Справа № 480/1871/19
Суддя: Бегунц А.О.
Дата ухвалення: 2019-11-29 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 листопада 2019 р.Справа № 480/1871/19
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді: Бегунца А.О.,

Суддів: Мінаєвої О.М. , Макаренко Я.М. ,

розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Сумського окружного адміністративного суду від 23.07.2019 року, головуючий суддя І інстанції: В.О. Павлічек, вул. Герасима Кондратьєва, 159, м. Суми, 40021, повний текст складено 23.07.19 року по справі № 480/1871/19

за позовом ОСОБА_1

до Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області

про зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

Позивач, ОСОБА_1 звернувся до Сумського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Сумського об`єднаного управління Пенсійного фонду України в Сумській області, в якому просив суд:

- зобов`язати Сумське об`єднане управління Пенсійного фонду України в Сумській області зарахувати ОСОБА_1 до стажу роботи на посаді судді п`ять років стажу роботи, вимога що визначена законом та надає право на призначення судді, та здійснити нарахування і виплату щомісячного довічного грошового утримання в розмірі 90 % суддівської винагороди працюючого на відповідній посаді судді, починаючи з 05 серпня 2018 року.

Позовні вимоги обгрунтовуються тим, що рішенням Вищої ради правосуддя від 21.12.2017 № 4215/0/15-17 його звільнено з посади судді Господарського суду Сумської області у зв`язку з поданням заяви про відставку та в подальшому, з 23.12.2017 призначено довічне грошове утримання судді у відставці з розрахунку 80 % від суддівської винагороди. На момент звільнення позивача його стаж роботи на посаді судді, для обчислення та отримання доплати за вислугу років становив 20 років 01 місяць 28 днів. Як вказано позивачем, до призначення на посаду судді, позивач працював на посаді старшого юрисконсульта Сумської контори "Хіммашпостачзбут" з 18.05.1978 по 04.12.1986, на посаді юрисконсульта Управління капітального будівництва Сумського облвиконкому з 23.12.1986 по 02.10.1989 та з 01.03.1990 по 05.05.1992, на посаді ведучого юрисконсульта Сумської обласної дирекції Укрсоцбанку з 06.05.1992 по 16.04.1996, на посаді ведучого юрисконсульта Будівельного відділення Промінвестбанку з 24.04.1996 по 01.10.1996, проте вказаний період не було зараховано до його стажу. З приводу даного питання позивач звернувся до відповідача із заявою про перерахунок щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці у розмірі 90% від суддівської винагороди судді. Однак отримав відмову із посиланням на те, що до позивача не застосовується ч. 2 ст. 137 Закону України "Про судоустрій і статус суддів". Вважаючи такі дії відповідача протиправними, позивач звернувся до суду з даним позовом задля захисту своїх порушених прав.

Рішенням Сумського окружного адміністративного суду від 23.07.2019 у задоволенні позовних вимог відмовлено.

Не погодившись з вказаним рішенням, позивачем ОСОБА_1 подано апеляційну скаргу, в якій, вказуючи на порушення норм матеріального права та невідповідність висновків суду першої інстанції обставинам справи, просить рішення Сумського окружного адміністративного суду від 23.07.2019 скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення позовних вимог.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що ст. 137 ЗУ "Про судоустрій і статус суддів" не містить ніяких обмежень щодо зарахування стажу роботи, вимога щодо якого визначена законом та надає право на призначення судді, до стажу роботи на посаді судді. Тому зарахування такого стажу має здійснюватись до стажу роботи на посаді судді усім громадянам, які мають стаж роботи на посаді судді: ти, хто працював, працює та буде працювати на посаді судді.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 311 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі неприбуття жодного з учасників справи у судове засідання, хоча вони були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового засідання.

Відповідно до протокольної ухвали від 25.11.2019 у зв`язку з неприбуттям жодного з учасників справи у судове засідання колегія суддів ухвалила апеляційний розгляд справи продовжити в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Згідно ч. 4 ст. 243 Кодексу адміністративного судочинства України, судове рішення, постановлене у письмовому провадженні, повинно бути складено у повному обсязі не пізніше закінчення встановлених цим Кодексом строків розгляду відповідної справи, заяви або клопотання.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено наявними в матеріалах справи доказами, що рішенням Вищої Ради Правосуддя від 21 грудня 2017 року № 4215/0/15-17 позивача звільнено з посади судді Господарського суду Сумської області в зв`язку з поданням заяви про відставку, у зв`язку з чим позивач набув статусу судді у відставці та є отримувачем довічного грошового утримання судді у відставці.

