Справа № 1.380.2019.004573
Суддя: Кедик Марія Василівна
Дата ухвалення: 2019-11-18 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
справа № 1.380.2019.004573
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 листопада 2019 року

Львівський окружний адміністративний суд в складі:

головуючий-суддя Кедик М.В.,

секретар судового засідання Курпіта П.І.,

за участю:

представник позивача Гаврилів В.В.,

представник відповідача не прибув

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Львові в порядку загального позовного провадження адміністративну справу за позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Головного управління Держпраці у Львівській області про визнання протиправною та скасування постанови, -

в с т а н о в и в :

ОСОБА_1 (далі - позивач, ОСОБА_1 ) звернувся до Львівського окружного адміністративного суду із позовом до Головного управління Держпраці у Львівській області, у якому просить суд визнати протиправною та скасувати постанову начальника Головного управління Держпраці у Львівській області від 17.04.2019 № ЛВ1655/1403/НД/АВ/ФС про накладення штрафу у розмірі 12519 грн.

Ухвалою від 16.09.2019 суддя відкрив провадження у справі та призначив справу до розгляду в порядку загального позовного провадження.

Ухвалою від 30.10.2019 суд закрив підготовче провадження у справі та призначив справу до судового розгляду по суті.

В обґрунтування позовних вимог зазначає, що 28.03.2019 під час проведення інспекційного відвідування за місцем здійснення фізичною особою-підприємцем господарської діяльності за адресою АДРЕСА_1 , державним інспектором Головного управління Держпраці у Львівській області встановлено порушення вимог законодавства про працю, відповідальність за яке передбачено ч. 1 ст. 41 КУпАП, яке полягає в порушенні вимог пункту 4 постанови КМУ № 1078 "Про затвердження Порядку проведення індексації грошових доходів населення"; частини першої та другої статті 115 КЗпП України; частини першої статті 24 Закону України № 108 "Про оплату праці". Начальником Головного управління Держпраці у Львівській області 17.04.2019 винесена постанова про накладення на штрафу № ЛВ 1655/1403/НД/АВ/ФС в розмірі 12 519 грн. Крім того за результатами перевірки складений протокол про адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 41 КУпАП. 26.06.2019 відповідно до постанови Стрийського міськрайонного суду (справа № 456/2304/19) ФОП ОСОБА_1 визнано винним у скоєнні правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 41 КУпАП та призначено адміністративне стягнення у виді штрафу в сумі 510 грн. 11.07.2019 позивач сплатив призначений судом штраф, про що свідчить квитанція № 10 територіального відділення АТ "Ощадбанк". Вважає, що притягнення позивача за те саме правопорушення ще і оскарженою постановою відповідача є подвійною відповідальністю.

У судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав, посилаючись на обставини, викладені в позові та відповіді на відзив від 11.10.2019 вх. № 37006, просив суд позов задовольнити.

Представник відповідача подав відзив на позовну заяву від 07.10.2019 вх. № 35939, у якому зазначає, що чинними нормативно-правовими актами, передбачено одночасно адміністративну відповідальність фізичної особи (ст. 41 КУпАП) та відповідальність суб`єкта господарювання у виді фінансової санкції за порушення законодавства про працю (ч. 2 ст. 265 КЗпП України). Звертає увагу суду на ту обставину, що на момент винесення оскарженої постанови позивача взагалі не було притягнуто до будь-якого виду відповідальності за виявлені порушення. Зокрема, постанова Стрийського міськрайонного суду Львівської області винесена 26.06.2019. Оскаржена позивачем постанова Управління винесена 17.04.2019.

Представник відповідача в судове засідання не з`явився, хоча був належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду справи.

Відповідно до ч. 1 ст. 205 КАС України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи, за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

Згідно з ч. 3 ст. 205 КАС України якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки.

Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що неявка представника відповідача не перешкоджає розгляду справи по суті.

Заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши подані сторонами документи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги та пояснення сторін, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив таке.

На підставі наказу від 18.03.2019 № 0625-П та направлення від 18.03.2019 № 0625 інспектором праці проведено інспекційне відвідування з 27.11.2019 по 28.11.2019.

