Справа № 560/1532/19
Суддя: Сушко О.О.
Дата ухвалення: 2019-11-26 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 560/1532/19

Головуючий суддя 1-ої інстанції - Михайлов О.О.

Суддя-доповідач - Сушко О.О.

26 листопада 2019 року

м. Вінниця

Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Сушка О.О.

суддів: Мацького Є.М. Залімського І. Г. ,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Управління Держпраці у Хмельницькій області на рішення Хмельницького окружного адміністративного суду від 12 липня 2019 року (м. Хмельницький) у справі за адміністративним позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Управління Держпраці у Хмельницькій області про визнання протиправними та скасування припису, постанови,

В С Т А Н О В И В :

позивач звернувся до суду з адміністративним позовом, в якому просив визнати протиправними та скасувати припис Управління Держпраці у Хмельницькій області № ХМ 1229/1635/АВ-П234 від 25 березня 2019 року про усунення виявлених порушень; визнати протиправними та скасувати постанову першого заступника начальника Управління Держпраці у Хмельницькій області № 22/138 від 10 квітня 2019 року про накладення на нього штрафу в розмірі 625950,00 грн. відповідно за порушення, відповідальність за яке передбачена абз.2 ч.2 ст. 265 КЗпП України.

Відповідно до рішення Хмельницького окружного адміністративного суду від 12 липня 2019 року позов задоволено повністю.

Не погоджуючись з вказаним рішенням відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати вказане рішення та ухвалити нове, яким відмовити в задоволенні позову.

Розглянувши матеріали справи, колегія суддів апеляційної інстанції, дійшла висновку, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, виходячи з наступного.

Судом першої інстанції та під час апеляційного провадження встановлено, що 19.03.2019 начальником управління Держпраці у Хмельницькій області прийнято наказ за №77 про здійснення інспекційного відвідування по додержанню законодавства про працю у позивача.

19.03.2019 посадовими особами відповідача стосовно позивача складено Акт інспекційного відвідування фізичної особи, яка використовує найману працю №ХМ1229/1635/АВ (далі - Акт).

Актом встановлено, що 19 березня 2019 року інспекторами праці було виявлено факт здійснення навантажувально-розвантажувальних робіт рулонів тканини п`ятьома особами на огородженій території, де розташовано складське приміщення, за адресою: АДРЕСА_1 .

ОСОБА_2 в письмовому поясненні зазначив, що працює у позивача з 01.03.2019. Режим роботи з 08.00 год. до 14.00 год. з понеділка по п`ятницю.

ОСОБА_3 в письмовому поясненні зазначив, що працює у позивача з 01.03.2019. Режим роботи з 08.00 год до 14.00 год. з вівторка по неділю. Також зазначив, що працював у позивача у лютому місяці 2019 року.

ОСОБА_4 в письмовому поясненні зазначив, що працює у позивача з 01.03.2019 неповний робочий день.

ОСОБА_5 в письмовому поясненні зазначив, що працює у позивача з 01.03.2019 на посаді вантажника. Режим роботи з 08.30 год до 13.00-14.00 год з понеділка по п`ятницю.

ОСОБА_6 в письмовому поясненні зазначив, що працює у позивача з 01.03.2019.

19.03.2019 позивачем в приміщенні Управління Держпраці у Хмельницькій області надано для ознайомлення документи - цивільно-правові договори із зазначеними особами.

З приводу громадянин ОСОБА_3 , ОСОБА_2 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 надані договори є ідентичними. Пункт 1.1 та 1.2 передбачає для усіх документів: надання послуг (виконання робіт) вантажника, а саме надання послуг по навантаженню та вивантаженню вантажу.

З приводу громадянина ОСОБА_7 Джан, поданий договір передбачає надання послуг (виконання робіт) комірника.

25 березня 2019 року управлінням Держпраці у Хмельницькій області складено припис про усунення виявлених порушень № ХМ 1229/1635/АВ-П234, яким зобов`язано позивача усунути такі порушення: недотримання вимог ч. 1 ст. 24 КЗпП України, ч.3 ст. 24 КЗпП України та ПКМУ №413, якими передбачено, що працівник не може бути допущений до роботи без укладення трудового договору та без повідомлення центрального органу виконавчої влади з питань забезпечення формування та реалізації державної політики з адміністрування єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування про прийняття працівника на роботу в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

10 квітня 2019 року управлінням Держпраці у Хмельницькій області винесено постанову про накладення штрафу уповноваженими посадовими особами №22/138, згідно якої накладено штраф на позивача у розмірі 625950 грн.

