Справа № 140/2060/19
Суддя: Макарик Володимир Ярославович
Дата ухвалення: 2019-11-27 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 листопада 2019 рокуЛьвів№ 857/11035/19

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого судді - Макарика В.Я.

суддів - Бруновської Н.В., Матковської З.М.

розглянувши в порядку письмового провадження у місті Львові апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Волинського окружного адміністративного суду від 04 вересня 2019 року (головуючий суддя в суді першої інстанції Ксензюк А.Я., м. Луцьк) у справі № 140/2060/19 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до приватного нотаріуса Луцького міського нотаріального округу Волинської області Горбач Лесі Сергіївни про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити дії,-

В С Т А Н О В И В:

02 липня 2019 року ОСОБА_1 звернувся з адміністративним позовом до приватного нотаріуса Луцького міського нотаріального округу Волинської області Горбач Лесі Сергіївни в якому просив визнати протиправною бездіяльність державного реєстратора - приватного нотаріуса Луцького міського нотаріального округу Волинської області Горбач Л.С., яка виразились у зупиненні державної реєстрації за ОСОБА_1 права власності на торговий павільйон загальною площею 8,1 квадратних метрів, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 та зобов`язати державного реєстратора - приватного нотаріуса Луцького міського нотаріального округу Волинської області Горбач Л.С. відновити державну реєстрацію за ОСОБА_1 права власності на торговий павільйон загальною площею 8,1 квадратних метрів, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 та внести відповідні відомості до Державного реєстру прав на нерухоме майно.

Рішенням Волинського окружного адміністративного суду від 04 вересня 2019 року в задоволенні позову ОСОБА_1 до приватного нотаріуса Луцького міського нотаріального округу Волинської області Горбач Лесі Сергіївни про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити дії відмовити, - відмовлено.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, позивач ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду першої інстанції скасувати, та прийняти нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги повністю.

Апелянт вважає, що суд першої інстанції неправильно встановив обставини справи, неповно з`ясував обставини, що мають значення для справи, висновки викладені у рішенні суду першої інстанції не відповідають обставинам справи, суд неправильно застосував норми матеріального права, рішення прийняте з порушенням норм процесуального права, без врахування принципу верховенства права з підстав викладених в апеляційній скарзі.

Суд апеляційної інстанції заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи, обговоривши підстави в межах апеляційної скарги, вважає, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, виходячи з наступного.

Судом апеляційної інстанції з матеріалів справи встановлено, що 27 травня 2019 року приватним виконавцем виконавчого округу Волинської області Пирогою С.С. складено акт про проведення публічних торгів ВП №58042334, відповідно до якого передано на реалізацію торговий павільйон, загальною площею 8,1 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , та належав на праві власності ОСОБА_2 на підставі свідоцтва про право власності, 148 від 31 березня 2006 року, 05 квітня 2006 року. 14 травня 2019 року Держаним підприємством "СЕТАМ" були проведені електронні торги з реалізації вищезазначеного нерухомого майна (№ лоту: 346169). Відповідно до протоколу проведення електронних торгів від 14 травня 2019 року №405775, виданого Державним підприємством "СЕТАМ", переможцем торгів визнано: ОСОБА_1 . Вказаний акт про проведені електронні торги є документом, що підтверджує виникнення права власності на придбане майно, у випадках, передбачених законодавство.

28 травня 2019 року приватним нотаріусом Горбач Л.С. видано свідоцтво, зареєстроване в реєстрі за № 1118, яким відповідно до статті 61 Закону України "Про виконавче провадження" та на підставі акта про проведені електронні торги, виданого приватним виконавцем виконавчого округу Волинської області Пирогою С.С. 27 травня 2019 року, посвідчено, що позивачу на праві власності належить майно, що складається з торгового павільйону, загальною площею 8,1 кв.м., який розташований за адресою: АДРЕСА_1 , що раніше належало ОСОБА_2 на підставі свідоцтва про право власності, 148 від 31 березня 2006 року, 05 квітня 2006 року.

28 травня 2019 року відповідачем прийнято заяву про державну реєстрацію за позивачем права власності на торговий павільйон загальною площею 8,1 квадратних метрів, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , яку зареєстровано в Державному реєстрі речових прав 28 травня 2019 року о 11:23:31 год. за №34265513.

За результатами розгляду вказаної заяви, приватним нотаріусом Горбач Л.С. прийнято рішення про проведення державної реєстрації за позивачем права власності на вказане вище нерухоме майно (номер запису про право власності: 31740048).

04 червня 2019 року відповідач, розглянувши рішення про заборону вчинення дій, пов`язаних з державною реєстрацію прав, прийняте 28 травня 2019 року 11:23:31, за реєстраційним номером 34265513, на торговий павільйон, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 , на підставі статті 25 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" прийняла рішення №47181851 про зупинення державної реєстрації права власності на вказане майно.

Правові відносини, що виникають у сфері державної реєстрації речових прав на нерухоме майно, розміщене на території України, та обтяжень таких прав регулюються Законом України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" від 1 липня 2004 року № 1952-IV (далі - Закон №1952-IV).

Згідно з частиною першою статті 2 Закону №1952-IV державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень (далі - державна реєстрація прав) - офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Частиною першою статті 4 цього ж Закону визначено, що державній реєстрації прав підлягають: право власності; речові права, похідні від права власності; право власності на об`єкт незавершеного будівництва; заборона відчуження та арешт нерухомого майна, податкова застава, предметом якої є нерухоме майно, та інші обтяження.

Згідно з пунктом 2 частини першої статті 10 Закону №1952-IV державним реєстратором є, зокрема, нотаріус.

