Справа № 320/4553/19
Суддя: Лисенко В.І.
Дата ухвалення: 2019-11-21 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 листопада 2019 року № 320/4553/19

Суддя Київського окружного адміністративного суду Лисенко В.І.,

при секретарі судового засідання Савенкова Є.О.,

за участі:

представника позивача - Довбаша С.М.,

представника відповідача - Мостової М.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Державного підприємства обслуговування повітряного руху України про стягнення середнього заробітку,

в с т а н о в и в:

До Київського окружного адміністративного суду звернувся ОСОБА_1 з позовом до Державного підприємства обслуговування повітряного руху України, в якому просить стягнути середній заробіток за весь час затримки розрахунку при звільнені у розмірі 1 031 405, 90 грн.

В обґрунтування позову позивач зазначає, що згідно з наказом Державного підприємства обслуговування повітряного руху України від 14.05.2010 №320, його звільнено з військової служби, при цьому, відповідачем несвоєчасно проведено виплату одноразової грошової допомоги при звільненні, а саме 15 серпня 2019 року, у той час, як ОСОБА_1 звільнений зі служби 14 травня 2010 року.

На переконання позивача, відповідач несе відповідальність за затримку розрахунку при звільненні осіб рядового і начальницького складу, передбачену статтями 116 та 117 Кодексу законів про працю України, а тому зобов`язаний виплатити позивачу середній заробіток за час затримки розрахунку за період з 14.05.2010 по 15.08.2019 у розмірі 1 031 405,90 грн.

Представник відповідача проти позову заперечив з підстав, викладених у письмовому відзиві на позовну заяву, в якому зазначив, що відсутні правові підстави для виплати позивачу середнього заробітку за час затримки розрахунку за період з 14.05.2010 по 15.08.2019 у розмірі 1 031 405,90 грн. Стверджував, що Державним підприємством обслуговування повітряного руху України було здійснено повний розрахунок при звільненні позивача у 2010 році, а одноразову грошову допомогу при звільненні ОСОБА_1 отримав 15.08.2019 на підставі рішення суду, тому обов`язок щодо такої виплати, виник у відповідача у день набрання рішенням законної сили - 14.03.2019, а не у день звільнення позивача.

Також вказано, що одноразова грошова допомога при звільненні не належить до доходів громадян і має одноразовий характер, у зв`язку із чим, не може бути визначена як така, що підлягає компенсації за затримку розрахунку при звільненні.

Ухвалою суду від 27.08.2019 відкрито загальне позовне провадження в даній адміністративній справі.

Протокольною ухвалою суду від 21.10.2019 без виходу до нарадчої кімнати, закрито підготовче провадження та призначено справу до розгляду по суті.

У судове засідання, призначене на 21.11.2019, прибули представник позивача та представник відповідача. Представник позивача позовні вимоги підтримав у повному обсязі, просив суд їх задовольнити, представник відповідача з адміністративним позовом не погодився, наполягав на відмові у його задоволенні.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню, з огляду на наступне.

Як убачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 під час проходження військової служби у Збройних Силах України, наказом Міністра оборони України від 19.10.1999 №600 був відряджений зі Збройних сил України до Державного підприємства обслуговування повітряного руху України із залишенням на військовій службі.

З грудня 1999 року позивач проходив військову службу на посадах в Украерорусі.

Наказом Міністра оборони України (по особовому складу) № 320 від 15.04.2010, ОСОБА_1 був звільнений з військової служби у відставку за пунктом «Б» частини 6 (за станом здоров`я) статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу», з посади провідного інженера групи з функціонування та розвитку об`єднаної цивільно-військової системи організації повітряного руху України відділу з організації та використання повітряного простору Державного підприємства обслуговування повітряного руху України (а.с. 14).

Відповідно до наказу Украероруху № 273/о від 14.05.2010, позивач був звільнений з служби з вислугою років на військовій службі тривалістю 25 років 08 місяців (а.с. 15).

На момент звільнення позивача, розмір його грошового забезпечення становив 9 310,00 грн, що підтверджується довідкою Украероруху за № 10.1-494 від 17.05.2010(а.с. 17).

10 вересня 2018 року позивач звернувся з листом до ДП «Украерорух» з вимогою здійснити виплату одноразової грошової допомоги при звільненні з військової служби у розмірі 50 % від грошового забезпечення за кожен календарний рік вислуги, що становило 116 375,00 грн (а.с. 19).

