Справа № 759/13130/14-а
Суддя: Кузьмишина Олена Миколаївна
Дата ухвалення: 2019-11-27 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 листопада 2019 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

Головуючого судді: Кузьмишиної О.М.,

суддів: Пилипенко О.Є., Собківа Я.М.

за участю секретаря судового засідання Білоус А.С.

розглянувши у письмовому провадженні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Святошинського районного суду м.Києва від 21 червня 2016 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Правобережного об`єднаного управління Пенсійного фонду України в м.Києві про визнання протиправними дій при відрахуванні з пенсії, стягнення переплати з пенсії,

В С Т А Н О В И В:

У липні 2014 року ОСОБА_1 звернулась до суду із позовом, в якому, з урахуванням уточнених позовних вимог, просила:

- визнати протиправними дії Управління Пенсійного фонду України в Святошинському районі м. Києва по відрахуванню з пенсії позивача 6 245,14 грн як надміру виплачених;

- зобов`язати відповідача в подальшому утриматися від відрахування зазначених виплат;

- стягнути 1 424,44 грн завданих збитків, 2000 грн компенсацію за моральні страждання та 4000 грн витрат на правову допомогу.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідач протиправно щомісячно утримує з пенсії позивача по 20% переплачених коштів.

Постановою Святошинського районного суду м.Києва від 03.12.2014 р., залишеною без змін ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 29.01.2015 р., позовні вимоги задоволено частково. Визнано протиправними дії УПФ по відрахуванню з пенсії ОСОБА_1 6 245,14 грн, які стягуються шляхом зменшення розміру фактично виплаченої пенсії на 20 % щомісячно. Зобов`язано відповідача в подальшому утримуватися від дій щодо відрахування з пенсійних виплат 6 245,14 грн та повернути утриману суму за період з червня по вересень 2014 року.

Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 26.11.2015 р. касаційну скаргу Управління Пенсійного фонду України в Святошинському районі м. Києва задоволено частково. Скасовано постанову Святошинського районного суду м.Києва від 03.12.2014 р. та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 29.01.2015 р., а справу направлено до суду першої інстанції на новий розгляд.

25.04.2016 р. представником позивача подано уточнену позовну заяву, в якій він просить:

- визнати протиправними дії Управління Пенсійного фонду України в Святошинському районі міста Києва по відрахуванню з пенсії ОСОБА_1 грошових коштів у сумі 6245,14 грн, які стягуються шляхом зменшення розміру фактично виплаченої пенсії на 20 % щомісячно;

- зобов`язати Управління Пенсійного фонду України у Святошинському районі м.Києва в подальшому утримуватися від дій щодо відрахування з пенсії ОСОБА_1 грошових коштів у сумі 6 245,14 грн;

- стягнути з Управління Пенсійного фонду України у Святошинському районі м.Києва на користь ОСОБА_1 завдані збитки у сумі 1 424,44 грн;

- стягнути з Управління Пенсійного фонду України у Святошинському районі м.Києва на користь ОСОБА_1 компенсацію за завдану моральну шкоду у сумі 2000 грн;

- стягнути з Управління Пенсійного фонду України у Святошинському районі м.Києва на користь ОСОБА_1 суму сплаченого нею судового збору, що становить 165 грн;

- стягнути з Управління Пенсійного фонду України у Святошинському районі м.Києва на користь ОСОБА_1 витрати, понесені нею у зв`язку з отриманням правової допомоги, що становить 1 653,60 грн.

Ухвалою Святошинського районного суду м.Києва від 21.06.2016 р. провадження в частині позовних вимог про стягнення збитків закрито.

Не погоджуючись із прийнятим рішенням, позивачем подано апеляційну скаргу, в якій вона просить скасувати оскаржувану ухвалу суду, а справу направити до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Апеляційна скарга мотивована тим, що закриваючи провадження у справі, суд першої інстанції зазначив, що справу в частині вказаних позовних вимог слід розглядати в порядку цивільного судочинства, проте жодних нормативних обґрунтувань не навів, що не може вважатися належною юридичною кваліфікацією. Позивач вважає, що дані позовні вимоги слід розглядати в порядку адміністративного судочинства.

