Справа № 580/1853/19
Суддя: Оксененко Олег Миколайович
Дата ухвалення: 2019-11-26 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 580/1853/19 Суддя 1-ої інстанції: М.А. Білоноженко
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 листопада 2019 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

Головуючого судді Оксененка О.М.,

суддів Лічевецького І.О.,

Мельничука В.П.,

при секретарі Пономаренко О.В.,

за участю представника позивача Биченка І.Я.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Управління Держпраці в Черкаській області на рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 26 вересня 2019 року у справі за адміністративним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Агрофірма «Ліга» до Управління Держпраці у Черкаській області про визнання протиправною та скасування постанови про накладення штрафу, -

В С Т А Н О В И В :

Товариство з обмеженою відповідальністю «Агрофірма «Ліга» звернулось до Черкаського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Управління Держпраці у Черкаській області, в якому просило: визнати протиправною та скасувати постанову від 02.05.2019 № ЧК-287/15/АВ/П/ПТ/ТД-ФС-192 про накладення на позивача штрафу за порушення законодавства про працю.

Позов обґрунтовано тим, що постанова про накладення штрафу є протиправною та такою, що підлягає скасуванню, оскільки цивільно-правові договори, які були предметом перевірки носили винятково цивільно-правовий характер та припинилися за фактом виконання визначеного у цих угодах об`єму робіт, про що складались відповідні акти здачі-прийняття виконаних робіт (наданих послуг).

Рішенням Черкаського окружного адміністративного суду від 26 вересня 2019 року позов задоволено.

Визнано протиправною та скасовано постанову Управління Держпраці у Черкаській області від 02.05.2019 № ЧК-287/15/АВ/П/ПТ/ТД-ФС-192 про накладення на Товариство з обмеженою відповідальністю «Агрофірма «Ліга» штрафу за порушення законодавства про працю.

В апеляційній скарзі відповідач, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи, просить скасувати вказане судове рішення та прийняти нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що предметом договору цивільно-правового характеру є виконання стороною договору певного визначеного обсягу робіт, кінцевий результат, який підлягає вимірюванню у конкретних фізичних величинах. Натомість, предметом трудового договору є праця працівників у процесі виробництва.

Враховуючи, що предметом цивільно-правових договорів, укладених між позивачем та фізичними особами є процес праці, а не її кінцевий результат, виконані роботи відповідають конкретним професіям або обсягу трудових обов`язків за конкретними професіями у відповідності до Класифікатора професій, процес трудової діяльності вказаних осіб організовувався безпосередньо самим позивачем, відтак вказане свідчить про виконання такими особами обов`язків, визначених Кодексом законів про працю України.

З огляду на неналежне оформлення трудових відносин, що виражено у допуску працівників до роботи без укладення трудових договорів у письмовій формі та не повідомлення податкового органу про прийняття працівників на роботу, позивачем порушено частини першу та третю статті 24 Кодексу законів про працю України.

У відзиві на апеляційну скаргу позивачем зазначено, що під час інспекційного відвідування посадовими особами відповідача було досліджено виключено цивільно-правові угоди, у той час як жодних опитувань виконавців вказаних договорів проведено не було, позиція щодо характеру спірних правовідносин не з`ясовувалась.

Звертає увагу, що його не було повідомлено про призначення справи до розгляду на 02.05.2019, внаслідок чого справа була розглянута за відсутності представника позивача.

Перевіривши повноту встановлення судом першої інстанції фактичних обставин справи та правильність застосування ним норм матеріального і процесуального права, пояснення представника позивача, колегія суддів дійшла наступного висновку.

Як вбачається з матеріалів справи, 19.03.2019 Управлінням Держпраці у Черкаській області винесено наказ № 418-Н про проведення інспекційного відвідування з питань оформлення трудових відносин у Товариства з обмеженою відповідальністю «Агрофірма «Ліга» та видано направлення на проведення інспекційного відвідування № 406.

