювання, дитячий церебральний параліч, тяжкий психічний розлад, цукровий діабет I типу (інсулінозалежний), гостре або хронічне захворювання нирок IV ступеня, за дитиною, яка отримала тяжку травму, потребує трансплантації органа, потребує паліативної допомоги, якій не встановлено інвалідність, а також непрацюючі працездатні особи, які здійснюють догляд за особою з інвалідністю I групи або за особою, яка досягла пенсійного віку, встановленого статтею 26 цього Закону, та за висновком закладу охорони здоров`я потребує постійного стороннього догляду, якщо такі непрацюючі працездатні особи отримують допомогу, надбавку або компенсацію відповідно до законодавства

Як було встановлено судом, згідно з довідкою управління соціального захисту населення Хустської районної державної адміністрації від 19.08.2019 №01-15/2385, ОСОБА_1 отримувала компенсаційні виплати по догляду за особою, яка досягла 80-річного віку -гр. ОСОБА_2 за період з 19.08.2002 по 31.12.2004.

Судом встановлено, що відповідач розглядаючи звернення позивача з приводу не зарахування до стажу періоду здійснення догляду за особою похилого віку з 19.08.2002 по 31.12.2004, керувався положеннями ст.56 Закону №1788-XII, оскільки вважав, що ці норми застосовуються до спірних правовідносин, які виникли з приводу зарахування до стажу роботи час догляду за престарілою особою.

Аналізуючи наведені вище норми, суд приходить до висновку, що у разі, до набрання чинності Законом №1058-IV, а саме до січня 2004 року, якщо непрацююча особа здійснювала догляд за престарілим, який досяг 80-річного віку - час догляду повинен зараховуватись до стажу позивача на підставі встановлених обставин здійснення такого догляду та документів, які засвідчують вік престарілої особи.

Верховний Суд у постанові від 18.07.2018 у справі №348/919/17 дійшов до висновку, що час догляду за пенсіонером, який за висновком медичного закладу потребував постійного стороннього догляду в період до 2004 року (включно) зараховується, зокрема, на підставі акта фактичних обставин здійснення догляду за такою особою, а починаючи з 01.01.2005 - у разі отримання компенсації по догляду за пенсіонером, який за висновком медичного закладу потребував постійного стороннього догляду, в управлінні праці та соціального захисту населення.

Під час судового розгляду справи, судом були встановленні обставини, які підтверджують догляд позивача за особою, яка досягла 80-річного віку громадянкою ОСОБА_2 з 19.08.2002 по 31.12.2004, тому відмова позивачу у призначенні пенсії за віком відповідно до його заяви є необґрунтованою та такою, що суперечить зазначеним нормам права.

Статтею 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Конституційний суд України у своєму рішенні від 09.07.2007 №6-рп/2007 зазначив, що "невиконання державою взятих па себе соціальних зобов`язань порушує принцип соціальної, правової держави". А встановлення певних соціальних пільг, компенсацій та гарантій є "складовою конституційного права на соціальний захист і юридичними засобами здійснення цього права".

Частиною 1 статті 2 КАС України визначено, що завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Відповідно до ч.2 ст.2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень суб`єктів владних повноважень, суди перевіряють, зокрема, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії).

Згідно з п.4 ч.2 ст.245 КАС України, у разі задоволення позову суд може прийняти рішення про визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії.

Частиною 4 статті 245 КАС України передбачено, що у випадку, визначеному пунктом 4 частини другої цієї статті, суд може зобов`язати відповідача - суб`єкта владних повноважень прийняти рішення на користь позивача, якщо для його прийняття виконано всі умови, визначені законом, і прийняття такого рішення не передбачає права суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд.

Також, суд звертає увагу на те, що статтею 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (право на ефективний засіб юридичного захисту) передбачено, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

При цьому під ефективним засобом (способом) слід розуміти такий, що призводить до потрібних результатів, наслідків, дає найбільший ефект. Ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, бути адекватним наявним обставинам та виключати подальше звернення особи до суду за захистом порушених прав.

Таким чином, порушене право ОСОБА_1 підлягає захисту шляхом визнання протиправними дій Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області, які полягають у неврахуванні в стаж роботи по догляду за особою похилого віку ОСОБА_2 з 19.08.2002 по 31.12.2004 та зобов`язання вчинити дій щодо зарахування в стаж роботи вказаного періоду та призначити пенсію.

Відповідно до ч.1, 2 ст.77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст.78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

З огляду на таке, суд приходить до висновку, що відповідач, як суб`єкт владних повноважень, не виконав свого процесуального обов`язку та не підтвердив правомірності оспорюваних дій, в той час як позивачем позовні вимоги підтвердженні належними та допустимими доказами. Відтак, позов підлягає до задоволення повністю.

Враховуючи положення ч.1 ст.139 КАС України, суд стягує на користь позивача понесені ним судові витрати, які підлягають відшкодуванню, за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Керуючись ст. ст. 2, 6, 9, 72-77, 139, 243-246, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

В И Р І Ш И В :

Адміністративний позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області (пл.Народна, буд.4, м.Ужгород, Закарпатська область, 88000, ) про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії - задовольнити повністю.

Визнати протиправними дій Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області () щодо відмови ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 ) у призначенні пенсії.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області () зарахувати ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 ) стаж роботи по догляду за престарілою з 19.08.2002 по 31.12.2004 та призначити пенсію відповідно до чинного законодавства.

Стягнути із Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області (), за рахунок його бюджетних асигнувань, на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 ) судовий збір в сумі 768,40 грн. (сімсот шістдесят вісім гривень 40 копійок).

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Рішення суду може бути оскаржене до Восьмого апеляційного адміністративного суду через суд першої інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

СуддяЮ.Ю.Дору