Відповідачем відзиву на апеляційну скаргу в установлений судом строк подано не було, що не перешкоджає подальшому розгляду справи.

Справу розглянуто в порядку письмового провадження відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 311, ч. 2 ст. 313 Кодексу адміністративного судочинства України.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга є обґрунтованою та підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 на час виникнення спірних правовідносин та на час розгляду даної справи знаходиться на обліку в Управлінні Пенсійного фонду України у Святошинському районі м.Києва та отримує пенсію за віком як науковий працівник.

Листом Управління Пенсійного фонду України у Святошинському районі м.Києва від 29.04.2014 р. № 3616/6-2011 за підписом начальника відділу перерахунків пенсій Чехової Л.М. позивача було повідомлено про те, що у зв`язку із несвоєчасним повідомленням нею про працевлаштування, їй донараховано переплату пенсії та індексації за період з 01.12.2004 р. по 30.04.2014 р. у сумі 6 245,14 грн. Цим же листом позивача повідомлено про те, що згідно розпорядження начальника управління, зазначена переплата буде відраховуватися по 20 % від її пенсії, що належить до виплати.

19.05.2014 р. позивач звернулась до Начальника відділу перерахунків пенсій УПФУ в Святошинському районі м.Києва та до Начальника УПФУ в Святошинському районі м.Києва із заявою, в якій, зокрема, просить надати офіційну інформацію про суми нарахованої та виплаченої пенсії з моменту її оформлення по дату, якою оформлена заява, інформацію про суми доплат до пенсії та її індексації у вказаний період та розрахунок суми в 6 245,14 грн, зазначеної у листі від 29.04.2014 р.

Листом № 265/08/П від 19.05.2014 р. відповідач надав відповідь, в якій зазначив, що з метою отримання інформації про суми виплачених помісячно пенсій з моменту її оформлення по теперішній час, суми доплат до пенсії, її індексації та суми переплати пенсії, позивачу рекомендовано звернутися із письмовим запитом до Управління по координації та виплатою пенсії Головного управління Пенсійного фонду України в м.Києві. Також надано довідку про розмір нарахованих сум пенсій за період з 01.05.2011 р. по 31.05.2014 р.

27.05.2014 р. позивач звернулась до відповідача із повторною заявою про надання розрахунку суми донарахованої переплати пенсії.

Листом № 808/08/П-258 від 08.06.2014 р. відповідачем надана відповідь, в якій відповідач рекомендує позивачу повторно звернутися за інформацією про суми виплачених щомісячно пенсій з моменту її оформлення по теперішній час, суми доплат до пенсії, її індексації та суми переплати пенсії до Управління по координації та контролю за виплатою пенсії Головного управління Пенсійного фонду України в м.Києві. Також у листі УПФУ у Святошинському районі м.Києві від 08.06.2014 р. міститься посилання на рішення Управління Пенсійного фонду України в Святошинському районі м.Києва (протокол від 29.04.2014 р.) на підставі якого буде проводитися відрахування пенсії.

Вважаючи протиправними дії відповідача, позивач звернулась до суду за захистом своїх порушених прав та законних інтересів.

Приймаючи ухвалу про закриття провадження у справі в частині позовних вимог про стягнення збитків, суд першої інстанції виходив із того, що їх розгляд слід здійснювати в порядку цивільного судочинства.

Колегія суддів вважає вищевказані висновки суду першої інстанції помилковими, виходячи із наступного.

У статті 124 Конституції України закріплено, що правосуддя в Україні здійснюють виключно суди. Юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір та будь-яке кримінальне обвинувачення. У передбачених законом випадках суди розглядають також інші справи.

У статті 125 Конституції України передбачено, що судоустрій в Україні будується за принципами територіальності та спеціалізації і визначається законом.

За вимогами частини першої статті 18 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 02 червня 2016 року № 1402-VIII суди спеціалізуються на розгляді цивільних, кримінальних, господарських, адміністративних справ, а також справ про адміністративні правопорушення.