За результатами інспекційного відвідування ФОП ОСОБА_1 , складено акт інспекційного відвідування (невиїзного інспектування) юридичної особи (фізичної особи), яка використовує найману працю від 28.03.2019 № ЛВ1655/1403/НЛ/АВ.

Перевіркою встановлено порушення частини першої та другої статті 115 КЗпП України; частини першої статті 24 Закону України № 108 "Про оплату праці" та пункту 4 постанови КМУ № 1078 "Про затвердження Порядку проведення індексації грошових доходів населення", а саме у підприємця має місце несвоєчасне нарахування та виплата складової заробітної плати, а саме індексації заробітної плати, яку слід розраховувати щомісячно відповідно до індексу приросту споживчих цін. При огляді відомостей нарахування заробітної плати встановлено, що нарахування суми індексації та її виплата у 2016 році не здійснювалась одночасно з нарахуванням та виплатою заробітної плати за місяць, доходи за який згідно з Порядком № 1078 підлягають індексації. У ході інспекційного відвідування уповноваженою особою підприємця надано наказ від 28.02.2019 № 7 "Про нарахування індексації заробітної плати за 2016 рік" та відомість нарахування індексації за 2016 рік, при огляді яких встановлено, що у березні 2019 року нараховано індексацію 4 працівникам за 2016 рік в сумі - 589,90 грн. Виплату індексації на час інспекційного відвідування не проведено.

У зв`язку з виявленими порушеннями законодавства про працю контролюючим органом складений припис про усунення виявлених порушень від 28.03.2019 № ЛВ1655/1403/АВ/П.

17.04.2019 начальник Головного управління Держпраці у Львівській області на підставі акту інспекційного відвідування від 28.03.2019 № ЛВ1655/1403/НЛ/АВ прийняв постанову № ЛВ1655/1403/НД/АВ/ФС про накладення штрафу на ФОП ОСОБА_1 у розмірі 12519,00 грн за порушення вимог пункту 4 постанови КМУ № 1078 "Про затвердження Порядку проведення індексації грошових доходів населення", частини першої та другої статті 115 КЗпП України; частини першої статті 24 Закону України № 108 "Про оплату праці" (на підставі абз. 3 ч. 2 ст. 265 Кодексу законів про працю України).

Крім того, за результатами інспекційного відвідування працівниками Головного управління Держпраці у Львівській області складений протокол від 24.05.2019 № ЛВ1655/1403/АВ/П/ПТ про адміністративне правопорушення ФОП ОСОБА_1 , передбачене ч. 1 ст. 41 КУпАП, а саме частини першої та другої статті 115 КЗпП України; частини першої статті 24 Закону України № 178 "Про оплату праці" та пункту 4 постанови КМУ № 1078 "Про затвердження Порядку проведення індексації грошових доходів населення".

26.06.2019 постановою Стрийського міськрайонного суду Львівської області по справі № 456/2304/19 ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 41 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 510 гривень.

Не погодившись із винесеною постановою про накладення штрафу уповноваженими посадовими особами Головного управління Держпраці у Львівській області позивач звернувся із даним позовом до суду.

Надаючи правову оцінку відносинам, що склались між сторонами, суд виходить з такого.

Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Правові засади і гарантії здійснення громадянами України права розпоряджатися своїми здібностями до продуктивної і творчої праці визначено Кодексом законів про працю України (далі - КЗпП).

Частиною 1 ст. 3 КЗпП України передбачено, що законодавство про працю регулює трудові відносини працівників усіх підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, виду діяльності і галузевої належності, а також осіб, які працюють за трудовим договором з фізичними особами.

Статтею 4 КЗпП України визначено, що законодавство про працю складається з Кодексу законів про працю України та інших актів законодавства України, прийнятих відповідно до нього.