З 26.12.2017 року позивач отримує щомісячне довічне грошове утримання у розмірі 80 % від суддівської винагороди відповідно до довідки, виданої Господарським судом Сумської області.

Позивач звернувся до Сумського об`єднаного управління Пенсійного фонду України в Сумській області із заявою від 18.03.2019 року, в якій просив здійснити перерахунок розміру його щомісячного довічного грошового утримання, здійснивши нарахування і виплату його у розмірі 90% суддівської винагороди судді, працюючого на відповідній посаді, починаючи з 05 серпня 2018 року та здійснювати нарахування і виплату щомісячного довічного грошового утримання у такому розмірі (90% суддівської винагороди) у подальшому.

Дана заява обгрунтована тим, що до призначення на посаду судді позивач працював на посаді старшого юрисконсульта Сумської контори "Хіммашпостачзбут" з 18.05.1978 по 04.12.1986, на посаді юрисконсульта Управління капітального будівництва Сумського облвиконкому з 23.12.1986 по 02.10.1989 та з 01.03.1990 по 05.05.1992, на посаді ведучого юрисконсульта Сумської обласної дирекції Укрсоцбанку з 06.05.1992 по 16.04.1996, на посаді ведучого юрисконсульта Будівельного відділення Промінвестбанку з 24.04.1996 по 01.10.1996 року. Таким чином, на думку позивача, до його стажу роботи на посаді судді господарського суду та державного арбітра Держарбітражу, що складає 20 років 2 місяці, має бути зараховано стаж роботи за спеціальністю (стаж роботи юрисконсульта) 5 років, згідно ст. 137 Закону України "Про судоустрій і статус судців", а тому з 05.08.2018 року нарахування і виплата позивачу щомісячного довічного грошового утримання має здійснюватися в розмірі 90 % суддівської винагороди судді, працюючого на відповідній посаді.

Листом від 02.04.2019 року № 165/Л Сумське об`єднане управління Пенсійного фонду України в Сумській області повідомило позивача, що відповідно до частини 2 статті 137 Закону України "Про судоустрій і статус суддів", починаючи з 05.08.2018р. (дата набрання чинності Закону України "Про внесення змін до Закону України "Про судоустрій і статус суддів" у зв`язку з прийняттям Закону України "Про Вищий антикорупційний суд" від 12.07.2018 р. № 2059-VIII (далі Закон № 2059)), до стажу роботи на посаді судді зараховується стаж (досвід) роботи (професійної діяльності), вимога щодо якого визначена законом та надає право для призначення судді на посаду, але вказана норма не застосовується для перерахунку стажу роботи на посаді судді, оскільки позивачу вже призначене щомісячне довічне грошове утримання судді у відставці. Дана норма закону застосовується для обчислення стажу який дає право на призначення судді вперше та перерахунку стажу суддям, які працюють на посадах суддів на підставі виданих в судах наказах. Іншого чинним законодавством не передбачено.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з відсутності правових підстав для зарахування позивачу до стажу, який дає право на відставку та отримання щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці у розмірі 90%.

Колегія суддів погоджується з вказаним висновком суду першої інстанції, враховуючи наступне.

Відповідно до ст. 46 Конституції України, громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Станом на дату призначення позивачу щомісячного довічного грошового утримання дане питання врегульовано положеннями Закону України "Про судоустрій і статус суддів" від 02.06.2016 року № 1402-VIII.

Відповідно до положень ст. 137 Закону України "Про судоустрій і статус суддів від 02.06.2016 року № 1402-VIII, до стажу роботи на посаді судді зараховується робота на посаді: 1) судді судів України, арбітра (судді) арбітражних судів України, державного арбітра колишнього Державного арбітражу України, арбітра відомчих арбітражів України, судді Конституційного Суду України; 2) члена Вищої ради правосуддя, Вищої ради юстиції, Вищої кваліфікаційної комісії суддів України; 3) судді в судах та арбітрів у державному і відомчому арбітражах колишнього СРСР та республік, що входили до його складу.

