Справа № 140/2807/19
Суддя: Ксензюк Андрій Ярославович
Дата ухвалення: 2019-11-22 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОЛИНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 листопада 2019 року ЛуцькСправа № 140/2807/19

Волинський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Ксензюка А.Я.,

при секретарі судового засідання Новак Л.О.,

за участю представника позивача Сацюк І.В.,

представника відповідача Михаліка М.В.,

розглянувши в судовому засіданні за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Волинській області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача Любомльський районний відділ державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Волинській області, про визнання протиправними та скасування вимог,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до Головного управління ДФС у Волинській області про визнання протиправними та скасування вимог про сплату боргу (недоїмки) за єдиним внеском на загальнообов`язкове державне соціальне страхування від 21 листопада 2018 року № Ф-955-53 на суму 15819,54 грн., від 12 лютого 2019 року № Ф-955-53 на суму 18276,72 грн., від 11 травня 2019 року № Ф-955-53 на суму 21030,90 грн., від 04 червня 2019 року № Ф-955-53 на суму 18410,86 грн., від 02 липня 2019 року № Ф-955-53 на суму 15721,82 грн.

В обґрунтування позову позивач зазначив, що контролюючий орган не мав законних підстав для формування та направлення вимог про сплату боргу, так як позивач звільнений від обов`язку сплачувати єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування (далі - єдиний внесок), оскільки в червні 2016 року був призваний на військову службу під час мобілізації в Збройні сили України, а 02 грудня 2016 року уклав контракт про проходження військової служби у Збройних силах України. При цьому, з 11 грудня 2016 року по 21 січня 2017 року та з 26 січня 2017 року по 14 червня 2017 року безпосередньо брав участь в АТО, 10 серпня 2017 року отримав посвідчення учасника бойових дій. На даний час позивач перебуває на військовій службі у Військовій частині № НОМЕР_1 .

Вказує, що про спірні вимоги йому стало відомо внаслідок стягнення з його заробітної плати заборгованості по єдиному соціальному внеску згідно постанови державного виконавця Любомльського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Волинській області про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника від 08 квітня 2019 року ВП №58605722. На підставі вказаної постанови з позивача з травня 2019 року по серпень 2019 року стягнено кошти в сумі 10784,63 грн.

Позивач вважає оскаржувані вимоги про сплату боргу (недоїмки) незаконними та такими, що винесені з порушенням податкового законодавства, оскільки він є звільненим від сплати єдиного внеску на підставі Закону України від 20 травня 2014 року №1275-VІІ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо удосконалення оборонно-мобілізаційних питань під час проведення мобілізації», яким внесено зміни до Закону України від 08 липня 2010 року №2464-VІ «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» (далі Закон №2464-VІ).

З наведених підстав позивач просив позов задовольнити повністю.

Ухвалою від 23 вересня 2019 року прийнято позовну заяву, відкрито провадження у справі та її розгляд призначено за правилами спрощеного позовного провадження без виклику учасників справи за наявними у справі матеріалами відповідно до статті 262 Кодексу адміністративного судочинства (далі КАС України).

У відзиві на позов відповідач позовні вимоги заперечує. В обґрунтування своєї позиції вказав, що з 01 січня 2017 року набув чинності Закон України від 06 грудня 2016 року №1774-VIII «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України», яким внесені зміни до Закону №2464-VI. Відповідно до вказаних змін фізичні особи-підприємці та самозайняті особи, які не одержують доходи, зобов`язані сплачувати єдиний соціальний внесок, мінімальний розмір якого з 01 січня 2017 року становить 704,00 грн., з 01 січня 2018 року 819,06 грн., з 01 січня 2019 року 918,06 грн.

Проведеним аналізом картки особового рахунку встановлено, що ОСОБА_2 перебував на обліку як фізична особа-підприємець в ГУ ДФС у Волинській області до 01 липня 2019 року, однак свій обов`язок, передбачений статтею 6, пунктом 8 статті 9 Закону №2464-VI, щодо сплати єдиного внеску не виконував.

Сума єдиного внеску, своєчасно не нарахована та/або не сплачена у строки, встановлені Законом, є недоїмкою та стягується з нарахуванням пені та застосуванням штрафів.