02 квітня 2019 року за результатами інспекційного відвідування, посадовими особами Управлінням Держпраці у Черкаській області складено Акт інспекційного відвідування юридичної особи, яка використовує найману працю № ЧК-287/15/АВ, яким встановлено порушення вимог трудового законодавства, а саме: допуск адміністрацією ТОВ Агрофірма «Ліга» гр. ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , ОСОБА_18 , ОСОБА_19 , ОСОБА_20 , ОСОБА_21 , ОСОБА_22 , ОСОБА_23 , ОСОБА_24 , ОСОБА_25 , ОСОБА_26 , ОСОБА_27 , ОСОБА_28 , ОСОБА_29 , ОСОБА_30 до роботи без видання наказу про прийняття на роботу та без повідомлення органу ДФС про прийняття працівника на роботу, а шляхом укладення цивільно-правових угод, що мають ознаки трудових договорів, чим порушено частину першу ст. 21 КЗпП України, частину третю ст. 24 КЗпП України, Постанову Кабінету Міністрів України № 413.

02 травня 2019 року заступником начальника Управління Держпраці у Черкаській області Жарковою М.В., розглянувши справу про накладення штрафу та на підставі Акта інспекційного відвідування від 02.04.2019 № ЧК-287/15/АВ, складено постанову про накладення на ТОВ Агрофірма «Ліга» штрафу у розмірі 3 755 700 грн.

Не погоджуючись з таким рішенням відповідача та вважаючи свої права порушеними, позивач звернувся з цим позовом до суду.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що оскільки укладені між позивачем та фізичними особами договори мають ознаки договорів цивільно-правового характеру, відтак, їх укладення та допуск до виконання робіт не потребує повідомлення центрального органу виконавчої влади з питань забезпечення формування та реалізації державної політики з адміністрування єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, тому оскаржувана постанова є протиправною та такою, що підлягає скасуванню.

Колегія суддів погоджується з наведеними висновками суду першої інстанції з огляду на таке.

Частиною другою статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Правові та організаційні засади, основні принципи і порядок здійснення державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності, повноваження органів державного нагляду (контролю), їх посадових осіб і права, обов`язки та відповідальність суб`єктів господарювання під час здійснення державного нагляду (контролю) визначаються Законом України «Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності» від 05.04.2007 № 877-V (далі - Закон № 877-V), дія якого поширюється на відносини, пов`язані зі здійсненням державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності.

Згідно з частиною четвертою статті 2 Закону № 877-V заходи контролю здійснюються органами державного нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю та зайнятість населення у встановленому цим Законом порядку з урахуванням особливостей, визначених законами у відповідних сферах та міжнародними договорами.

Зазначені у частині четвертій цієї статті органи, що здійснюють державний нагляд (контроль) у встановленому Законом № 877-V порядку з урахуванням особливостей, визначених законами у відповідних сферах та міжнародними договорами, зобов`язані забезпечити дотримання вимог статті 1, статті 3, частин 1, 4, 6 - 8, абзацу 2 частини 10, частин 13 та 14 статті 4, частин 1 - 4 статті 5, частини 3 статті 6, частин 1 - 4 та 6 статті 7, статей 9, 10, 19, 20, 21, частини 3 статті 22 цього Закону.

Зокрема, відповідно до частини п`ятої статті 2 Закону № 877-V, органи Державної служби України з питань праці при проведенні заходів державного нагляду (контролю), забезпечують дотримання принципів державного нагляду (контролю); вимог щодо місця здійснення державного нагляду (контролю); вимог щодо врегулювання окремих питань виключно законами; обмежень у проведеннях заходів нагляду контролю в разі наявності конфлікту інтересів; трактувань норм на користь суб`єкта господарювання у разі їх неоднозначного трактування; заборони на вилучення оригіналів документів та техніки; обов`язку збереження комерційної та конфіденційної таємниці; умов проведення планових заходів, розробки методики для визначення критерій ризику; права суб`єкта господарювання на ознайомлення з підставами заходу та отримання посвідчення (направлення) на проведення заходу; вимог до складення наказу, посвідчення (направлення) на проведення заходу та акту за результатами заходу; відповідальності посадових осіб органу державного нагляду (контролю); прав суб`єктів господарювання; права на консультативну підтримку суб`єктів господарювання; громадський захист; оскарження рішень органів державного нагляду (контролю) та умов віднесення суб`єктів господарювання до незначного ступеня ризиків у разі незатвердження відповідних критеріїв розподілу.

