Справа № 743/2010/19
Суддя: Костюк Любов Олександрівна
Дата ухвалення: 2019-11-27 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 743/2010/19 Прізвище судді (суддів) першої інстанції:
Сташків В.Б.
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
27 листопада 2019 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:
головуючого судді Костюк Л.О.;
суддів: Бужак Н.П., Кобаля М.І.;
за участю секретаря: Несін К.В.,

розглянувши в порядку письмового провадження в залі суду апеляційну скаргу представника Громадянин Народної Республіки Бангладеш Майнули ОСОБА_1 ОСОБА_2 на рішення Ріпкінького районного суду Чернігівської області від 05 листопада 2019 року (розглянута у відкритому судовому засіданні, смт. Ріпки, дата складання повного тексту рішення - відсутня) у справі за адміністративним позовом ІНФОРМАЦІЯ_1 (військова частина НОМЕР_1 ) до Громадянин Народної Республіки Бангладеш Майнули ОСОБА_1 про продовження троку затримання, -

В С Т А Н О В И Л А:

У жовтні 2019 року, Чопський прикордонний загін (далі позивач) звернуся до Ріпкінького районного суду Чернігівської області з адміністративним позовом до громадянина Народної Республіки Бангладеш Майнули ОСОБА_1 (далі відповідач), в якому просив вирішити питання про продовження строку затримання останнього на 6 місяців, з метою ідентифікації та забезпечення примусового видворення за межі території України.
Позовні вимоги мотивовані тим, що рішенням Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 13 травня 2019 року було затримано громадянина Народної Республіки Бангладеш Майнула ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 з метою ідентифікації та забезпечення примусового видворення за межі території України, на строк достатній для виконання судового рішення, але який не може перевищувати 6 місяців, починаючи з часу фактичного затримання.
Вказують, що строк затримання відповідача закінчується 8 листопада 2019 р., а на даний час неможливо забезпечити його примусове видворення, так як особа останнього не ідентифікована, останній ухиляється від співпраці по його ідентифікації, умисно надає неправдиву інформацію щодо своєї особи, що перешкоджає Чопському прикордонному загону одержати інформацію щодо країни громадянської належності іноземця або країни походження особи без громадянства чи документів, необхідних для ідентифікації особи та організації примусового видворення за межі України.
Рішенням Ріпкінького районного уду Чернігівської області від 05 листопада 2019 року позов задоволено частково.
Продовжено строк затримання Громадянина Народної Республіки Бангладеш Майнули ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 до 5 травня 2020 року включно в Чернігівському пункті тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, з метою його ідентифікації та забезпечення примусового видворення.
В задоволенні решти вимог відмовлено.
Не погоджуючись з зазначеним судовим рішенням, представником відповідача подано апеляційну скаргу, в якій просить скасувати постанову суду першої інстанції як таку, що постановлена з порушенням норм матеріального та процесуального права, та прийняти нову, якою у задоволенні позову відмовити повністю.
Відповідно до ч.9 ст.205 КАС України, якщо немає перешкод для розгляду справи у судовому засіданні, визначених цією статтею, але всі учасники справи не з`явилися у судове засідання, хоча і були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду, суд має право розглянути справу у письмовому провадженні у разі відсутності потреби заслухати свідка чи експерта.
Згідно п.2 ч.1 ст. 311 КАС України, суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі неприбуття жодного з учасників справи у судове засідання, хоча вони були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового засідання.
З огляду на викладене та у зв`язку із неприбуттям учасників справи у судове засідання, хоча і були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду, а також враховуючи те, що справу можливо вирішити на підставі наявних у ній доказів, колегія суддів визнала за можливе розглянути справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами відповідно до ст. 311 КАС України.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши повноту встановлення судом першої інстанції фактичних обставин справи та правильність застосування ним норм матеріального і процесуального права, колегія суддів дійшла наступного висновку, що апеляційні скарги не підлягає задоволенню та погоджується з висновком суду першої інстанції щодо часткового задоволення позовних вимог, з огляду на наступне.