Згідно з ст. 259 КЗпП України державний нагляд та контроль за додержанням законодавства про працю юридичними особами незалежно від форми власності, виду діяльності, господарювання, фізичними особами - підприємцями, які використовують найману працю, здійснює центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику з питань нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю, у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до ст. 265 КЗпП України посадові особи органів державної влади та органів місцевого самоврядування, підприємств, установ та організацій, винні у порушенні законодавства про працю, несуть відповідальність згідно з чинним законодавством. Юридичні та фізичні особи-підприємці, які використовують найману працю, несуть відповідальність у вигляді штрафу в разі, зокрема, порушення встановлених строків виплати заробітної плати працівникам, інших виплат, передбачених законодавством про працю, більш як за один місяць, виплата їх не в повному обсязі - у трикратному розмірі мінімальної заробітної плати, встановленої законом на момент виявлення порушення.

За змістом частин 3, 4 статті 265 КЗпП України штрафи, накладення яких передбачено частиною другою цієї статті, є фінансовими санкціями і не належать до адміністративно-господарських санкцій, визначених главою 27 Господарського кодексу України.

Штрафи, зазначені у частині другій цієї статті, накладаються центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику з питань нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю, у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Механізм накладення на суб`єктів господарювання та роботодавців штрафів за порушення законодавства про працю та зайнятість населення, передбачених ч. 2 ст. 265 КЗпП України та ч.ч. 2-7 ст. 53 Закону України "Про зайнятість населення" визначено постановою КМ України № 509 від 17.07.2013 Про затвердження Порядку накладення штрафів за порушення законодавства про працю та зайнятість населення.

Відповідно до п. 2 цього Порядку штрафи накладаються Головою Держпраці, його заступниками, начальниками управлінь і відділів Держпраці та їх заступниками (з питань, що належать до їх компетенції), начальниками територіальних органів Держпраці та їх заступниками.

Штрафи можуть бути накладені, у тому числі, на підставі акта про виявлення під час перевірки суб`єкта господарювання або роботодавця ознак порушення законодавства про працю та/або зайнятість населення, складеного посадовою особою Держпраці чи її територіального органу.

Відповідно до п. 3 вказаного Порядку уповноважена посадова особа не пізніше ніж через 10 днів з дати складення акта приймає рішення щодо розгляду справи про накладення штрафу.

Згідно з п. 8 наведеного Порядку за результатами розгляду справи уповноважена посадова особа на підставі акта, зазначеного в пункті 3 цього Порядку, приймає відповідне рішення.

Постанова про накладення штрафу складається у двох примірниках за формою, встановленою Мінсоцполітики, один з яких залишається у Держпраці або її територіальному органі, другий - надсилається протягом трьох днів суб`єктові господарювання або роботодавцю, стосовно якого прийнято постанову, або видається його представникові, про що на ньому робиться відповідна позначка, засвідчена підписом такого представника. У разі надсилання примірника постанови поштою у матеріалах справи робиться відповідна позначка.

Відповідальність за порушення встановлених термінів виплати заробітної плати, виплата її не в повному обсязі передбачено також Кодексом України про адміністративні правопорушення. Відповідно до частини 1 статті 41 Кодексу України про адміністративні правопорушення порушення встановлених термінів виплати пенсій, стипендій, заробітної плати, виплата їх не в повному обсязі, терміну надання посадовими особами підприємств, установ, організацій незалежно від форми власності та фізичними особами - підприємцями працівникам, у тому числі колишнім, на їхню вимогу документів стосовно їх трудової діяльності на даному підприємстві, в установі, організації чи у фізичної особи - підприємця, необхідних для призначення пенсії (про стаж, заробітну плату тощо), визначеного Законом України "Про звернення громадян", або надання зазначених документів, що містять недостовірні дані, порушення терміну проведення атестації робочих місць за умовами праці та порядку її проведення, а також інші порушення вимог законодавства про працю - тягнуть за собою накладення штрафу на посадових осіб підприємств, установ і організацій незалежно від форми власності та громадян - суб`єктів підприємницької діяльності від тридцяти до ста неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Отже, частиною 2 статті 265 Кодексу законів про працю України і частиною 1 статті 41 Кодексу про адміністративні правопорушення України передбачено відповідальність для фізичних осіб - підприємців, які використовують найману працю, у вигляді штрафу, за порушення встановлених термінів виплати заробітної плати.

Штраф за частиною 2 статті 265 КЗпП України є фінансовою санкцією, яка накладається постановою уповноваженої посадової особи Держпраці, що може бути оскаржена в судовому порядку, а штраф за частиною 1 статті 41 Кодексу України про адміністративні правопорушення є адміністративною відповідальністю і накладається згідно із рішенням суду за результатами розгляду справи про адміністративне правопорушення.