Відповідно до частини першої статті 259 КЗпП України державний нагляд та контроль за додержанням законодавства про працю юридичними особами незалежно від форми власності, виду діяльності, господарювання, фізичними особами-підприємцями, які використовують найману працю, здійснює центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику з питань нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

Згідно з пунктами 1, 7 «Положення про Державну службу України з питань праці», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 11.02.2015 № 96, Державна служба України з питань праці (далі також - Держпраці) є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра соціальної політики, і який реалізує державну політику у сферах промислової безпеки, охорони праці, гігієни праці, поводження з вибуховими матеріалами промислового призначення, здійснення державного гірничого нагляду, а також з питань нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю, зайнятість населення, загальнообов`язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності, у зв`язку з тимчасовою втратою працездатності, на випадок безробіття в частині призначення, нарахування та виплати допомоги, компенсацій, надання соціальних послуг та інших видів матеріального забезпечення з метою дотримання прав і гарантій застрахованих осіб. Держпраці здійснює свої повноваження безпосередньо та через утворені в установленому порядку територіальні органи.

Основні засади процедури здійснення державного контролю за додержанням законодавства про працю юридичними особами (включаючи їх структурні та відокремлені підрозділи, які не є юридичними особами) та фізичними особами, які використовують найману працю врегульовані «Порядком здійснення державного контролю за додержанням законодавства про працю», затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 26.04.2017 № 295 (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, далі - Порядок № 295).

За приписами пунктів 2, 3 Порядку № 295 державний контроль за додержанням законодавства про працю здійснюється у формі проведення інспекційних відвідувань та невиїзних інспектувань інспекторами праці, зокрема, Держпраці та її територіальних органів. Контрольні повноваження інспектора праці підтверджується службовим посвідченням встановленої Мінсоцполітики форми, що видається Держпраці.

Відповідно до пункту 5 Порядку № 295 інспекційні відвідування проводяться, зокрема, за рішенням керівника органу контролю про проведення інспекційних відвідувань з питань виявлення неоформлених трудових відносин, прийнятим за результатами аналізу інформації, отриманої із засобів масової інформації, інших джерел, доступ до яких не обмежений законодавством, та джерел, зазначених у підпунктах 1, 2, 4-7 цього пункту.

У відповідності до пунктів 19, 20 Порядку № 295 за результатами інспекційного відвідування або невиїзного інспектування складаються акт і у разі виявлення порушень законодавства про працю - припис про їх усунення. Акт складається в останній день інспекційного відвідування або невиїзного інспектування у двох примірниках, які підписуються інспектором праці, що його проводив, та керівником об`єкта відвідування або його уповноваженим представником. Один примірник акта залишається в об`єкта відвідування.

Якщо об`єкт відвідування не погоджується з викладеною в акті інформацією, акт підписується із зауваженнями, які є його невід`ємною частиною. Зауваження можуть бути подані об`єктом відвідування не пізніше трьох робочих днів з дати підписання акта. Письмова вмотивована відповідь на зауваження надається інспектором праці не пізніше ніж через три робочих дні з дати їх надходження (пункт 21 Порядку № 295).

У силу вимог пункту 29 Порядку № 295 заходи до притягнення об`єкта відвідування та його посадових осіб до відповідальності за використання праці неоформлених працівників, несвоєчасну та не у повному обсязі виплату заробітної плати, недодержання мінімальних гарантій в оплаті праці вживаються одночасно із внесенням припису незалежно від факту усунення виявлених порушень у ході інспекційного відвідування або невиїзного інспектування.

Системний аналіз наведених вище положень дає підстави дійти висновку, що інспекційне відвідування є формою державного нагляду за додержанням законодавства про працю, яке відноситься до повноважень відповідача та яке проводиться на підставі наказу та направлення. За результатами інспекційного відвідування складається акт і в разі виявлення порушень - виноситься припис. Якщо під час інспекційного відвідування встановлено факти використання праці неоформлених працівників, то вживаються заходи щодо притягнення об`єкта відвідування до відповідальності незалежно від усунення виявлених порушень.

Аналогічний висновок викладений у постановах Верховного Суду від 19.06.2019 у справі №2140/1828/18, від 19.09.2019 у справі № 808/3092/17, від 23.10.2019 у справі №806/2064/18.

Правові засади і гарантії здійснення громадянами України права розпоряджатися своїми здібностями до продуктивної і творчої праці визначено Кодексом законів про працю України (далі - КЗпП України).

Згідно з частиною першою ст. 3 КЗпП України законодавство про працю регулює трудові відносини працівників усіх підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, виду діяльності і галузевої належності, а також осіб, які працюють за трудовим договором з фізичними особами.

Статтею 4 КЗпП України визначено, що законодавство про працю складається з Кодексу законів про працю України та інших актів законодавства України, прийнятих відповідно до нього.