Як встановлено судом першої інстанції, що о 17 год. 30 хв. 8 травня 2019 р. спільною міжвідомчою групою у складі прикордонного наряду «Група реагування» від ВПС «Великий Березний», представників НПУ у Закаратській області, ВБЗПТЛ та спецпідрозділу «КОРД», на відстані 1500 м. від ДК України в районі 196 п/зн ділянки віпс «Новоселиця» ВПС «Великий Березний» на західній околиці с. Тур`я- Пасіка Перечинського району Закарпатської області, при спробі незаконного перетинання державного кордону України у Словацьку Республіку на ділянці ВПС «Великий Березний», у складі групи осіб був виявлений та затриманий громадянин Народної Республіки Бангладеш Майнули ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .
Рішенням Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 14 травня 2019 року було затримано громадянина Народної Республіки Бангладеш ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 з метою ідентифікації та забезпечення примусового видворення за межі території України до завершення процедури отримання статусу біженця в Україні, на строк 6 місяців.
Почесне Консульство Народної Республіки Бангладеш у м. Києві не наділено повноваженнями здійснювати заходи щодо ідентифікації громадян Бангладеш та видачі їм паспортних або проїзних документів для повернення до країни походження, а такими повноваженнями наділене виключно Посольство Бангладеш у Варшаві.
Листом Чопського прикордонного загону від 10.05.2019 року за № 21/531 «Щодо ідентифікації громадянина Народної Республіки Бангладеш», останні зверталися до Департаменту консульської служби Міністерства закордонних справ України щодо ідентифікації громадянина Народної Республіки Бангладеш ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та документування останнього свідоцтвом про повернення на Батьківщину.
Листом Чопського прикордонного загону від 25.09.2019 року за № 21/1134 «Про направлення матеріалів», останні повторно зверталися до Департаменту консульської служби Міністерства закордонних справ України щодо доручення Посольству України в Польщі передати Посольству Бангладеш в Польщі звернення Чопського прикордонного загону стосовно ідентифікації громадянина Народної Республіки Бангладеш Майнули ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та документування останнього свідоцтвом про повернення на Батьківщину.
Проте, до теперішнього часу відповіді на вказані листи не одержано.
Відповідно до Довідки про звернення за захистом в Україні за №009287 від 11.10.2018 року відповідач громадянин Народної Республіки Бангладеш Майнула ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 звертався за захистом в Україні, дана довідка дійсна до 25.07.2019 року.
З відповіді ЦМУ ДМС в м.Києві та Київської області «Про надання інформації» вбачається, що 29.05.2018 р. громадянин Народної Республіки Бангладеш Майнула ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 звертався за захистом в Україні, але останньому було відмовлено в оформленні документів для вирішення питання щодо визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, на підставі наказу УДМС України у Київській області від 18.06.2018 р. № 217. Рішенням ДМС України від 29.01.2019 р. № 01-19 відхилено скаргу відповідача на вказане рішення органу ДМС України. Наказом ЦМУ ДМС в м. Києві та Київської області від 15.05.2019 р. визнано недійсною Довідку про звернення за захистом в Україні за №009287.
Надаючи правову оцінку обставинам та матеріалам справи, а також наданим додатковим поясненням та запереченням сторін, колегія суддів зазначає наступне.
Відповідно до ч.1 ст.2 КАС України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Закон України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» визначає правовий статус іноземців та осіб без громадянства, які перебувають в Україні, та встановлює порядок їх в`їзду в Україну та виїзду з України.
Згідно із ст. 2 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства», правовий статус іноземців та осіб без громадянства визначається Конституцією України, цим та іншими законами України, а також міжнародними договорами України.