З метою якісної та чіткої роботи судової системи міжнародним і національним законодавством передбачено принцип спеціалізації судів.

За загальним правилом, передбаченим у пунктах 1, 3 частини першої статті 15 ЦПК України (у редакції, чинній на час подання позову), суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи про захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин, інших правовідносин, крім випадків, коли розгляд таких справ проводиться за правилами іншого судочинства.

Отже, у порядку цивільного судочинства можуть розглядатися будь-які справи, що виникають із приватноправових відносин, якщо їх вирішення не віднесено до інших видів судочинства.

У п. 1 ч. 1 ст. 3 Кодексу адміністративного судочинства України (у редакції, чинній на час подання позову) вказано, що справа адміністративної юрисдикції - це переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір, у якому хоча б однією зі сторін є орган виконавчої влади, орган місцевого самоврядування, їхня посадова чи службова особа або інший суб`єкт, який здійснює владні управлінські функції на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

Адміністративний позов - це звернення до адміністративного суду про захист прав, свобод та інтересів або на виконання повноважень у публічно-правових відносинах (пункт 6 частини першої зазначеної статті).

Суб`єкт владних повноважень - це орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їхня посадова чи службова особа, інший суб`єкт при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень (пункт 7 частини першої зазначеної статті).

Згідно із ч. 2 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України до адміністративних судів можуть бути оскаржені будь-які рішення, дії чи бездіяльність суб`єктів владних повноважень, крім випадків, коли щодо таких рішень, дій чи бездіяльності Конституцією чи законами України встановлено інший порядок судового провадження.

За змістом п. 1 ч. 2 ст. 17 Кодексу адміністративного судочинства України юрисдикція адміністративних судів поширюється на публічно-правові спори, зокрема, спори фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи правових актів індивідуальної дії), дій чи бездіяльності.

Характерною ознакою публічно-правових спорів є сфера їх виникнення - публічно-правові відносини, тобто передбачені нормами публічного права суспільні відносини, що виражаються у взаємних правах та обов`язках їх учасників у різних сферах діяльності суспільства, зокрема пов`язаних з реалізацією публічної влади.

Публічно-правовим вважається також спір, який виник з позовних вимог, що ґрунтуються на нормах публічного права, де держава в особі відповідних органів виступає щодо громадянина не як рівноправна сторона у правовідносинах, а як носій суверенної влади, який може вказувати або забороняти особі певну поведінку, надавати дозвіл на передбачену законом діяльність тощо.

Основною ознакою справи адміністративної юрисдикції є суть (зміст, характер) спору. Публічно-правовий спір, на який поширюється юрисдикція адміністративних судів, є спором між учасниками публічно-правових відносин і стосується саме цих відносин.

Отже, до адміністративного суду можуть бути оскаржені виключно рішення, дії та бездіяльність суб`єкта владних повноважень, що виникають у зв`язку зі здійсненням суб`єктом владних повноважень владних управлінських функцій, крім випадків, коли щодо таких рішень, дій чи бездіяльності встановлено інший порядок судового провадження.

Публічно-правовий спір має особливий суб`єктний склад. Участь суб`єкта владних повноважень є обов`язковою ознакою для того, щоб класифікувати спір як публічно-правовий. Однак сама по собі участь у спорі суб`єкта владних повноважень не дає підстав ототожнювати спір із публічно-правовим та відносити його до справ адміністративної юрисдикції. Необхідно з`ясовувати, у зв`язку з чим виник спір та за захистом яких прав особа звернулася до суду.

Разом з тим приватноправові відносини вирізняються наявністю майнового чи немайнового особистого інтересу учасника. Спір має приватноправовий характер, якщо він обумовлений порушенням або загрозою порушення приватного права чи інтересу, як правило, майнового, конкретного суб`єкта, що підлягає захисту в спосіб, передбачений законодавством для сфери приватноправових відносин, навіть і в тому випадку, якщо до порушення приватного права чи інтересу призвели управлінські дії суб`єктів владних повноважень.