ГУ ДФС у Волинській області на підставі статті 25 Закону №2464-VI та даних Автоматизованої інформаційної системи «Податковий блок», ОСОБА_1 були надіслані податкові вимоги. Згідно інтегрованої картки платника податків позивачу нараховано єдиний соціальний внесок (далі - ЄСВ) за наступні періоди: 09 лютого 2018 року нараховано у сумі 8448 грн. (за 2017 рік); 19 квітня 2018 року нараховано у сумі 2457,18 грн. (за І квартал 2018 року); 19 липня 2018 року нараховано у сумі 2457,18 грн. (за II квартал 2018 року); 19 жовтня 2018 року нараховано у сумі 2457,18 грн. (за III квартал 2018 року); 21 січня 2019 року нараховано у сумі 2457,18 гри. (за IV квартал 2018 року); 19 квітня 2019 року нараховано у сумі 2754,18 грн. (за І квартал 2019 року). З урахуванням часткової сплати недоїмка станом на 30 червня 2019 року склала 15721,82 грн.

Крім того, вказує, що від сплати єдиного соціального внеску звільняються тільки мобілізовані фізичні особи-підприємці, а фізичні особи-підприємці, які не є роботодавцями та проходять військову службу за контрактом, зобов`язані сплачувати єдиний соціальний внесок на загальних підставах.

Відтак, з наведених підстав відповідач просив у задоволенні позову відмовити.

У поданій до суду відповіді на відзив представник позивача не погодилася з доводами відзиву з підстав, наведених у позові.

В поданому до суду запереченні відповідач підтримав доводи, наведені у відзиві.

Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача Любомльський районний відділ державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Волинській області правом на подання пояснень не скористалася.

Відповідно до ухвали суду від 21 жовтня 2019 року розгляд справи ухвалено проводити за правилами спрощеного позовного провадження у судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін, судове засідання у справі було призначено на 10:00 08 листопада 2019 року.

Ухвалою від 18 листопада 2019 року замінено в даній справі відповідача ГУ ДФС у Волинській області на правонаступника Головне управління ДПС у Волинській області (далі ГУ ДПС у Волинській області, відповідач).

В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримала повністю з підстав, наведених у позові та відповіді на відзив, та просила їх задовольнити.

Представник відповідача в судовому засіданні позов не визнала з підстав, викладених у відзиві та запереченні, просила у його задоволенні відмовити повністю.

Представник третьої особи в судове засідання не прибув, хоча належним чином був повідомлений про дату, час та місце розгляду справи.

Заслухавши вступне слово учасників справи, дослідивши письмові докази, письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, оцінивши їх за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді у судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення з наступних мотивів та підстав.

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_1 з 29 червня 2011 року по від 01 липня 2019 року був зареєстрований як фізична особа-підприємець, що підтверджується даними Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань (запис від 29 червня 2011 року №0002441 та запис від 01 липня 2019 року №3002441 відповідно) (а.с.12-13).

02 грудня 2016 ОСОБА_1 підписав контракт про проходження військової служби у Збройних Силах України (а.с.14-15).

Згідно довідки Військової частини НОМЕР_2 від 23 березня 2018 року ОСОБА_1 дійсно в період з 11 грудня 2016 року по 21 січня 2017 року, з 26 січня 2017 року по 14 червня 2017 року безпосередньо брав участь в антитерористичній операції, забезпечення її проведення і захисті незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України в районі/районах проведення антитерористичної операції (м.Щастя, м.Старобільськ, с.Станиця Луганська Луганської області) (а.с.16).

10 серпня 2017 року позивач ОСОБА_1 отримав посвідчення учасника бонових дій серії НОМЕР_3 (а.с.17).

Згідно довідки Військової частини НОМЕР_4 від 17 липня 2019 року №872 ОСОБА_1 перебуває на військовій службі у військовій частині НОМЕР_4 .

21 листопада 2018 року ГУ ДФС у Волинській області сформовано ОСОБА_1 вимогу № Ф-955-53 про сплату боргу (недоїмки) станом на 31 жовтня 2018 року у сумі 15819,54 грн. відповідно до статті 25 Закону №2464-VI та даних інформаційної системи органу доходів і зборів (а.с.21).

12 лютого 2019 року ГУ ДФС у Волинській області сформовано ОСОБА_1 вимогу № Ф-955-53 про сплату боргу (недоїмки) станом на 31 січня 2019 року у сумі 18276,72 грн. відповідно до статті 25 Закону №2464-VI та даних інформаційної системи органу доходів і зборів (а.с.22).