При цьому, як передбачено п. 25 Розділу XII Прикінцеві та перехідні положення Закону України Про судоустрій і статус суддів від 02.06.2016 року № 1402-VIII, право на отримання щомісячного довічного грошового утримання у розмірі, визначеному цим Законом, має суддя, який за результатами кваліфікаційного оцінювання підтвердив відповідність займаній посаді (здатність здійснювати правосуддя у відповідному суді) або призначений на посаду судді за результатами конкурсу, проведеного після набрання чинності цим Законом, та працював на посаді судді щонайменше три роки з дня прийняття щодо нього відповідного рішення за результатами такого кваліфікаційного оцінювання або конкурсу.

В інших випадках, коли суддя іде у відставку після набрання чинності цим Законом, розмір щомісячного довічного грошового утримання становить 80 відсотків суддівської винагороди, обчисленої відповідно до положень Закону України "Про судоустрій і статус суддів". За кожний повний рік роботи на посаді судді понад 20 років розмір щомісячного довічного грошового утримання збільшується на два відсотки грошового утримання судді, але не може бути більшим ніж 90 відсотків суддівської винагороди судді, обчисленої відповідно до зазначеного Закону.

Так, відповідно до приписів ч. 1 ст. 135 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" від 07.07.2010 року № 2453-VI, до стажу роботи на посаді судді зараховується робота на посаді: 1) судді судів України, арбітра (судді) арбітражних судів України, державного арбітра колишнього Державного арбітражу України, арбітра відомчих арбітражів України; 2) члена Вищої ради юстиції, Вищої кваліфікаційної комісії суддів України; 3) судді у судах та арбітрів у державному і відомчому арбітражах колишнього СРСР та республік, що входили до його складу.

До набрання чинності Законом України "Про судоустрій і статус суддів" від 07.07.2010 року № 2453-VI був чинним Закон України від 15.12.1992 року № 2862-ХІІ "Про статус суддів", відповідно ч. 4 ст. 43 якого, судді у відставці, який має стаж роботи на посаді судді не менше 20 років, виплачується за його вибором пенсія або звільнене від сплати податку щомісячне довічне грошове утримання в розмірі 80 відсотків заробітної плати працюючого на відповідній посаді судді. За кожний повний рік роботи понад 20 років на посаді судді розмір щомісячного довічного грошового утримання збільшується на два відсотки заробітку, але не більше ніж до 90 відсотків заробітку судді.

До стажу роботи, що дає право на відставку судді та отримання щомісячного довічного грошового утримання, крім роботи на посадах суддів судів України, державних арбітрів, арбітрів відомчих арбітражів України, зараховується також час роботи на посадах суддів і арбітрів у судах та державному і відомчому арбітражі колишнього СРСР та республік, що раніше входили до складу СРСР, час роботи на посадах, безпосередньо пов`язаних з керівництвом та контролем за діяльністю судів у Верховному Суді України, в обласних судах, Київському і Севастопольському міських судах, Міністерстві юстиції України та підвідомчих йому органах на місцях, за діяльністю арбітражів у Державному арбітражі України, Вищому арбітражному суді України, а також на посадах прокурорів і слідчих за умови наявності у всіх зазначених осіб стажу роботи на посаді судді не менше 10 років.

Таким чином, посади юрисконсульта та ведучого юрисконсульта, які позивач обіймав з 18.05.1978 року по 04.12.1986 року, з 23.12.1986 року по 02.10.1989 року, з 01.03.1990 року по 05.05.1992 року, з 06.05.1992 року по 16.04.1996 року та з 24.04.1996 року по 01.10.1996 року згідно законодавства (в редакції на час обрання позивача на посаду судді 19.03.1998 року) не передбачала пільг, які б прирівнювались до стажу на посаду судді. Крім того стаж зазначеної посади не враховувався й до стажу судді, який дає право на відставку.