Відповідно до ч. 1 ст. 15 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства», в`їзд в Україну та виїзд іноземців та осіб без громадянства з України здійснюється за паспортним документом за наявності відповідної візи, якщо інший порядок в`їзду та виїзду не встановлено законодавством чи міжнародним договором України. За правилами ч. ч. 1, 2 ст. 16 цього Закону, реєстрація іноземців та осіб без громадянства, які в`їжджають в Україну, здійснюється в пунктах пропуску через державний кордон України органами охорони державного кордону. Відмітка про реєстрацію іноземця або особи без громадянства в паспортному документі та/або імміграційнійза участю картці або інших передбачених законодавством України документах дійсна на всій території України незалежно від місця перебування чи проживання іноземця або особи без громадянства на території України.
Щодо процедури затримання та примусового видворення відповідача за межі України, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до ст. 30 вказаного вище Закону регламентовано, що іноземці та особи без громадянства, які не мають законних підстав для перебування на території України, затримані в установленому порядку та підлягають примусовому видворенню за межі України, у тому числі прийняті відповідно до міжнародних договорів України про реадмісію, розміщуються в пунктах тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, протягом строку, необхідного для їх ідентифікації та забезпечення примусового видворення (реадмісії) за межі України, але не більше як на 18 місяців (ч. 4).
Аналогічні положення викладені в пункті 12 Інструкції про порядок утримання іноземців та осіб без громадянства в пунктах тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, яка затверджена Наказом Міністерства внутрішніх справ України від 29.02.2016 №141.
Особливості провадження у справах за адміністративними позовами у справах за адміністративними позовами з приводу затримання іноземців або осіб без громадянства визначено ст. 289 КАС України.
За наявності обґрунтованих підстав вважати, що іноземець або особа без громадянства, стосовно якої подано адміністративний позов про примусове видворення, ухилятиметься від виконання рішення про її примусове видворення, перешкоджатиме проведенню процедури видворення чи реадмісії відповідно до міжнародних договорів України про реадмісію або якщо існує ризик її втечі, а так само у разі відсутності в іноземця або особи без громадянства, яка вчинила порушення законодавства України з прикордонних питань або про правовий статус іноземців, документа, що дає право на виїзд з України, центральним органом виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики у сфері міграції, його територіальним органом чи підрозділом, органом охорони державного кордону або Служби безпеки України подається до місцевого загального суду як адміністративного суду за місцезнаходженням цих органів (підрозділів) або за місцезнаходженням пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, позовна заява про застосування судом до іноземця або особи без громадянства одного з таких заходів, зокрема, затримання іноземця або особи без громадянства з метою ідентифікації та (або) забезпечення видворення за межі території України (п. 1 ч.1 ст. 289 КАС України)
Строк затримання іноземців та осіб без громадянства в пунктах тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, становить шість місяців. За наявності умов, за яких неможливо ідентифікувати іноземця або особу без громадянства, забезпечити примусове видворення чи реадмісію особи у зазначений строк або прийняти рішення за заявою про визнання її біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту в Україні, цей строк може бути продовжений, але не більш як на вісімнадцять місяців (ч. 11 ст. 289 КАС України).
Про продовження строку затримання не пізніш як за п`ять днів до його закінчення орган (підрозділ), за клопотанням якого затримано іноземця або особу без громадянства, кожні шість місяців подає відповідний адміністративний позов. У такому позові зазначаються дії або заходи, що вживалися органом (підрозділом) для ідентифікації іноземця або особи без громадянства, забезпечення виконання рішення про примусове видворення (реадмісію) або для розгляду заяви про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту в Україні(ч. 12 ст. 289 КАС України).
Умовами, за яких неможливо ідентифікувати іноземця чи особу без громадянства, забезпечити примусове видворення чи реадмісію особи, є: відсутність співпраці з боку іноземця або особи без громадянства під час процедури його ідентифікації; неодержання інформації з країни громадянської належності іноземця або країни походження особи без громадянства чи документів, необхідних для ідентифікації особи (ч. 13 ст. 289 КАС України).