Суд звертає увагу, що і стаття 265 КЗпП, і стаття 41 КУпАП були викладені в такій редакції Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо реформування загальнообов`язкового державного соціального страхування та легалізації фонду оплати праці» від 28.12.2014.

Вказаний закон передбачав введення статтею 265 КЗпП фінансових санкції для роботодавців - юридичних та фізичних осіб-підприємців, у вигляді штрафу у розмірі від 1 до 30 мінімальних заробітних плат за допуск працівника до роботи без оформлення трудових відносин, оформлення працівника на неповний робочий час у разі фактичного виконання роботи повний робочий час, виплати заробітної плати без нарахування та сплати єдиного внеску та податків, порушення термінів виплати заробітної плати більш ніж за один місяць, виплати не в повному обсязі, недотримання мінімальних державних гарантій в оплаті праці та порушення інших вимог трудового законодавства.

Натомість стаття 41 КУпАП мала на меті запровадити штрафи для посадових осіб підприємств, установ і організацій незалежно від форми власності, фізичних осіб - підприємців, які використовують найману працю за фактичний допуск працівника до роботи без оформлення трудових відносин; за незаконне звільнення працівника з роботи з особистих мотивів чи у зв`язку з повідомленням ним про порушення вимог Закону України «Про засади запобігання і протидії корупції» іншою особою, порушення встановлених термінів виплати пенсій, стипендій, заробітної плати, виплата їх не в повному обсязі, а також інше грубе порушення законодавства про працю.

Тобто ключовою відмінністю цих двох статей є суб`єктний склад правопорушення. Завдяки цьому одночасно до відповідальності може бути притягнено юридичну особу як роботодавця (за ст. 265 КЗпП України) та посадову особу цієї юридичної особи (за ст. 41 КУпАП) за фактичний допуск працівника до роботи без оформлення трудових відносин

Однак, у разі притягнення до відповідальності фізичної особи-підприємця на підставі абзацу 3 ч. 2 ст. 265 КЗпП і ч. 1 ст. 41 КУпАП, повністю збігаються суб`єкт відповідальності і вид порушення.

Позивач вважає, що притягнення його до відповідальності за одне й те саме порушення двічі суперечить статті 61 Конституції України, відповідно до якої ніхто не може двічі притягатися до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення.

Оскільки в обох нормах йдеться про юридичну відповідальність та одне й те саме правопорушення, для застосування статті 61 Конституції України необхідно з`ясувати чи належить відповідальність, передбачена статтею 265 КЗпП України і статтею 41 КУпАП до одного виду.

Закон не визначає, до якого саме виду юридичної відповідальності належать заходи впливу за правопорушення, передбачені у частині другій статті 265 КЗпП України.

Кваліфікуючи вид цієї відповідальності, суд бере до уваги:

(а) мету відповідальності - покарання роботодавців за порушення законодавства про працю та легалізація фонду оплати праці;

(б) характер шкоди - шкоду заподіяно суспільству, а не працівнику;

(в) вид стягнення - фінансова санкція у виді штрафу;

(г) суб`єкт, який притягує до відповідальності - державний орган;

(д) джерело сплати - штраф зараховується до державного бюджету.

Водночас положення абзацу 3 частини другої статті 265 КЗпП України та частини 1 статті 41 КУпАП в частині визначення правопорушення абсолютно тотожні: не проведення виплати індексації заробітної плати 4 працівникам за 2016 рік, а обставини, що послугували підставою їх встановлення для позивача - ідентичні.

Враховуючи вищенаведені ознаки, а також пріоритетність тлумачення, яке у найбільшій мірі відповідає інтересам суб`єкта приватного права, суд дійшов висновку, що правопорушення, передбачені у частині другій статті 265 КЗпП України так само, як і правопорушення, передбачене у частині першій статті 41 КУпАП, належить за своєю природою (основними ознаками) до такого виду юридичної відповідальності як адміністративна відповідальність.

