Справа № 810/1153/18
Суддя: Беспалов Олександр Олександрович
Дата ухвалення: 2019-11-28 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 810/1153/18 Суддя (судді) першої інстанції: Панова Г. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 листопада 2019 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі:

судді-доповідача: Беспалова О. О.

суддів: Ключковича В. Ю., Парінова А. Б.

за участю секретаря: Присяжної Д. В.

представника позивача Криштопи А. А., представника відповідача Рудніцького О. Л., розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Києві апеляційну скаргу публічного акціонерного товариства «Завод «Точмаш» на рішення Київського окружного адміністративного суду від 12 грудня 2018 року (місце ухвалення: місто Київ, час ухвалення: 13 годин 05 хвилин, дата складання повного тексту: 22 грудня 2018 року) у справі за позовом публічного акціонерного товариства «Завод «Точмаш» до Головного управління ДПС у Київській області про визнання протиправним та скасування рішення про опис майна у податкову заставу від 13 лютого 2018 року, -

В С Т А Н О В И В :

ПАТ «Завод «Точмаш» звернулось до Київського окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління ДФС у Київській області про визнання протиправним та скасування рішення про опис майна у податкову заставу від 13 лютого 2018 року.

Рішенням Київського окружного адміністративного суду від 12 грудня 2018 року позов залишено без задоволення.

Не погоджуючись з прийнятим судовим рішенням, позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати оскаржуване рішення суду першої інстанції та ухвалити нове, яким позовні вимоги задовольнити, вважаючи, що оскаржуване рішення прийняте з неповним з`ясуванням судом обставин, що мають значення для справи, неправильним застосуванням норм матеріального права та порушенням норм процесуального права.

Свої вимоги апелянт обґрунтовує тим, що контролюючим органом ДФС у Київській області було направлено позивачу податкову вимогу від 25 вересня 2014 року форми «Ю» № 2940-25, однак у зв`язку із збільшенням податкового боргу, повторно податкова вимога не надсилалася.

Натомість, апелянт звертає увагу на положення п. 3.2 Порядку направлення органами доходів і зборів податкових вимог платникам податків, затвердженого наказом Міністерства доходів і зборів України від 10 жовтня 2013 року за № 576 (далі - Порядок), який був чинним на момент виникнення спірних правовідносин, та у відповідності до якого податкова вимога не надсилається/не вручається якщо загальна сума податкового боргу платника податків не перевищує двадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян. У разі збільшення загальної суми податкового боргу до розміру, шо перевищує двадцять неоподатковуваних мінімумів доходів громадян. орган доходів і зборів надсилає (вручає) податкову вимогу такому платнику податків.

Також апелянт зауважує, що суд першої інстанції не надав оцінку тому факту, що без належної відповіді залишене звернення позивача, датоване 26 лютого 2018 року, на адресу фіскального органу за місцем обліку за вих. № 04/02-18 про звірку розрахунків, що отримане Переяслав-Хмельницьким відділенням Броварської об`єднаної державної податкової інспекції Головного управління Державної фіскальної служби у Київській області 27 лютого 2018 року.

До Шостого апеляційного адміністративного суду надійшов відзив, зареєстрований 18.11.2019 р. за вх. № 41842, у якому відповідач зауважує, що відповідно до п. 59.5 ст. 59 ПК України у разі якщо у платника податків, якому надіслано (вручено) податкову вимогу, сума податкового боргу збільшується (зменшується), погашенню підлягає вся сума податкового боргу такого платника податку, що існує на день погашення. У разі якщо після направлення (вручення) податкової вимоги сума податкового змінилася, але податковий борг не був погашений в повному обсязі, податкова вимога додатково не надсилається.

Відповідач просить врахувати практику ВС, висловлену з цього питання у справах № 820/1751/17, № 2а/0370/2648/12, № 818/1117/16.

У відповідності до ст. 308 КАС України справа переглядається колегією суддів в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Заслухавши суддю - доповідача, осіб, що з`явились, замінивши Головне управління ДФС у Київській області на Головне управління ДПС у Київській області, як правонаступника, дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів встановила таке.

Як вбачається з матеріалів справи та було вірно встановлено судом першої інстанції, 25.09.2014 р. Переяслав-Хмельницькою ОДПІ відносно позивача прийнято податкову вимогу форми «Ю» № 2940-25, на загальну суму податкового боргу станом на 24.09.2014 р. у розмірі 92125, 89 грн.

Постановою Київського окружного адміністративного суду від 01.10.2015 р. у справі № 810/4422/15 за позовом Переяслав-Хмельницької ОДПІ ГУ ДФС у Київській області до ПАТ «Завод «Точмаш» про стягнення заборгованості адміністративний позов задоволено та стягнуто з ПАТ «Завод «Точмаш» до Державного бюджету України податковий борг у сумі 362426, 20 грн.

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 12.10.2015 р. у вказаній справі розстрочено виконання постанови Київського окружного адміністративного суду від 01.10.2015 року шляхом зобов`язання ПАТ «Завод «Точмаш» сплатити на користь Державного бюджету України вказану суму з листопада 2015 року в термін 36 місяців, щомісячно з 01.11. 2015 року по 01.10 2018 року по 10000, 00 грн, а з вересня 2018 року - 12426, 20 грн.

У лютому 2018 року заступником начальника Головного управління ДФС у Київській області прийнято рішення від 13.02.2018 р. № 50/10-36-51-03-43 про опис майна ПАТ «Завод «Точмаш» у податкову заставу.