За змістом ст. 21 КЗпП України трудовий договір є угодою між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов`язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов`язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін.

Працівник має право реалізувати свої здібності до продуктивної і творчої праці шляхом укладення трудового договору на одному або одночасно на декількох підприємствах, в установах, організаціях, якщо інше не передбачене законодавством, колективним договором або угодою сторін.

Статтею 24 КЗпП України передбачено, що трудовий договір укладається, як правило, в письмовій формі. Додержання письмової форми є обов`язковим: 1) при організованому наборі працівників; 2) при укладенні трудового договору про роботу в районах з особливими природними географічними і геологічними умовами та умовами підвищеного ризику для здоров`я; 3) при укладенні контракту; 4) у випадках, коли працівник наполягає на укладенні трудового договору у письмовій формі; 5) при укладенні трудового договору з неповнолітнім (ст. 187 цього Кодексу); 6) при укладенні трудового договору з фізичною особою; 7) в інших випадках, передбачених законодавством України. При укладенні трудового договору громадянин зобов`язаний подати паспорт або інший документ, що посвідчує особу, трудову книжку, а у випадках, передбачених законодавством, - також документ про освіту (спеціальність, кваліфікацію), про стан здоров`я та інші документи. Працівник не може бути допущений до роботи без укладення трудового договору, оформленого наказом чи розпорядженням власника або уповноваженого ним органу, та повідомлення центрального органу виконавчої влади з питань забезпечення формування та реалізації державної політики з адміністрування єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування про прийняття працівника на роботу в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Трудовий договір може бути: 1) безстроковим, що укладається на невизначений строк; 2) на визначений строк, встановлений за погодженням сторін; 3) таким, що укладається на час виконання певної роботи. Строковий трудовий договір укладається у випадках, коли трудові відносини не можуть бути встановлені на невизначений строк з урахуванням характеру наступної роботи, або умов її виконання, або інтересів працівника та в інших випадках, передбачених законодавчими актами (ст. 23 КЗпП України).

З аналізу чинного законодавства вбачається, що трудовий договір - це угода щодо здійснення і забезпечення трудової функції. За трудовим договором працівник зобов`язаний виконувати роботу з визначеної однієї або кількох професій, спеціальностей, посади відповідної кваліфікації, виконувати визначену трудову функцію в діяльності підприємства. Після закінчення виконання визначеного завдання трудова діяльність не припиняється. Предметом трудового договору є власне праця працівника в процесі виробництва.

У той же час, взаємовідносини фізичної особи і роботодавця можуть виникати як на підставі трудового, так і на підставі цивільно-правового договору. При цьому сторони цивільно-правової угоди укладають договір в письмовій формі згідно з вимогами ст. 208 Цивільного кодексу України.

Загальне визначення цивільно-правового договору наведено у ст. 626 Цивільного кодексу України. Так, вказаною нормою встановлено, що договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Згідно з частиною першою ст. 901 Цивільного кодексу України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Такі угоди застосовуються для виконання конкретної роботи, що спрямована на одержання результатів праці, і у разі досягнення зазначеної мети вважаються виконаними і дія їх припиняється.

Основною ознакою, що відрізняє цивільні відносини від трудових, є те, що трудовим законодавством регулюється процес організації трудової діяльності. За цивільно-правовим договором процес організації трудової діяльності залишається за його межами, метою договору є отримання певного матеріального результату.

При цьому, виконавець, який працює за цивільно-правовим договором, на відміну від працівника, який виконує роботу відповідно до трудового договору, не підпорядковується правилам внутрішнього трудового розпорядку, хоча і може бути з ними ознайомлений, він сам організовує свою роботу і виконує її на власний ризик, працівник не зараховується до штату установи (організації), не вноситься запис до трудової книжки та не видається розпорядчий документ про прийом його на роботу на певну посаду.

Наведений висновок щодо застосування вказаних норм права викладений у постанові Верховного Суду від 24.10.2019 у справі № 160/8664/18.

У силу приписів частини другої ст. 265 КЗпП України юридичні та фізичні особи - підприємці, які використовують найману працю, несуть відповідальність у вигляді штрафу в разі: фактичного допуску працівника до роботи без оформлення трудового договору (контракту), оформлення працівника на неповний робочий час у разі фактичного виконання роботи повний робочий час, установлений на підприємстві, та виплати заробітної плати (винагороди) без нарахування та сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування та податків - у тридцятикратному розмірі мінімальної заробітної плати, встановленої законом на момент виявлення порушення, за кожного працівника, щодо якого скоєно порушення.