Суд першої інстанції при ухваленні оскарженого рішення виходив з обґрунтованості та доведеності позовних вимог, а відтак наявності підстав для задоволення адміністративного позову.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції з огляду на наступне.

Так, згідно з п.4 Положення про Головне управління (Управління) Державної служби України з питань праці в області, затвердженого наказом Міністерства соціальної політики України № 340 від 27.03.2015, Управління Держпраці відповідно до покладених на нього завдань здійснює державний нагляд (контроль) за дотриманням законодавства про працю юридичними особами, у тому числі їх структурними та відокремленими підрозділами, які не є юридичними особами, та фізичними особами, які використовують найману працю (пп.5); накладає у випадках, передбачених законом, штрафи за порушення законодавства, невиконання розпоряджень посадових осіб Управління Держпраці (п.49).

Процедура здійснення державного контролю за додержанням законодавства про працю юридичними особами (включаючи їх структурні та відокремлені підрозділи, які не є юридичними особами) та фізичними особами, які використовують найману працю, визначена Порядком здійснення державного контролю за додержанням законодавства про працю, затвердженого постановою КМ України № 295 від 26.04.2017 Деякі питання реалізації ст. 259 КЗпП України та статті 34 Закону України Про місцеве самоврядування в Україні.

У відповідності до абз. 2 п. 2 цього Порядку накладення штрафів за порушення законодавства про працю та зайнятість населення, затвердженого постановою КМ України № 509 від 17.07.2013, штрафи можуть бути накладені на підставі акта про виявлення під час перевірки суб`єкта господарювання або роботодавця ознак порушення законодавства про працю та/або зайнятість населення, складеного посадовою особою Держпраці чи її територіального органу.

Штрафи мають право накладати начальники територіальних органів Держпраці та їх заступники.

В силу ч. 1 ст. 21 КЗпП України трудовий договір є угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов`язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов`язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін.

За змістом ч.1, 3 ст. 24 КЗпП України трудовий договір укладається, як правило, в письмовій формі. Працівник не може бути допущений до роботи без укладення трудового договору, оформленого наказом чи розпорядженням власника або уповноваженого ним органу, та повідомлення центрального органу виконавчої влади з питань забезпечення формування та реалізації державної політики з адміністрування єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування про прийняття працівника на роботу в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Положеннями ч. 1 ст. 626 та ч. 1 ст. 628 ЦК України передбачено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною 1 ст. 627 ЦК України визначено, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Вимогами ч.ч. 1, 2 ст. 837 ЦК України встановлено, що за договором підряду одна сторона (підрядник) зобов`язується на свій ризик виконати певну роботу за завданням другої сторони (замовника), а замовник зобов`язується прийняти та оплатити виконану роботу. Договір підряду може укладатися на виготовлення, обробку, переробку, ремонт речі або на виконання іншої роботи з переданням її результату замовникові.

Згідно з ч.1 ст. 843 ЦК України у договорі підряду визначається ціна роботи або способи її визначення.

За правилами ч. 1-2 ст. 846 ЦК України строки виконання роботи або її окремих етапів встановлюються у договорі підряду. Якщо у договорі підряду не встановлені строки виконання роботи, підрядник зобов`язаний виконати роботу, а замовник має право вимагати її виконання у розумні строки, відповідно до суті зобов`язання, характеру та обсягів роботи та звичаїв ділового обороту.

Нормами ч. 1-2 ст. 265 КЗпП України передбачено, що посадові особи органів державної влади та органів місцевого самоврядування, підприємств, установ та організацій, винні у порушенні законодавства про працю, несуть відповідальність згідно з чинним законодавством.

Юридичні та фізичні особи - підприємці, які використовують найману працю, несуть відповідальність у вигляді штрафу в разі, зокрема, фактичного допуску працівника до роботи без оформлення трудового договору (контракту) - у тридцятикратному розмірі мінімальної заробітної плати, встановленої законом на момент виявлення порушення, за кожного працівника, щодо якого скоєно порушення.