11 травня 2019 року ГУ ДФС у Волинській області сформовано ОСОБА_1 вимогу № Ф-955-53 про сплату боргу (недоїмки) станом на 30 квітня 2019 року у сумі 21030,90 грн. відповідно до статті 25 Закону №2464-VI та даних інформаційної системи органу доходів і зборів (а.с.23).

04 червня 2019 року ГУ ДФС у Волинській області сформовано ОСОБА_1 вимогу № Ф-955-53 про сплату боргу (недоїмки) станом на 31 травня 2019 року у сумі 18410,86 грн. відповідно до статті 25 Закону №2464-VI та даних інформаційної системи органу доходів і зборів (а.с.24).

02 липня 2019 року ГУ ДФС у Волинській області сформовано ОСОБА_1 вимогу № Ф-955-53 про сплату боргу (недоїмки) станом на 30 червня 2019 року у сумі 18276,72 грн. відповідно до статті 25 Закону №2464-VI та даних інформаційної системи органу доходів і зборів (а.с.25).

Крім того, судом встановлено, що 08 квітня 2019 року старшим державним виконавцем Любомльського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Волинській області Чишиєм В.О. винесено постанову про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника у ВП №58605722 з виконання вимоги ГУ ДФС у Волинській області від 21 листопада 2018 року № Ф-955-53.

Згідно даних зворотнього боку облікової картки платника позивачу нараховано єдиний соціальний внесок (далі - ЄСВ) за наступні періоди: 09 лютого 2018 року нараховано у сумі 8448,00 грн. (за 2017 рік); 19 квітня 2018 року нараховано у сумі 2457,18 грн. (за І квартал 2018 року); 19 липня 2018 року нараховано у сумі 2457,18 грн. (за II квартал 2018 року); 19 жовтня 2018 року нараховано у сумі 2457,18 грн. (за III квартал 2018 року); 21 січня 2019 року нараховано у сумі 2457,18 гри. (за IV квартал 2018 року); 19 квітня 2019 року нараховано у сумі 2754,18 грн. (за І квартал 2019 року). Станом на 31 серпня 2019 року за позивачем обліковується заборгованість зі сплати єдиного соціального внеску в розмірі 13069,45 грн. (а.с. 52-55).

Позивач не погоджується із такими вимогами, що стало підставою для його звернення із даним позовом до суду.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд враховує частину другу статті 19 Конституції України, відповідно до якої органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Правові та організаційні засади забезпечення збору та обліку єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, умови та порядок його нарахування і сплати та повноваження органу, що здійснює його збір та ведення обліку, визначені Законом України від 08 липня 2010 року № 2464-VI «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» (далі - Закон № 2464), Інструкцією про порядок нарахування та сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, затвердженою наказом Міністерства фінансів України від 20 квітня 2015 року № 449, зареєстрованою в Міністерстві юстиції України 07 травня 2015 року № 508/26953 (далі - Інструкція № 449).

Пунктом 4 частини першої статті 4 Закону № 2464 передбачено, що платниками єдиного внеску є фізичні особи-підприємці, в тому числі ті, які обрали спрощену систему оподаткування, та члени сімей цих осіб, які беруть участь у провадженні ними підприємницької діяльності.

Згідно з пунктом 1 частини другої статті 6 Закону № 2464 платник єдиного внеску зобов`язаний своєчасно та в повному обсязі нараховувати, обчислювати і сплачувати єдиний внесок.

Відповідно до пункту 9-2 розділу VIII Закону № 2464 під час особливого періоду, визначеного Законом України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», платники єдиного внеску, визначені статтею 4 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування", призвані на військову службу під час мобілізації або залучені до виконання обов`язків щодо мобілізації за посадами, передбаченими штатами воєнного часу, на весь строк їх військової служби звільняються від виконання своїх обов`язків, визначених пунктом 2 статті 6 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування», якщо вони не є роботодавцями.

Підставою для такого звільнення є заява фізичної особи - підприємця та копія військового квитка або копія іншого документа, виданого відповідним державним органом, із зазначенням даних про призов такої особи на військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, які подаються до органу доходів і зборів фізичною особою - підприємцем протягом 10 днів після її демобілізації. Якщо демобілізована фізична особа - підприємець перебуває на лікуванні (реабілітації) у зв`язку з виконанням обов`язків під час мобілізації, заява і копія військового квитка або копія іншого документа, виданого відповідним державним органом, подаються протягом 10 днів після закінчення її лікування (реабілітації).

Аналогічні норми закріплені в пункті 5 розділу V Інструкції № 449.

Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо удосконалення оборонно-мобілізаційних питань під час проведення мобілізації» 1275-VII від 20 травня 2014 року, яким внесено зміни в розділ VIII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 2464 та доповнено пунктом 9-2 передбачено, що цей пункт застосовується з першого дня мобілізації, оголошеної Указом Президента України від 17 березня 2014 року № 303/2014 «Про часткову мобілізацію», затвердженим Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про часткову мобілізацію», та протягом усього особливого періоду».

Крім того, аналогічні норми містяться і в Інструкції «Про порядок нарахування і сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування», затвердженій наказом Міністерства фінансів України від 20.04.2015 року №449 (у редакції наказу Міністерства фінансів України 28 березня 2016 року № 393).

Зокрема, пунктом 7 розділу ІV вказаної Інструкції визначено, що протягом особливого періоду, визначеного Законом України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», платники, визначені підпунктами 3 та 4 пункту 1 розділу II цієї Інструкції, які призвані на військову службу під час мобілізації або залучені до виконання обов`язків щодо мобілізації за посадами, передбаченими штатами воєнного часу, на весь строк їх військової служби звільняються від виконання своїх обов`язків, якщо вони не є роботодавцями.

При цьому, Верховним Судом в постанові від 30 жовтня 2018 року в справі № 805/930/16-а висловлена правова позиція, що ненадання позивачем заяви про звільнення від відповідальності за невиконання обов`язку щодо своєчасного перерахування єдиного внеску не є безумовною нормою, оскільки звільнення від відповідальності передбачено безпосередньо у Законі, в силу його прямої дії та не потребує додаткового звернення.

Частиною першою статті 19 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» від 25 березня 1992 року № 2232-ХІІ (далі - Закон № 2232-ХІІ) передбачено, що військовослужбовці, які проходять кадрову або строкову військову службу, військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, військову службу за призовом осіб офіцерського складу, громадяни призовного віку, які мають вищу, професійно-технічну, повну або базову загальну середню освіту і не проходили строкової військової служби, військовозобов`язані, а також жінки, які не перебувають на військовому обліку, укладають контракт про проходження військової служби за контрактом з додержанням умов, передбачених статтею 20 цього Закону.

Відповідно до абзацу першого частини першої статті 20 Закону № 2232-ХІІ на військову службу за контрактом приймаються громадяни, які пройшли професійно-психологічний відбір і відповідають установленим вимогам проходження військової служби, зокрема, особи рядового складу, які проходять строкову військову службу або військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, резервісти, військовозобов`язані, які не мають військових звань сержантського, старшинського і офіцерського складу, особи віком від 18 років, які мають вищу, професійно-технічну, повну або базову загальну середню освіту, та не досягли граничного віку перебування на військовій службі - на військову службу за контрактом осіб рядового складу.

Згідно з пунктом 18 Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України затверджене Указом Президента України від 10 грудня 2008 року № 1153/2008 (в редакції Указу Президента № 417/2015 від 14.07.2015 року) перший контракт про проходження військової служби укладається з військовослужбовцями, які приймаються на військову службу за контрактом у разі виникнення кризової ситуації, що загрожує національній безпеці, оголошення рішення про проведення мобілізації та (або) введення правового режиму воєнного стану, - до закінчення особливого періоду або до оголошення рішення про демобілізацію.

Таким чином, наведеними законодавчими нормами передбачено, що особи, які призиваються під час мобілізації, на особливий період, в тому числі, у разі виникнення кризової ситуації, що загрожує національній безпеці, можуть виконувати обов`язки військової служби як з укладенням контракту так і без нього. Така правова ситуація як укладення контракту, не змінює статусу осіб, які виконують обов`язки військової служби за призовом під час мобілізації, на особливий період.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про оборону України» особливий період - період, що настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.

Указом Президента України «Про часткову мобілізацію» від 17 березня 2014 року №303/2014 постановлено оголосити та провести часткову мобілізацію, а також призов військовозобов`язаних, у тому числі резервістів, та поставку транспортних засобів для забезпечення потреб Збройних Сил України, Національної гвардії України здійснити в обсягах, визначених мобілізаційними планами з урахуванням резерву. Таким чином, особливий період розпочався з 17 березня 2014 р., з дня оприлюднення Указу Президента від 17 березня 2014 року №303/2014 «Про часткову мобілізацію» і триває на даний час.