Виходячи з правового аналізу ст. 289 КАС України можна стверджувати, що інститут продовження строку затримання застосовується адміністративним судом у разі наявності альтернативних умов, за яких неможливо ідентифікувати іноземця чи особу без громадянства, забезпечити примусове видворення чи реадмісію особи, якими є:
- або відсутність співпраці з боку іноземця або особи без громадянства під час процедури його ідентифікації;
- або неодержання інформації з країни громадянської належності іноземця або країни походження особи без громадянства чи документів, необхідних для ідентифікації особи.
П.1 Розділу VІ «Порядок дій з ідентифікації та документування іноземців» Інструкції про примусове повернення та примусове видворення з України іноземців та осіб без громадянства, затвердженої Наказом Міністерства внутрішніх справ України, Адміністрації Державної прикордонної служби України, Служби безпеки України від 23.04.2012 р. № 353/271/150 (у редакції наказу Міністерства внутрішніх справ України, Служби безпеки України від 22.01.2018 р. № 38/77) передбачає, що якщо іноземець не має документів, що посвідчують особу, орган ДМС, орган охорони державного кордону України, орган СБУ вживають заходів щодо його ідентифікації та документування. З цією метою до дипломатичних представництв або консульських установ держави походження іноземця надсилаються відповідні запити, до яких долучаються кольорові фотокартки на кожну особу, заповнені анкети визначеного консульською установою зразка та інші відомості про іноземця, які дають змогу встановити особу та підтвердити громадянство. У разі відсутності акредитованого в Україні дипломатичного представництва або консульської установи країни походження іноземця запити до компетентних органів відповідної країни щодо його ідентифікації надсилаються через Департамент консульської служби МЗС. Якщо від компетентних органів країни походження іноземця не надходить відповідь, запити щодо його ідентифікації надсилаються через Департамент консульської служби МЗС України повторно.
Згідно пп. f п.1 ст.5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на свободу та особисту недоторканність. Нікого не може бути позбавлено свободи, крім таких випадків і відповідно до процедури, встановленої законом, зокрема, законний арешт або затримання особи з метою запобігання її недозволеному в`їзду в країну чи особи, щодо якої провадиться процедура депортації або екстрадиції.
Затримання особи з метою запобігання її недозволеному в`їзду в країну чи особи, щодо якої провадиться процедура депортації або екстрадиції може бути виправдане у відповідності до другої частини статті 5 § 1 (f) Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод запитами від компетентних органів, навіть якщо офіційне прохання або наказ про екстрадицію не видано, оскільки такі запити можуть вважатися «заходами» в розумінні цього положення («Х проти Швейцарії», рішення Комісії від 9 грудня 1980 року).
П. 2.7 Інструкції про примусове повернення та примусове видворення з України іноземців та осіб без громадянства, затвердженої Наказом Міністерства внутрішніх справ України, Адміністрації Державної прикордонної служби України, Служби безпеки України від 23.04.2012 р. № 353/271/150 детально описує вжиття компетентними органами заходів щодо ідентифікації та документування іноземців та передбачає, що:
- у разі відсутності в іноземця документів, що посвідчують особу, територіальний орган, територіальний підрозділ ДМС, орган СБУ або орган охорони державного кордону України вживають заходів щодо їх ідентифікації та документування (запити до дипломатичних представництв або консульських установ із долученням двох кольорових фотокарток на кожну особу);
- у разі відсутності акредитованого в Україні дипломатичного представництва або консульської установи країни походження іноземця запити до компетентних органів відповідної країни щодо його ідентифікації надсилаються через Департамент консульської служби МЗС;
- у разі відсутності відповіді від компетентних органів країни походження іноземця запити щодо його ідентифікації надсилаються через Департамент консульської служби МЗС України повторно.