У відповідь, листом від 08.10.2018 №1.26.2-4800 «Про виплату грошової допомоги», ДП Обслуговування повітряного руху України повідомило ОСОБА_1 про те, що відповідно до вимог ч. 4 ст. 9 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби та деяких Інших осіб» та пункту 4 частини 2 статті 15 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», виплата одноразової грошової допомоги при звільнені з військової служби, та має виплачуватись за рахунок коштів Державного бюджету, призначених для утримання Збройних Сил України, а ДП "Украерорух" не отримує кошти з державного бюджету України, і тому не може здійснювати виплату зазначеної грошової допомоги (а.с. 20).

Не погодившись із такою відмовою у виплаті одноразової грошової допомоги при звільненні з військової служби, позивач звернувся до суду.

Рішенням Київського окружного адміністративного суду від 14.03.2019 у справі №320/13/19 було зобов`язано Державне підприємство обслуговування повітряного руху України виплатити ОСОБА_1 одноразову грошову допомогу при звільненні з військової служби у розмірі 116 375,00 грн.

Постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 31 липня 2019 року вказане рішення було залишене без змін.

На виконання даного судового рішення, 15.08.2019 відповідач здійснив виплату зазначеної грошової допомоги в розмірі 116 375,00 грн, що підтверджується довідкою Приват-банку (а.с. 18).

Позивач вважає, що відповідно до положень частини першої статті 117 КЗпП відповідач повинен додатково виплатити йому середній заробіток за час затримки з 14.05.2010 по день фактичного розрахунку у розмірі 1 031 405,90 грн, тому звернувся до суду з даним адміністративним позовом.

Надаючи правову оцінку відносинам, які склались між сторонами спору, суд зазначає наступне.

Приписами частини другої статті 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Питання відповідальності за затримку розрахунку при звільненні осіб рядового і начальницького складу (зокрема, затримку виплати як грошового забезпечення, так і затримку виплати коштів за період вимушеного прогулу на виконання рішення суду, одноразової грошової допомоги при звільненні, компенсації за невикористану відпустку, які не є складовими заробітної плати (грошового забезпечення), - не врегульовані положеннями спеціального законодавства, що регулює порядок, умови, склад, розміри виплати грошового забезпечення.

За загальним правилом та сталої судової практики, пріоритетними є норми спеціального законодавства, проте, у випадку, якщо нормами спеціального законодавства не врегульовані спірні правовідносини, слід застосовувати трудове законодавство.

Відповідно до статті 116 Кодексу законів про працю України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення.

При цьому, суд звертає увагу, що законодавець у цій статті вжив словосполучення "всіх сум, що належать йому від підприємства". У контексті цієї адміністративної справи, це означає, що при звільненні повинна бути одночасно виплачена і одноразова грошова допомога.

Частиною першою статті 117 Кодексу законів про працю України визначено, що в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

За вказаного нормативного регулювання вбачається, що передбачений частиною першою статті 117 КЗпП України обов`язок роботодавця щодо виплати середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні настає за умови невиплати з його вини належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені у статті 116 КЗпП України, при цьому визначальними є такі юридично значущі обставини, як виплата належних працівникові сум при звільненні та факт проведення з ним остаточного розрахунку.

При цьому, стаття 117 КЗпП України не розповсюджується на правовідносини, що виникають у порядку виконання судового рішення про присудження виплати заробітної плати.

Аналогічного правового висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 27.06.2018 у справі № 810/1543/17.

Зокрема, рішенням Європейського суду з прав людини у справі "Меньшакова проти України" від 08 квітня 2010 року передбачено, що компенсація за затримку виплати заробітної плати відповідно до статті 117 КЗпП України може вимагатись лише за період до присудження заборгованості із заробітної плати. З прийняттям судових рішень статті 116, 117 КЗпП України більше не застосовуються, а зобов`язання колишніх роботодавців виплатити заборгованість із заробітної плати та компенсацію замінюється на зобов`язання виконати судові рішення на користь позивача, що не регулюється матеріальними нормами трудового права. Таким чином, немає обґрунтованих підстав стверджувати, що ці положення передбачають право на отримання компенсації за затримку витати заробітної плати, що мала місце після того, як її сума була встановлена судом.

У своєму відзиві та у судовому засіданні відповідач стверджував, що вісутні підстави для задоволення позову, оскільки отримана позивачем 15.08.2019 грошова допомога при звільненні не вважається доходом та має одноразовий характер.

З цього приводу, суд звертає увагу, що поданий позивачем адміністративний позов заявлений у порядку 117 Кодексу законів про працю України, а не Закону України "Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати", тому доводи відповідача у цій частині, є безпідставними.