Як встановлено судом, ОСОБА_1 02 грудня 2016 року підписав контракт про проходження військової служби у Збройних Силах України (а.с.14-15).

При цьому, в період з 11 грудня 2016 року по 21 січня 2017 року, з 26 січня 2017 року по 14 червня 2017 року позивач безпосередньо брав участь в антитерористичній операції, забезпечення її проведення і захисті незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України в районі/районах проведення антитерористичної операції (м.Щастя, м.Старобільськ, с.Станиця Луганська Луганської області) (а.с.16).

На підставі наведених правових норм та встановлених обставин, суд дійшов висновку, що норми пункту 9-2 розділу VIII Закону № 2464, які звільняють фізичних-осіб підприємців призваних в порядку мобілізації, на особливий період від сплати єдиного внеску на весь строк служби, поширюють свою дію і на позивача.

Крім того, відповідно до норм частини 3 статті 39 Закону № 2232-ХІІ за громадянами України, які призвані на строкову військову службу, військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, або прийняті на військову службу за контрактом, у разі виникнення кризової ситуації, що загрожує національній безпеці, оголошення рішення про проведення мобілізації та (або) введення воєнного стану на строк до закінчення особливого періоду або до оголошення рішення про демобілізацію, не припиняється державна реєстрація підприємницької діяльності фізичних осіб - підприємців. У разі непровадження ними підприємницької діяльності у період проведення мобілізації нарахування податків і зборів таким фізичним особам - підприємцям не здійснюється.

З урахуванням викладеного, суд дійшов висновку, що вимоги про сплату боргу (недоїмки) за єдиним внеском на загальнообов`язкове державне соціальне страхування від 21 листопада 2018 року № Ф-955-53 на суму 15819,54 грн., від 12 лютого 2019 року № Ф-955-53 на суму 18276,72 грн., від 11 травня 2019 року № Ф-955-53 на суму 21030,90 грн., від 04 червня 2019 року № Ф-955-53 на суму 18410,86 грн., від 02 липня 2019 року № Ф-955-53 на суму 15721,82 грн. є протиправними та підлягають скасуванню.

Відповідно до частин першої, другої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Судом також приймається до уваги, що відповідно до частини другої статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

При цьому, суд вважає за потрібне наголосити на необхідності дотримуватися й позиції, висловленої у рішенні Європейського Суду з прав людини у пункті 53 рішення у справі «Федорченко та Лозенко проти України», відповідно до якої суд при оцінці доказів керується критерієм доведення «поза розумним сумнівом».

Позивачем надано суду достатні, належні та допустимі докази щодо обґрунтованості своїх позовних вимог.

З врахуванням вищенаведеного, суд прийшов до висновку, що відповідач при прийнятті оспорюваних рішень у формі вимог про сплату боргу (недоїмки) діяв не на підставі, не в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, а відтак даний адміністративний позов слід задовольнити повністю.

Згідно із частиною першою статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Отже, на користь позивача необхідно стягнути за рахунок бюджетних асигнувань відповідача судові витрати у вигляді судового збору в розмірі 768,40 грн., який сплачено відповідно до квитанції № ПН 55 (номер платежу ) від 15 серпня 2019 року.

Керуючись статтями 139, 243-246, 250, 262, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, на підставі Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування», суд

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов задовольнити повністю.

Визнати протиправними та скасувати вимоги Головного управління ДФС у Волинській області про сплату боргу (недоїмки) за єдиним внеском на загальнообов`язкове державне соціальне страхування від 21 листопада 2018 року № Ф-955-53 на суму 15819,54 грн., від 12 лютого 2019 року № Ф-955-53 на суму 18276,72 грн., від 11 травня 2019 року № Ф-955-53 на суму 21030,90 грн., від 04 червня 2019 року № Ф-955-53 на суму 18410,86 грн., від 02 липня 2019 року № Ф-955-53 на суму 15721,82 грн.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС у Волинській області (43010, Волинська область, місто Луцьк, майдан Київський, 4, ідентифікаційний код юридичної особи 43143484) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , реєстраційний номер обліковою картки платника податків НОМЕР_5 ) судовий збір в сумі 768 (сімсот шістдесят вісім) гривень 40 копійок.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо таку апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку повністю або частково шляхом подання апеляційної скарги до Восьмого апеляційного адміністративного суду через Волинський окружний адміністративний суд. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Суддя А.Я. Ксензюк

Повний текст рішення складено 27 листопада 2019 року.