Аналіз змісту вищевказаних норм у сукупності дає підстави для висновку, що під час вирішення питання про розмежування компетенції судів щодо розгляду адміністративних і цивільних справ у кожній конкретній справі визначальною ознакою є характер спірних правовідносин.

Відповідно до ч. 1 ст. 58 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09 липня 2003 року № 1058-IV (тут і далі - Закон № 1058-IV, у редакції, чинній на час звернення до суду з позовом) ПФУ є органом, який здійснює керівництво та управління солідарною системою, провадить збір, акумуляцію та облік страхових внесків, призначає пенсії та підготовляє документи для її виплати, забезпечує своєчасне і в повному обсязі фінансування та виплату пенсій, допомоги на поховання, здійснює контроль за цільовим використанням коштів ПФУ, вирішує питання, пов`язані з веденням обліку пенсійних активів застрахованих осіб на накопичувальних пенсійних рахунках, здійснює адміністративне управління Накопичувальним фондом та інші функції, передбачені цим Законом і статутом ПФУ.

Кошти ПФУ відповідно до ст. 73 Закону № 1058-IV використовуються на: виплату пенсій, передбачених цим Законом; надання соціальних послуг, передбачених цим Законом; фінансування адміністративних витрат, пов`язаних з виконанням функцій, покладених на органи ПФУ; оплату послуг з виплати та доставки пенсій; формування резерву коштів ПФУ.

Відповідно до п. 1.1 р. 1 Положення про УПФУ в районах, містах, районах у містах, а також про об`єднані управління, затвердженого постановою правління ПФУ від 30 квітня 2002 року № 8-2 (тут і далі - Положення, у редакції, чинній на час звернення до суду з цим позовом), УПФУ в районах, містах, районах у містах, а також об`єднані управління є територіальними органами ПФУ. УПФУ підпорядковуються ПФУ та безпосередньо відповідним головним управлінням Фонду в Автономній Республіці Крим, областях, містах Києві та Севастополі, що разом з цими управліннями утворюють систему територіальних органів Фонду.

Основним завданням УПФУ відповідно до п. 3 вказаного Положення є: реалізація державної політики з питань пенсійного забезпечення; ведення обліку осіб, які підлягають загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню; виконання інших завдань, визначених законом.

Як вбачається з п. 4 названого Положення, УПФУ відповідно до покладених на нього завдань проводить перевірку правильності призначення (здійснює перерахунок) і виплати пенсії, щомісячного довічного грошового утримання суддям у відставці, допомоги на поховання та інших виплат відповідно до законодавства.

Отже, відповідно до покладених завдань і функцій ПФУ є суб`єктом владних повноважень у сфері нарахування та виплат пенсій, а спори, що виникають між учасниками цих відносин, є публічно-правовими, тому їх вирішення належить до юрисдикції адміністративних судів.

Крім того, відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 18 Кодексу адміністративного судочинства України (у редакції, чинній на час звернення з позовом) місцевим загальним судам як адміністративним судам підсудні усі адміністративні справи щодо спорів фізичних осіб з суб`єктами владних повноважень з приводу обчислення, призначення, перерахунку, здійснення, надання, одержання пенсійних виплат, соціальних виплат непрацездатним громадянам, виплат за загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням, виплат та пільг дітям війни, інших соціальних виплат, доплат, соціальних послуг, допомоги, захисту, пільг.

Предметом спору у цій справі є протиправність дій Управління Пенсійного фонду України в Святошинському районі міста Києва (правонаступником якого є Правобережне управління УПФУ у м.Києві) по відрахуванню з пенсії ОСОБА_1 грошових коштів у сумі 6245,14 грн, які стягуються шляхом зменшення розміру фактично виплаченої пенсії на 20 % щомісячно та зобов`язання Управління Пенсійного фонду України у Святошинському районі м.Києва в подальшому утримуватися від дій щодо відрахування з пенсії ОСОБА_1 грошових коштів у сумі 6 245,14 грн., стягнення збитків та моральної шкоди.