На підставі вище зазначеного, колегія суддів звертає увагу на те, що рішенням Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 14 травня 2019 року було затримано громадянина Народної Республіки Бангладеш ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 з метою ідентифікації та забезпечення примусового видворення за межі території України до завершення процедури отримання статусу біженця в Україні, на строк 6 місяців.
Почесне Консульство Народної Республіки Бангладеш у м. Києві не наділено повноваженнями здійснювати заходи щодо ідентифікації громадян Бангладеш та видачі їм паспортних або проїзних документів для повернення до країни походження, а такими повноваженнями наділене виключно Посольство Бангладеш у Варшаві.
Листом Чопського прикордонного загону від 10.05.2019 року за № 21/531 «Щодо ідентифікації громадянина Народної Республіки Бангладеш», останні зверталися до Департаменту консульської служби Міністерства закордонних справ України щодо ідентифікації громадянина Народної Республіки Бангладеш ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та документування останнього свідоцтвом про повернення на Батьківщину.
Листом Чопського прикордонного загону від 25.09.2019 року за № 21/1134 «Про направлення матеріалів», останні повторно зверталися до Департаменту консульської служби Міністерства закордонних справ України щодо доручення Посольству України в Польщі передати Посольству Бангладеш в Польщі звернення Чопського прикордонного загону стосовно ідентифікації громадянина Народної Республіки Бангладеш Майнули ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та документування останнього свідоцтвом про повернення на Батьківщину.
Колегією суддів під час судового засідання встановлено, що відповіді на зазначений листи до позивача у справі так і не надходили.
Та, вказує, що позивачем і наразі вживає заходів щодо отримання інформації з країни громадянської належності іноземця для забезпечення примусового видворення.
Відповідно до Довідки про звернення за захистом в Україні за №009287 від 11.10.2018 року відповідач громадянин Народної Республіки Бангладеш Майнула ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 звертався за захистом в Україні, дана довідка дійсна до 25.07.2019 року.
З відповіді ЦМУ ДМС в м. Києві та Київської області «Про надання інформації» вбачається, що 29.05.2018 р. громадянин Народної Республіки Бангладеш Майнула ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 звертався за захистом в Україні, але останньому було відмовлено в оформленні документів для вирішення питання щодо визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, на підставі наказу УДМС України у Київській області від 18.06.2018 р. № 217. Рішенням ДМС України від 29.01.2019 р. № 01-19 відхилено скаргу відповідача на вказане рішення органу ДМС України. Наказом ЦМУ ДМС в м. Києві та Київської області від 15.05.2019 р. визнано недійсною Довідку про звернення за захистом в Україні за №009287.
На підставі вище викладеного та враховуючи те, що листи Чопського прикордонного загону від 10.05.2019 року за № 21/531 та від 25.09.2019 року за № 21/1134, які адресовані до компетентних органів відповідної країни походження іноземця через Департамент консульської служби МЗС, є належними запитами в розумінні Розділу VІ вказаної Інструкції про примусове повернення та примусове видворення з України іноземців та осіб без громадянства, то вказане свідчить, що позивачем вживалися неодноразові дії з метою ідентифікації особи відповідача, але відповіді на вказані листи відсутні, при тому, що сама по собі Довідка про звернення за захистом в Україні № 009287, яка вже визнана недійсною, не свідчить, що особа відповідача ідентифікована, так як особа відповідача органом ДМС була встановлена зі слів, а не по паспортному документу, тому колегія суддів приходить до висновку про доведеність такої умови, за якої неможливо ідентифікувати іноземця чи особу без громадянства, як неодержання інформації та документів з країни громадянської належності іноземця необхідних для ідентифікації особи, що є самостійною підставою для продовження строку затримання громадянина Народної Республіки Бангладеш Майнули ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 до 5 травня 2020 року включно в Чернігівському ПТПІ, з метою його ідентифікації та забезпечення примусового видворення, що еквівалентно 6 місяцям, з часу винесення даного рішення суду першої інстанції, тому позов слід задовольнити частково.