На підставі вказаного рішення, Головне управління ДФС у Київській області направило на адресу позивача лист від 13.02.2018 р. № 2512/101/10-36-51-03-33 про надання переліку активів для опису та повідомило, що станом на 09.02.2018 р., згідно даних інтегрованих карток платника податків, у ПАТ «Завод «Точмаш» обліковується заборгованість по податкам на загальну суму 458793, 08 грн.

Надаючи правову оцінку обставин справи, колегія суддів звертає увагу на таке.

Відповідно до підпункту 14.1.153 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України податкова вимога - це письмова вимога контролюючого органу до платника податків щодо погашення суми податкового боргу.

Під податковим боргом, при цьому, розуміється сума узгодженого грошового зобов`язання (з урахуванням штрафних санкцій за їх наявності), але не сплаченого платником податків у встановлений цим Кодексом строк, а також пеня, нарахована на суму такого грошового зобов`язання (підпункт 14.1.175 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України).

Пунктом 59.1 статті 59 Податкового кодексу України визначено, що у разі коли платник податків не сплачує узгодженої суми грошового зобов`язання в установлені законодавством строки, контролюючий орган надсилає (вручає) йому податкову вимогу в порядку, визначеному для надсилання (вручення) податкового повідомлення-рішення.

Відповідно до пункту 59.3 статті 59 Податкового кодексу України податкова вимога надсилається не раніше першого робочого дня після закінчення граничного строку сплати суми грошового зобов`язання.

Податкова вимога повинна містити відомості про факт виникнення грошового зобов`язання та права податкової застави, розмір податкового боргу, який забезпечується податковою заставою, обов`язок погасити податковий борг та можливі наслідки його непогашення в установлений строк, попередження про опис активів, які відповідно до законодавства можуть бути предметом податкової застави, а також про можливі дату та час проведення публічних торгів з їх продажу.

Пунктом 59.5 вказаної статті визначено, що у разі якщо у платника податків, якому надіслано (вручено) податкову вимогу, сума податкового боргу збільшується (зменшується), погашенню підлягає вся сума податкового боргу такого платника податку, що існує на день погашення.

У разі якщо після направлення (вручення) податкової вимоги сума податкового боргу змінилася, але податковий борг не був погашений в повному обсязі, податкова вимога додатково не надсилається (не вручається).

Застосовуючи вказані положення до спірних правовідносин в частині доводів позивача про неотримання ним нової податкової вимоги, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про відсутність у відповідача обов`язку надсилати податкові вимоги щоразу, коли податковий борг збільшуватиметься.

Крім того, з інтегрованої картки платника податків колегією суддів не вбачається належне виконання ухвали Київського окружного адміністративного суду від 12.10.2015 р., якою зобов`язано позивача сплачувати щомісячно встановлену ухвалою суму.

При цьому, у постанові від 25.10.2019 р. Верховний Суд (справа № 803/115/16) висловився, що розстрочення є лише формою розрахунків платника з бюджетом шляхом зміни строків платежу, яка може застосовуватись, в тому числі, і у процедурі примусового стягнення податкового боргу, при такому розстроченні має враховуватись стаття 100 Податкового кодексу України, яка містить правове регулювання з цього питання. Рішення суду про розстрочення сплати податкового боргу є лише процесуальним рішенням, що визначає спосіб виконання судового рішення про стягнення податкового боргу шляхом розстрочення сплати боргу та не звільняє платника податків від відповідальності у вигляді пені, передбаченої підпунктом 129.1.1 пункту 129.1 статті 129 Податкового кодексу України, а така пеня, фактично, і є платою за таке розстрочення.

Щодо доводів апелянта про залишення поза увагою ненадання податковим органом відповіді на звернення позивача від 26.02.2018 р. вих. № 04/02-18 про звірку розрахунків, колегія суддів звертає увагу, що бездіяльність відповідача в цій частині не є предметом позовних вимог, з огляду на що, ця обставина справедливо не досліджувалась судом першої інстанції.

При цьому, для розгляду справи акт такої звірки визначального значення не має, оскільки матеріали справи в частині наявності у позивача податкового боргу не є суперечливими та дослідження додаткових доказів не потребують.

Відтак доводи апеляційної скарги не спростовують висновки суду першої інстанції і апеляційним судом відхиляються за необґрунтованістю.

Згідно ч. 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

У відповідності до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Підсумовуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції ухвалив оскаржуване рішення відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права, а тому підстави для його скасування або зміни відсутні.

У відповідності до ст. 139 КАС України підстави для розподілу судових витрат відсутні.

Керуючись ст.ст. 229, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 328, 329 КАС України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу публічного акціонерного товариства «Завод «Точмаш» на рішення Київського окружного адміністративного суду від 12 грудня 2018 року у справі за позовом публічного акціонерного товариства «Завод «Точмаш» до Головного управління ДПС у Київській області про визнання протиправним та скасування рішення про опис майна у податкову заставу від 13 лютого 2018 року залишити без задоволення.

Рішення Київського окружного адміністративного суду від 12 грудня 2018 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду в порядку і строки, визначені статтями 328, 329 КАС України.

Суддя-доповідач О. О. Беспалов
Суддя В. Ю. Ключкович
Суддя А. Б. Парінов

(Повний текст постанови складено 28.11.2019 р.)