В свою чергу, у п.п. 40-42 постанови Верховного Суду від 26 вересня 2018 року по справі №822/723/17 зроблено правовий висновок про те, що основною ознакою, що відрізняє цивільні відносини від трудових, є те, що трудовим законодавством регулюється процес організації трудової діяльності. За цивільно-правовим договором процес організації трудової діяльності залишається за його межами, метою договору є отримання певного матеріального результату. Виконавець, який працює за цивільно-правовим договором, на відміну від працівника, який виконує роботу відповідно до трудового договору, не підпорядковується правилам внутрішнього трудового розпорядку, хоча і може бути з ними ознайомлений, він сам організовує свою роботу і виконує її на власний ризик, працівник не зараховується до штату установи (організації), не вноситься запис до трудової книжки та не видається розпорядчий документ про прийом його на роботу на певну посаду. З аналізу наведених норм вбачається, що трудовий договір - це угода щодо здійснення і забезпечення трудової функції. За трудовим договором працівник зобов`язаний виконувати роботу з визначеної однієї або кількох професій, спеціальностей, посади відповідної кваліфікації, виконувати визначену трудову функцію в діяльності підприємства. Після закінчення виконання визначеного завдання трудова діяльність не припиняється. Предметом трудового договору є власне праця працівника в процесі виробництва, тоді як предметом договору цивільно-правового характеру є виконання його стороною певного визначеного обсягу робіт.

Визначальним для вирішення даної справи є встановлення наявності існування трудових відносин між позивачем та фізичними особами, оскільки за умови відсутності існування таких відносин відсутня й передумова для притягнення позивача до відповідальності згідно з абз. 2 ч. 2 ст. 265 КЗпП України. При цьому, такі фактичні обставини повинні підтверджуватися допустимими та належними доказами.

ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 в письмових поясненнях від 19.03.2019 зазначили, що працюють у позивача з 01.03.2019.

Позивач заперечує факт наявності перебування у трудових відносинах із такими особами, на підтвердження чого надав укладені 01.03.2019 між ним (замовник) та фізичними особами (виконавці) цивільно-правові договори.

За п.1.1-1.2 цивільно-правового договору №01/03 від 01.03.2019 (укладеним з ОСОБА_6 ) виконавець зобов`язується надати замовнику послуги (виконати роботу) в обсязі і на умовах передбачених даним договором, а замовник зобов`язується прийняти та оплатити дані послуги (роботи), а саме: комірника. Виконавець приймає на себе повну матеріальну відповідальність за всі в установленому порядку передані йому під звіт товарно-матеріальні цінності. Відповідно до п.2.1 договору визначено обов`язки виконавця - надати послуги та виконати роботу, визначену пунктом 1.1. даного Договору. Пунктом 3.2 договору передбачено такий обов`язок замовника, як сформулювати виконавцю чітке завдання.

Пунктом 1.1-1.2 цивільно-правових договорів №02/03, №03/03, №04/03, №05/03 від 01.03.2019 (укладених з наступними фізичними особами: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ) визначено, що виконавець зобов`язується надати замовнику послуги (виконати роботи) в обсязі і на умовах, передбачених даним договором, а замовник зобов`язується прийняти та оплатити дані послуги (роботи), а саме: вантажника. Виконавець зобов`язується на основі завдання замовника надати йому послуги навантаження та вивантаження вантажу. Відповідно до п.2.1 договору визначено обов`язки виконавця - надати послуги та виконати роботу, визначену п. 1.1. даного Договору. Пунктом 3.2 договору передбачено такий обов`язок замовника, як сформулювати виконавцю чітке завдання.

Крім того, позивачем надано акти прийому-передачі виконаних робіт (наданих послуг), складених 19.03.2019 за №1, згідно яких ОСОБА_6 надав послуги комірника (од. вим. - рул. (4750 м/шт), кількість 160, ціна без ПДВ - 4025), а інші особи - вантажно-розвантажувальні роботи ( ОСОБА_5 - 40 рул. (30 м/шт) за ціною 3622,50 грн., ОСОБА_4 - 40 рул. (30 м/шт) за ціною 3622,50 грн., ОСОБА_2 - 45 рул. (25 м/шт) за ціною 3622,50 грн., ОСОБА_3 - 35 рул. (35 м/шт) за ціною 3622,50 грн.).