Отже, не проведення з вини власника або уповноваженого ним органу розрахунку з працівником у встановлені строки, є підставою для відповідальності, передбаченої статтею 117 КЗпП України, тобто виплати працівникові його середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Аналогічного правового висновку дійшов Шостий апеляційний адміністративний суд у справі №320/2051/19.

У контексті вказаного, судом встановлено порушення Державного підприємства обслуговування повітряного руху України строків проведення розрахунку при звільненні ОСОБА_1 , що свідчить про обґрунтованість вимог та доводів останнього, викладених у позовній заяві, які не спростовано відповідачем у ході судового розгляду.

При цьому, суд не приймає посилання відповідача на ту обставину, що відповідна одноразова грошова допомога ДП "Украерорух" позивачу взагалі не нараховувалась, а тільки на підставі рішення Київського апеляційного адміністративного суду від 14.03.2019 було встановлено обов`язок вказаного підприємства щодо нарахування та виплати позивачу відповідних сум. Суд наголошує, що невиконання відповідачем закріпленого законодавством обов`язку, не може слугувати поважною причиною для звільнення від відповідальності за несвоєчасний розрахунок з позивачем у повному обсязі при звільненні.

Відповідно до вимог п. 8 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 № 100, нарахування виплат, що обчислюється з середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком.

Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період.

Положеннями пункту 3 розділу III Порядку визначено, що при обчисленні середньої заробітної плати у всіх випадках її збереження включаються: основна заробітна плата; доплати і надбавки (за надурочну роботу та роботу в нічний час; суміщення професій і посад; розширення зон обслуговування або виконання підвищених обсягів робіт робітниками-почасовиками; високі досягнення в праці (високу професійну майстерність); умови праці; інтенсивність праці; керівництво бригадою, вислугу років та інші); виробничі премії та премії за економію конкретних видів палива, електроенергії і теплової енергії; винагорода за підсумками річної роботи та вислугу років тощо. Премії включаються в заробіток того місяця, на який вони припадають згідно з розрахунковою відомістю на заробітну плату. Премії, які виплачуються за квартал і більш тривалий проміжок часу, при обчисленні середньої заробітної плати за останні два календарні місяці, включаються в заробіток в частині, що відповідає кількості місяців у розрахунковому періоді. У разі коли число робочих днів у розрахунковому періоді відпрацьовано не повністю, премії, винагороди та інші заохочувальні виплати під час обчислення середньої заробітної плати за останні два календарні місяці враховуються пропорційно часу, відпрацьованому в розрахунковому періоді.

На момент звільнення грошове забезпечення позивача становило 9 310,00 грн. Для визначення середньоденного заробітку необхідно грошове забезпечення за два місяці розділити на 61 день, тобто кількість днів за два місяці, що становить 305,24 грн.

Оскільки ОСОБА_1 був звільнений з підприємства 14 травня 2010 року, а виплата була здійснена підприємством 15 серпня 2019 року, підприємство затримало розрахунок з позивачем на 3379 днів, а тому сума середнього заробітку за час затримки, становить 1 031 405,90 грн.

Як встановлено частиною другою статті 2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони:1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до частини другої статті 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Під час розгляду справи відповідач не надав до суду достатньо належних і достовірних доказів, а відтак, не довів правомірності своєї позиції.

За таких обставин, з урахування вищезазначеного у сукупності, суд дійшов висновку про незаконність доводів відповідача, а відтак позовні вимоги вважає такими, що підлягають задоволенню у повному обсязі.

Керуючись статтями 9, 14, 73, 74, 75, 76, 77, 78, 90, 143, 242- 246, 250, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

в и р і ш и в:

Адміністративний позов задовольнити.

Стягнути з Державного підприємства обслуговування повітряного руху України () на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) середній заробіток за весь час затримки розрахунку при звільнені у розмірі 1 031 405 (один мільйон тридцять одна тисяча чотириста п`ять) грн 90 коп.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення .

У разі оголошення судом лише вступної та резолютивної частини рішення, або розгляду справи в порядку письмового провадження, апеляційна скарга подається протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення.

Відповідно до підпункту 15.5 пункту 1 Розділу VII "Перехідні положення" Кодексу адміністративного судочинства України до початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються учасниками справи до або через Київський окружний адміністративний суд.

Суддя Лисенко В.І.

Дата виготовлення і підписання повного тексту рішення - 02 грудня 2019 р.