Конституційний Суд України у рішенні № 4-рп/2016 від 08.06.2016 у справі за конституційними поданнями Верховного Суду України щодо відповідності Конституції України (конституційності) положень частини третьої, абзаців першого, другого, четвертого, шостого частини п`ятої статті 141 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" та положень пункту 5 розділу III "Прикінцеві положення" Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення" (справа про щомісячне довічне грошове утримання суддів у відставці) зазначив, що "підставою для отримання матеріального забезпечення судді після припинення його повноважень є виключно конституційно визначений статус професійного судді. Тому таке забезпечення суддів залежить від умов, пов`язаних зі статусом судді та його професійною діяльністю щодо здійснення правосуддя, і не може залежати від інших умов, у тому числі соціального забезпечення, яке призначається і виплачується на загальних засадах та передбачене іншими, крім Закону № 2453-VI, законами України" (пп. 6.2 п. 6 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 03.06.2013 р. № 3-рп/2013). Таким чином, умови та порядок здійснення професійних повноважень суддею визначають рівень його забезпечення у відставці.

Різниця у правах суддів, які вийшли у відставку до 30.09.2016, і суддів, які вийдуть у відставку, має конституційну основу та випливає з різних вимог, за яких особа набуває (підтверджує) статус судді та у яких здійснюється правосуддя.

Колегія суддів зазначає, що стаж роботи на посаді судді, призначеного чи обраного на посаду до набрання чинності Закону України "Про судоустрій і статус суддів" від 02.06.2016 року № 1402-VIII, визначається відповідно до законодавства, що діяло на день їх призначення (обрання).

Це підтверджується також положеннями Закону України "Про Вищу раду правосуддя" від 21 грудня 2016 року №1798-VIII, яким були внесені зміни в Закон України "Про судоустрій і статус суддів" від 02.06.2016 року № 1402-VIII, зокрема, пункт 34 Прикінцевих та перехідних положень доповнено абзацом четвертим такого змісту: "Судді, призначені чи обрані на посаду до набрання чинності цим Законом, зберігають визначення стажу роботи на посаді судді відповідно до законодавства, що діяло на день їх призначення (обрання)".

Суд зазначає, що стаж роботи на посаді судді, який дає право на відставку та призначення щомісячного довічного грошового утримання є єдиним, обраховується та встановлюється (з`ясовується) Вищою радою правосуддя при розгляді заяви про відставку (прийнятті рішення про звільнення) і застосовується, як для прийняття рішення про відставку, так і для встановлення щомісячного довічного грошового утримання та визначення його розміру.

Аналогічна позиція висловлена Верховним Судом у постановах від 09.11.2018 року у справах №243/5236/17, №713/1064/17 та №559/443/17, що згідно з статтею ч. 5 ст. 242 КАС України враховується при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин.

Таким чином, оскільки робота на зазначених посадах, на день обрання позивача суддею та на день призначення щомісячного довічного грошового утримання, не визначалася як стаж, що дає право на відставку, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції щодо відсутності правових підстав для її зарахування до стажу роботи на посаді судді.

Як зазначено у рішенні Європейського Суду з прав людини "Реквеній проти Угорщини" № 25390/94, після закінчення чинності нормативно-правові акти, як регулятори суспільних правовідносин, набувають, зокрема, ознаки передбачуваності, що дає змогу кожному учаснику суспільних відносин, відповідним чином визначати свою поведінку, передбачити наслідки певних дій.

При цьому слід зауважити, що законне очікування позивача на право зарахування до стажу роботи, що дає право на надбавку за вислугу років стосується саме положень Закону, який був чинний на час призначення позивача на посаду.

Крім того зміни до статті 137 Закону "Про судоустрій і статус суддів" 1402-VIII від 02.06.2016 року, яку доповнено частиною другою, внесено після звільнення позивача з посади судді у зв`язку з поданням заяви про відставку.

Отже, колегія суддів приходить до висновку, що судом першої інстанції в повному обсязі досліджено положення нормативних актів, що регулюють спірні правовідносини та дійшов вірного висновку про відмову у задоволенні позовних вимог.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 315 КАС України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін.

Згідно із ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визначе, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процессуального права.

Таким чином, колегія суддів, переглянувши рішення суду першої інстанції, дійшла висновку, що при прийнятті рішення, суд першої інстанції дійшов вичерпних юридичних висновків щодо встановлення обставин справи і правильно застосував до спірних правовідносин сторін норми матеріального права

Наведені в апеляційній скарзі доводи правильність висновків суду не спростовують.

Керуючись ст. ст. 242, 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Сумського окружного адміністративного суду від 23.07.2019 року по справі № 480/1871/19 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий суддя (підпис)А.О. Бегунц
Судді(підпис) (підпис) О.М. Мінаєва Я.М. Макаренко