Частинами 1-3 включно ст. 6 ЦК України встановлено, що сторони мають право укласти договір, який не передбачений актами цивільного законодавства, але відповідає загальним засадам цивільного законодавства. Сторони мають право врегулювати у договорі, який передбачений актами цивільного законодавства, свої відносини, які не врегульовані цими актами. Сторони в договорі можуть відступити від положень актів цивільного законодавства і врегулювати свої відносини на власний розсуд. Сторони в договорі не можуть відступити від положень актів цивільного законодавства, якщо в цих актах прямо вказано про це, а також у разі, якщо обов`язковість для сторін положень актів цивільного законодавства випливає з їх змісту або із суті відносин між сторонами.

В силу ст. 901 ЦК України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Положення цієї глави можуть застосовуватися до всіх договорів про надання послуг, якщо це не суперечить суті зобов`язання.

Згідно з ст. 902 ЦК України виконавець повинен надати послугу особисто.

У випадках, встановлених договором, виконавець має право покласти виконання договору про надання послуг на іншу особу, залишаючись відповідальним в повному обсязі перед замовником за порушення договору.

Якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором (ч. 1 ст. 903 ЦК України).

Тобто, основною ознакою, що відрізняє цивільно-правові відносини, що виникли на підставі договору, від трудових, є те, що трудовим законодавством регулюється процес трудової діяльності, її організація. За цивільно-правовим договором процес організації трудової діяльності залишається за його межами, метою договору є отримання певного матеріального результату. Виконавець, на відміну від працівника, сам організовує і виконує свою роботу.

Відтак, у разі надання послуг не на підставі трудового договору, а відповідно до договору про надання послуг (цивільно-правового договору), трудові відносини не виникають.

Таким чином, з огляду на предмет укладених договорів та поняття трудового договору, не встановлення інших доказів щодо організації процесу трудової діяльності, аргументи відповідача про трудовий характер відносин між позивачем та вказаними особами не знайшли свого підтвердження під час судового розгляду даної справи.

У ст. 204 ЦК України, закріплено презумпцію правомірності правочину, яка передбачає, що правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Цивільно-правові договори, укладені позивачем, не були визнані недійсними чи неукладеними у порядку встановленому законом.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги не ґрунтуються на вимогах чинного законодавства, яке регулює спірні правовідносини, та повністю спростовуються встановленими у справі обставинами.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 315, 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судом встановлено, що апелянтом при подачі апеляційної скарги не сплачено судовий збір в сумі 5213,45 грн. за частину майнової вимоги, який підлягає стягненню з Управління Держпраці у Хмельницькій області.

Платіжне доручення №160 від 11.05.2019 року, що міститься в матеріалах справи (а.с. 135), суд апеляційної інстанції не бере до уваги, оскільки відповідно до ухвали Сьомого апеляційного адміністративного суду від 15.07.2019 року судовий збір, сплачений згідно вказаного платіжного доручення у розмірі 5213,45 грн. повернуто Управлінню Держпраці у Хмельницькій області.

Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В :

апеляційну скаргу Управління Держпраці у Хмельницькій області залишити без задоволення, а рішення Хмельницького окружного адміністративного суду від 12 липня 2019 року - без змін.

Стягнути з Управління Держпраці у Хмельницькій області (29013, вул. Кам`янецька, 74, м. Хмельницький, ) судовий збір в розмірі 5213 грн. 45 коп. (п`ять тисяч двісті тринадцять гривень) за подання апеляційної скарги на рішення Хмельницького окружного адміністративного суду від 12.07.2019 за реквізитами стягувача: Державна судова адміністрація України, місце знаходження (вул. Липська, 18/5, м.Київ, 01601); отримувач коштів: ГУК у м. Києві/м. Київ, код класифікації доходів бюджету 22030106; ; банк: Казначейство України; МФО: 899998; Р/р: 6001, код класифікації доходів бюджету 22030106.

Постанова суду набирає законної сили з моменту її прийняття та оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий Сушко О.О.

Судді Мацький Є.М. Залімський І. Г.