Як свідчать матеріали справи, оскаржувана постанова про накладення штрафу від 02.05.2019 № ЧК-287/15/АВ/П/ПТ/ТД-ФС-192 прийнята відповідачем за неналежне оформлення трудових відносин з фізичними особами.

Так, між позивачем (в якості Замовника) та фізичними особами (в якості Виконавців) укладено наступні цивільно-правові договори:

1) від 01.07.2019, згідно якого ОСОБА_5 , в якості виконавця взяв на себе зобов`язання виконати роботи по газації приміщень в строк з 01.07.2018 по 31.07.2018;

2) від 02.07.2019, згідно якого ОСОБА_21 , в якості виконавця взяв на себе зобов`язання виконати ремонтні роботи в строк з 02.07.2018 по 31.07.2018;

3) від 01.07.2019, згідно якого ОСОБА_24 , в якості виконавця взяла на себе зобов`язання надати послуги в годівлі та утриманні ВРХ в строк з 01.07.2018 по 31.07.2018;

4) від 01.07.2019, згідно якого ОСОБА_7 , в якості виконавця взяв на себе зобов`язання по охороні приміщень і великої рогатої худоби; прийняття телят в нічний час в строк з 01.07.2018 по 31.07.2018;

5) від 01.07.2019, згідно якого ОСОБА_29 , в якості виконавця взяв на себе зобов`язання по охороні токового господарства в строк з 01.07.2018 по 31.07.2018;

6) від 01.07.2019, згідно якого ОСОБА_26 , в якості виконавця взяла на себе зобов`язання по годівлі та утриманні ВРХ в строк з 01.07.2018 по 31.07.2018;

7) від 01.07.2019 згідно якого ОСОБА_4 , в якості виконавця взяв на себе зобов`язання з надання послуг погрузчика в строк з 01.07.2018 по 31.07.2018;

8) від 01.07.2019, згідно якого ОСОБА_13 , в якості виконавця взяв на себе зобов`язання по наданню послуг слюсара по ремонту в строк з 01.07.2018 по 31.07.2018;

9) від 01.07.2019, згідно якого ОСОБА_27 , в якості виконавця взяла на себе зобов`язання з годівлі та утримання ВРХ в строк з 01.07.2018 по 31.07.2018;

10) від 01.07.2019 згідно якого ОСОБА_1 , в якості виконавця взяв на себе зобов`язання з погрузки кормів в строк з 01.07.2018 по 31.07.2018;

11) від 01.07.2019 згідно якого ОСОБА_6 , в якості виконавця взяв на себе зобов`язання по косінню кормів в строк з 01.07.2018 по 31.07.2018;

12) від 05.07.2019, згідно якого ОСОБА_16 , в якості виконавця взяв на себе зобов`язання по перевезенню гербіцидів до оприскувача, насіння та міндобрив в поле, зерна від комбайна в строк з 05.07.2018 по 31.07.2018;

13) від 01.07.2019, згідно якого ОСОБА_10 , в якості виконавця взяв на себе зобов`язання по перевезенню молока з корівника в молокоблок, перевезення дробілки зі складу в корівник в строк з 01.07.2018 по 31.07.2018;

14) від 01.07.2019, згідно якого ОСОБА_14 , в якості виконавця взяв на себе зобов`язання по наданню послуг слюсара по ремонту в строк з 01.07.2018 по 31.07.2018;

15) від 01.07.2019, згідно якого ОСОБА_30 , в якості виконавця взяла на себе зобов`язання по годівлі та утриманню ВРХ в строк з 01.07.2018 по 31.07.2018;

16) від 02.07.2019 згідно якого ОСОБА_20 , в якості виконавця взяв на себе зобов`язання з надання послуг ремонтних робіт в строк з 02.07.2018 по 31.07.2018;

17) від 01.07.2019 згідно якого ОСОБА_11 , в якості виконавця взяв на себе зобов`язання по видаленню гною з приміщень в строк з 01.07.2018 по 31.07.2018;

18) від 01.07.2019 згідно якого ОСОБА_25 , в якості виконавця взяв на себе зобов`язання по обслуговуванню і ремонту обладнання для водопостачання в строк з 01.07.2018 по 31.07.2018;

19) від 02.07.2019 згідно якого ОСОБА_22 , в якості виконавця взяв на себе зобов`язання з ремонтних робіт в строк з 02.07.2018 по 31.07.2018;