Оскаржуючи судове рішення в апеляційній скарзі представник відповідача адвокат Самолюк В.В. послався на ту обставину, що позов підписано особою, яка не має права на вчинення таких дій від імені позивача.
Погодитись з даними доводами представника позивача колегія суддів не може, оскільки вони не відповідають дійсним обставинам справи.
Із позовної заяви вбачається, що остання підписана в.о. командира військової частини НОМЕР_1 Західного регіонального управління Державної прикордонної служби України полковником ОСОБА_4 .
Також позовна заява скріплена круглою печаткою даної військової частини.
До позовної заяви позивачем додано вхідну телеграму №104 Державної прикордонної служби України, м. Київ (передана електронною поштою), про оголошення наказу від 03.07.2019 року №687-ОС про покладення тимчасового виконання обов`язків по західному регіональному управлінню Державної прикордонної служби України на полковника ОСОБА_5 , першого заступника начальника загону начальника штабу 94 прикордонного загону за вакантною посадою начальника цього ж загону (а.с.14).
Копія даного документу завірена старшим офіцером, ст. лейтенантом ОСОБА_6 та засвідчена оригіналом мокрої печатки військової частини НОМЕР_1 .
Отже, повноваження особи, що підписала позовну заяву, було підтверджено відповідним документом під час подання адміністративного позову.
Та обставина, що відповідно до витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, керівником значиться ОСОБА_7 , колегія суддів вважає, не є доказом того, що особа, яка підписала позовну заяву, не була в.о. командира військової частини та не мала повноважень підписувати позову.
Інших доводів щодо незаконності та необґрунтованості судового рішення представник позивача в апеляційній скарзі не зазначив.
Окрім того, колегія суддів зазначає, що позивачем до відзиву до апеляційної скарги додано витяг з наказу Голови Державної прикордонної служби України №687-ОС від 03 липня 2019 року відповідно до якого покладено виконання тимчасово обов`язків по Західному регіональному управлінню Державної прикордонної служби України на полковника ОСОБА_5 .
За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції є законним, підстави для його скасування відсутні, оскільки суд всебічно перевіривши обставини справи, вирішив спір у відповідності з нормами матеріального та процесуального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин.
Оцінивши докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, та враховуючи всі наведені обставини, колегія суддів приходить до висновку, що судом першої інстанції в повній мір досліджено обставини справи на підставі яких суд прийшов до правильного висновку про обґрунтованість позовних вимог позивача, а тому позов підлягає частковому задоволенню.
Відповідно до статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Згідно з ч. 2 ст. 2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.
Відповідно до ч. 1 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
Згідно з ч. 2 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.
Зі змісту частин 1-4 ст. 242 КАС України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права, обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи. Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.
Доводи апеляційної скарги зазначених вище висновків суду попередньої інстанції не спростовують і не дають підстав для висновку, що судом першої інстанції при розгляді справи неправильно застосовано норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, чи порушено норми процесуального права.
Згідно з п.1 ч.1 ст.315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.
Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
З урахуванням вище викладеного, колегія суддів дійшла висновку, що судом першої інстанції правильно встановлені обставини справи, судове рішення ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права і підстав для його скасування не вбачається, апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а постанова суду першої інстанції без змін.
Керуючись ст.ст. 2, 10, 11, 241, 242, 243, 250, 251, 272, 288, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу представника Громадянин Народної Республіки Бангладеш Майнули ОСОБА_1 ОСОБА_2 - залишити без задоволення, а рішення Ріпкінького районного суду Чернігівської області від 05 листопада 2019 року - без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, проте на неї може бути подана касаційна скарга до Верховного Суду в порядку та строки, передбачені ст. 329 КАС України.

Головуючий суддя: Л.О. Костюк

Судді: Н.П. Бужак,

М.І. Кобаль