Так, 17.04.2019 Головним управлінням Держпраці у Львівській області прийнята постанова № ЛВ1655/1403/НД/АВ/ФС про накладення штрафу уповноваженими посадовими особами на ФОП ОСОБА_1 у розмірі 12519,00 грн, на підставі абз. 3 ч. 2 ст. 265 Кодексу законів про працю України за порушення вимог пункту 4 постанови КМУ № 1078 "Про затвердження Порядку проведення індексації грошових доходів населення", частини першої та другої статті 115 КЗпП України; частини першої статті 24 Закону України № 108 "Про оплату праці" непроведення виплати індексації заробітної плати 4 працівникам за 2016 рік.

Як встановлено судом, відповідно до постанови Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 26.06.2019 по справі № 456/2304/19 ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 41 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 510 гривень, за порушення, яке було викладене у висновках акту інспекційного відвідування юридичної особи (фізичної особи), яка використовує найману працю від 28.03.2019 № ЛВ1655/1403/НЛ/АВ. Постанова набрала законної сили 08.07.2019.

ОСОБА_1 сплатив штраф в розмірі 510 грн, що підтверджується копією квитанції від 11.07.2019 № 10.

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку, що накладення на позивача штрафу за те саме правопорушення постановою Головного управління Держпраці у Львівській області від 17.04.2019 № ЛВ1655/1403/НД/АВ/ФС є притягненням до того самого виду відповідальності за те саме порушення вдруге, що є порушенням ст. 61 Конституції України.

Аналогічна правова позиція узгоджується з правовою позицією Верховного Суду викладеною у постанові від 21.12.2018 у справі № 814/2156/16 та у постанові від 22.04.2019 у справі № 806/2143/18.

Відповідно до ч. 5 ст. 242 КАС України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Щодо хронологічної послідовності притягнення позивача до відповідальності - спочатку за ч. 2 ст. 265 КЗпП України, а в подальшому за ч. 1 ст. 41 КУпАП, то суд враховує, що вказані питання є компетенцією відповідача. Натомість, оскарження цих рішень здійснюється за вибором позивача. При цьому, чинним законодавством не передбачено жодних обмежень щодо послідовності оскарження таких рішень, через що позивач вправі обрати найбільш сприятливий для нього спосіб захисту порушених його прав та інтересів.

Окрім цього, правомірність притягнення позивача до відповідальності за ч. 1 ст. 41 КУпАП учасниками справи не оскаржується і не входить до предмету доказування в розглядуваному спорі; дійсність постанови місцевого загального суду останніми не ставиться під сумнів.

З урахуванням зазначеного суд дійшов висновку, що постанова Головного управління Держпраці у Львівській області від 17.04.2019 № ЛВ1655/1403/НД/АВ/ФС про накладення штрафу є протиправною та підлягає скасуванню.

Відповідно до ч. 2 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Закріплений у ч. 1 ст. 9 КАС України принцип змагальності сторін передбачає, що розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до ч. 2 ст. 73 КАС України, предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Згідно з ст. 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та обєктивному дослідженні.

У розумінні ч. 2 ст. 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Матеріали справи свідчать, що відповідні критерії відповідачем не дотримані, що зумовило звернення позивача за захистом порушених прав та інтересів до суду.

З огляду на викладене, суд вважає, що позовні вимоги є підставними та обґрунтованими, а тому позов підлягає задоволенню.

Відповідно до ч. 1 ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Керуючись статтями 6, 14, 242, 243, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

вирішив:

Позов задовольнити повністю.

Визнати протиправною та скасувати постанову Головного управління Держпраці у Львівській області від 17.04.2019 № ЛВ1655/1403/НД/АВ/ФС про накладення штрафу.

Стягнути з Головного управління Держпраці у Львівській області (пл. Міцкевича, 8, м. Львів, 79005, ) за рахунок бюджетних асигнувань в користь фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_1 ) 768,40 грн судових витрат.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги, рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту судового рішення до Восьмого апеляційного адміністративного суду через Львівський окружний адміністративний суд. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до Восьмого апеляційного адміністративного суду.

У судовому засіданні проголошено вступну та резолютивну частину рішення.

Повний текст судового рішення складений 28.11.2019.

Суддя Кедик М.В.