20) від 01.07.2019 згідно якого ОСОБА_15 , в якості виконавця взяв на себе зобов`язання з надання послуг слюсара по ремонту у строк з 01.07.2018 по 31.07.2018;

21) від 04.07.2019 згідно якого ОСОБА_18 , в якості виконавця взяв на себе зобов`язання по перевезенню насіння в поле, обідів та вечерь, зерна на току в строк з 04.07.2018 по 31.07.2018;

22) від 01.07.2019 згідно якого ОСОБА_8 , в якості виконавця взяв на себе зобов`язання по охороні приміщень і великої рогатої худоби в строк з 01.07.2018 по 31.07.2018;

23) від 02.07.2019 згідно якого ОСОБА_19 , в якості виконавця взяв на себе зобов`язання надання послуг ремонтних робіт в строк з 02.07.2018 по 31.07.2018;

24) від 01.07.2019 згідно якого ОСОБА_28 , в якості виконавця взяв на себе зобов`язання по охороні токового господарства в строк з 01.07.2018 по 31.07.2018;

25) від 02.07.2019 згідно якого ОСОБА_23 , в якості виконавця взяв на себе зобов`язання по здійсненню ремонтних робіт в строк з 02.07.2018 по 31.07.2018;

26) від 01.07.2019 згідно якого ОСОБА_9 , в якості виконавця взяв на себе зобов`язання по видаленню гною з приміщень в строк з 01.07.2018 по 31.07.2018;

27) від 01.07.2019 згідно якого ОСОБА_3 , в якості виконавця взяв на себе зобов`язання по доставці та роздачі кормів в строк з 01.07.2018 по 31.07.2018;

28) від 01.07.2019 згідно якого ОСОБА_12 , в якості виконавця взяв на себе зобов`язання з надання послуг слюсара по ремонту в строк з 01.07.2018 по 31.07.2018;

29) від 01.07.2019 згідно якого ОСОБА_2 , в якості виконавця взяв на себе зобов`язання з надання послуг погрузчика в строк з 01.07.2018 по 31.07.2018;

30) від 02.07.2019 згідно якого ОСОБА_17 , в якості виконавця взяв на себе зобов`язання з перевезення гербіцидів до оприскувача, насіння в поле, зерна від комбайна в строк з 02.07.2018 по 23.07.2018.

Відповідно до п. 3.1. розділу 3 договорів «Відповідальність сторін» сторони несуть матеріальну відповідальність за невиконання або неналежне виконання покладених на них зобов`язань згідно з чинним законодавством.

У п. 6.1. розділу 6 договорів «Термін дії договору» зазначено, що терміни дії таких договорів встановлені з першого (другого) по останнє число відповідних місяців.

Тобто, строк на який укладені цивільно-правові договори, не перевищує одного місяця, а відносини між позивачем та виконавцями не передбачають встановленого графіку роботи, а деякі з них укладено строком менше, ніж один місяць.

З наданих договорів вбачається, що виконавці виконують роботу на свій ризик, самостійно організовують виконання роботи, не підлягають під дію правил внутрішнього трудового розпорядку, не мають права на одержання допомоги із соціального страхування, не сплачують внесків на загальнообов`язкове державне соціальне страхування у зв`язку з тимчасовою втратою працездатності та витратами, зумовленими народженням та похованням.

За результатами виконаних робіт сторонами підписано акти прийняття-передачі виконаних робіт, згідно з якими виконавці виконали, а замовник прийняв роботи у відповідності до предмету робіт визначених цивільно-правовими договорами.

Таким чином, вказані цивільно-правові угоди, що укладені між позивачем та вищевказаними фізичними особами не містять ознак трудових договорів, зокрема: обов`язку виконавців бути присутнім на підприємстві у визначені робочі години, обов`язку дотримуватися правил внутрішнього трудового розпорядку; обов`язку підприємства забезпечувати виконавців матеріально-технічною базою; регламентації процесу праці, часу та тривалості робочого часу.

Посилання апелянта на невідповідність актів приймання-передачі як доказів виконання робіт, за відсутності зазначеного конкретного обсягу виконаних робіт колегія суддів як і суд першої інстанції не приймає до уваги, з огляду на наступне.

З матеріалів справи вбачається, що фізичні особи за вказаними цивільно-правовими договорами надавали різні послуги, однак короткочасного характеру, відтак у позивача були відсутні підстави та потреба у таких особах постійно шляхом оформлення до штату підприємства.