Відповідачем у справі є орган державної влади - суб`єкт владних повноважень, який здійснює владні управлінські функції на основі законодавства, УПФУ, який здійснює нарахування і виплату пенсії позивачці.

Тобто між сторонами виник публічно-правовий спір, пов`язаний зі здійсненням суб`єктом владних повноважень владних управлінських функцій з приводу утримання з пенсії, тобто спір щодо розміру виплачуваної пенсії.

Відповідно до ч. 2 ст. 21 Кодексу адміністративного судочинства України (в редакції, чинній на час винесення оскаржуваної ухвали) вимоги про відшкодування шкоди, заподіяної протиправними рішеннями, діями чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень або іншим порушенням прав, свобод та інтересів суб`єктів публічно-правових відносин, розглядаються адміністративним судом, якщо вони заявлені в одному провадженні з вимогою вирішити публічно-правовий спір. Інакше вимоги про відшкодування шкоди вирішуються судами в порядку цивільного або господарського судочинства.

Отже, диспозиція наведеної статті встановлює порядок, згідно із яким розглядаються адміністративним судом вимоги про відшкодування як матеріальної, так і моральної шкоди.

Основною умовою такого розгляду є те, щоб така вимога була заподіяна (похідною) протиправними рішеннями, діями чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень або іншим порушенням прав, свобод та інтересів суб`єктів публічно-правових відносин і якщо вони заявлені в одному провадженні з вимогою вирішити публічно-правовий спір.

Аналіз вказаної процесуальної норми дає підстави вважати, що вимозі про відшкодування шкоди передує вимога про встановлення порушення прав, свобод та інтересів позивача. Тобто, окремо вимога про відшкодування шкоди в адміністративному процесі не вирішується.

Таким чином, визначальним критерієм для визначення юрисдикції адміністративного суду з розгляду спорів про відшкодування шкоди, заподіяної протиправними рішеннями, діями чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень, є об`єднання таких вимог з вимогою про вирішення публічно-правового спору.

Наведена позиція викладена в постанові Великої Палати Верховного Суду від 17.09.2019 р. у справі № 910/13174/18.

Зважаючи на викладене вище, беручи до уваги те, що позивачем вимогу про стягнення збитків заявлено разом із вимогою, зокрема, про визнання протиправними дій Управління Пенсійного фонду України в Святошинському районі міста Києва (правонаступник Правобережне управління УПФУ у м.Києві) по відрахуванню з пенсії ОСОБА_1 грошових коштів у сумі 6 245,14 грн, які стягуються шляхом зменшення розміру фактично виплаченої пенсії на 20 % щомісячно, відповідно слід дійти висновку, що спір стосовно стягнення збитків є публічно-правовим, виник з публічно-правових відносин, за участю органу державної влади як суб`єкта владних повноважень, тому повинен розглядатися у порядку адміністративного судочинства.

Відповідно до ст. 242 Кодексу адміністративного судочинства України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи. Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Судом першої інстанції не надано належної правової кваліфікації спірним правовідносинам, а відтак оскаржувану ухвалу не можна вважати законною та обґрунтованою.

Відповідно до статті 320 Кодексу адміністративного судочинства України підставами для скасування ухвали суду, яка перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції, зокрема, є неправильне застосування норм матеріального права чи порушення норм процесуального права, які призвели до неправильного вирішення питання.

За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції при прийнятті оскаржуваної ухвали дійшов передчасного висновку про закриття провадження у справі, чим порушив норми процесуального права, а тому, оскаржувана ухвала суду підлягає скасуванню з направленням справи до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Керуючись ст. ст. 311, 312, 313, 320, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Ухвалу Святошинського районного суду м.Києва від 21 червня 2016 року скасувати, а справу в частині позовних вимог про стягнення з Управління Пенсійного фонду України у Святошинському районі м.Києва на користь ОСОБА_1 завданих збитків у сумі 1 424,44 гривень направити до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя: О.М. Кузьмишина

Судді: О.Є.Пилипенко

Я.М.Собків