Вказані цивільно-правові договори ознак трудового договору, передбачених частиною першою ст. 21 КЗпП України не мають, їм притаманні ознаки цивільно-правового договору, оскільки оплачується не сам процес праці, а його результат, який оформляється актами наданих послуг.

Зазначені вище угоди були спрямовані на кінцевий результат, що характеризує цивільно-правові (договірні) відносини, та не були пов`язані із самим процесом праці, що є характерним для трудових функцій.

У той же час, як вірно відзначено судом першої інстанції, уповноваженими особами під час інспектування, пояснення щодо предмету та встановлення характеру виконуваних робіт у виконавців відібрано не було.

Твердження апелянта про те, що роботи здійснювані виконавцями відповідають трудовим обов`язкам за переліком професій передбачених Національним класифікатором України «Класифікатор професій ДК 003:2010», не можуть свідчити про наявність у вказаних договорах ознак трудових відносин.

У свою чергу, відповідач не надав жодних належних та допустимих доказів під час інспектування, які б підтверджували, що вищезазначені договори, є саме трудовими договорами.

Посилання на те, що послуги по охороні приміщень повинні виконуватись охоронцем, який є суб`єктом підприємницької діяльності та повинен мати відповідні ліцензії, у той час як ОСОБА_29 , ОСОБА_7 , ОСОБА_28 , ОСОБА_8 такими особами не являються не свідчить про недійсність цивільно-правових договорів.

При цьому, відсутність статусу фізичної особи-підприємця не є ознакою трудових відносин, не стосується підстав та умов праці.

Також колегія суддів вважає помилковими доводи Управління Держпраці у Черкаській області щодо збігу виконуваних робіт з видами економічної діяльності підприємства, оскільки вказані договори направлені на обслуговування господарської діяльності ТОВ «Агрофірма «Ліга», та проведення робіт у сфері сільського господарства, у той час як основні види діяльності ТОВ «Агрофірма «Ліга» містять широкий спектр напрямів діяльності підприємства та включають багато інших видів діяльності.

Крім того, чинним законодавством не передбачено обмежень на укладання цивільно-правових договорів у разі якщо відповідні послуги стосуються основної діяльності суб`єкта господарювання.

Вказане узгоджується з правовою позицією, викладеною в постанові Верховного Суду від 24.10.2019 у справі №160/20645/19.

Доводи апелянта щодо систематичності надання послуг вказаними фізичними особами, з огляду на лист Головного управління Пенсійного фонду України у Черкаській області від 20.09.2019 №82849/0608, в якому повідомлялось про нарахування заробітної плати за 2018 рік таким особам, колегія суддів відноситься критично, так як суми нарахованого єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування за 2018 року виплачувались з ознакою «відповідно до умов цивільно-правового договору», що підтверджує цивільно-правовий характер згаданих договорів у межах спірних правовідносин.

З урахуванням викладеного колегія суддів погоджується із висновком судів першої інстанції про відсутність з боку позивача порушень вимог трудового законодавства у вигляді допущення працівників до робочого місця без видання наказу про прийняття на роботу та повідомлення органів податкової служби про прийняття працівників на роботу, а відтак наявні підстави для визнання протиправною та скасування постанови про накладення штрафу від 02.05.2019 № ЧК-287/15/АВ/П/ПТ/ТД-ФС-192.

Відповідно до п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.

Згідно з практикою Європейського суду з прав людини, очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.

Щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд, що і вчинено судом у даній справі.

Інші доводи апеляційної скарги не заслуговують на увагу, оскільки не впливають на висновки суду, викладені в оскаржуваному судовому рішенні.

За таких обставин, рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим, і доводи апелянта, викладені у скарзі, не свідчать про порушення судом норм матеріального чи процесуального права, які могли б призвести до неправильного вирішення справи.

Отже при ухваленні оскаржуваної постанови судом першої інстанції було дотримано всіх вимог законодавства, а тому відсутні підстави для її скасування.

За правилами статті 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 242, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України суд, -

ПОСТАНОВИВ :

Апеляційну скаргу Управління Держпраці у Черкаській області - залишити без задоволення.

Рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 26 вересня 2019 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду у порядку та строки, визначені ст.ст. 329-331 КАС України.

Головуючий суддя О.М. Оксененко

Судді І.О. Лічевецький

В.П. Мельничук