Державний реєстратор самостійно приймає рішення за результатом розгляду заяв у сфері державної реєстрації прав (частина перша статті 11 Закону № 1952-IV).

Відповідно до частини третьої статті 10 Закону №1952-IV державний реєстратор: 1) встановлює відповідність заявлених прав і поданих/отриманих документів вимогам законодавства, а також відсутність суперечностей між заявленими та вже зареєстрованими речовими правами на нерухоме майно та їх обтяженнями, зокрема: відповідність обов`язкового дотримання письмової форми правочину та його нотаріального посвідчення у випадках, передбачених законом; відповідність повноважень особи, яка подає документи для державної реєстрації прав; відповідність відомостей про речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що містяться у Державному реєстрі прав, відомостям, що містяться у поданих/отриманих документах; наявність обтяжень прав на нерухоме майно; наявність факту виконання умов правочину, з якими закон та/або відповідний правочин пов`язує можливість виникнення, переходу, припинення речового права, що підлягає державній реєстрації; 2) перевіряє документи на наявність підстав для проведення реєстраційних дій, зупинення розгляду заяви про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, зупинення державної реєстрації прав, відмови в державній реєстрації прав та приймає відповідні рішення; 3) під час проведення державної реєстрації прав, що виникли в установленому законодавством порядку до 1 січня 2013 року, обов`язково запитує від органів влади, підприємств, установ та організацій, які відповідно до законодавства проводили оформлення та/або реєстрацію прав, інформацію (довідки, засвідчені в установленому законодавством порядку копії документів тощо), необхідну для такої реєстрації, у разі відсутності доступу до відповідних носіїв інформації, що містять відомості, необхідні для проведення державної реєстрації прав, чи у разі відсутності необхідних відомостей в єдиних та державних реєстрах, доступ до яких визначено цим Законом, та/або у разі, якщо відповідні документи не були подані заявником. Органи державної влади, підприємства, установи та організації зобов`язані безоплатно протягом трьох робочих днів з моменту отримання запиту надати державному реєстратору запитувану інформацію в паперовій та (за можливості) в електронній формі; 4) під час проведення реєстраційних дій обов`язково використовує відомості Державного земельного кадастру та Єдиного реєстру дозвільних документів, що дають право на виконання підготовчих та будівельних робіт і засвідчують прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів, відомостей про повернення на доопрацювання, відмову у видачі, скасування та анулювання зазначених документів, а також використовує відомості, отримані у порядку інформаційної взаємодії Державного реєстру прав з Єдиним державним реєстром судових рішень; 5) відкриває та/або закриває розділи в Державному реєстрі прав, вносить до відкритого розділу або спеціального розділу Державного реєстру прав відповідні відомості про речові права на нерухоме майно та їх обтяження, про об`єкти та суб`єктів таких прав; 6) присвоює за допомогою Державного реєстру прав реєстраційний номер об`єкту нерухомого майна у випадках, передбачених цим Законом; 7) виготовляє електронні копії документів, поданих у паперовій формі, та розміщує їх у реєстраційній справі в електронній формі у відповідному розділі Державного реєстру прав (у разі якщо такі копії не були виготовлені під час прийняття документів за заявами у сфері державної реєстрації прав); 8) формує за допомогою Державного реєстру прав документи за результатом розгляду заяв у сфері державної реєстрації прав; 9) формує реєстраційні справи у паперовій формі; 9-1) надає в установленому порядку та у випадках, передбачених Законом України "Про виконавче провадження", інформацію органу державної виконавчої служби або приватному виконавцю; 10) здійснює інші повноваження, передбачені цим Законом.

Частиною першою статті 27 Закону № 1952-VІ передбачено, що державна реєстрація права власності та інших речових прав, крім державної реєстрації права власності на об`єкт незавершеного будівництва, проводиться на підставі:

1) укладеного в установленому законом порядку договору, предметом якого є нерухоме майно, речові права на яке підлягають державній реєстрації, чи його дубліката;

2) свідоцтва про право власності на частку у спільному майні подружжя у разі смерті одного з подружжя, виданого нотаріусом або консульською установою України, чи його дубліката;

3) свідоцтва про право на спадщину, виданого нотаріусом або консульською установою України, чи його дубліката;

4) виданого нотаріусом свідоцтва про придбання майна з прилюдних торгів (аукціонів) та свідоцтва про придбання майна з прилюдних торгів (аукціонів), якщо прилюдні торги (аукціони) не відбулися, чи їх дублікатів;

5) свідоцтва про право власності, виданого органом приватизації наймачам житлових приміщень у державному та комунальному житловому фонді, чи його дубліката;

6) свідоцтва про право власності на нерухоме майно, виданого до 1 січня 2013 року органом місцевого самоврядування або місцевою державною адміністрацією, чи його дубліката;

7) рішення про закріплення нерухомого майна на праві оперативного управління чи господарського відання, прийнятого власником нерухомого майна чи особою, уповноваженою управляти таким майном;

8) державного акта на право приватної власності на землю, державного акта на право власності на землю, державного акта на право власності на земельну ділянку або державного акта на право постійного користування землею, виданих до 1 січня 2013 року;

9) рішення суду, що набрало законної сили, щодо права власності та інших речових прав на нерухоме майно;

10) ухвали суду про затвердження (визнання) мирової угоди;

11) заповіту, яким установлено сервітут на нерухоме майно;

12) рішення уповноваженого законом органу державної влади про повернення об`єкта нерухомого майна релігійній організації;

13) рішення власника майна, уповноваженого ним органу про передачу об`єкта нерухомого майна з державної у комунальну власність чи з комунальної у державну власність або з приватної у державну чи комунальну власність;

14) інших документів, що відповідно до законодавства підтверджують набуття, зміну або припинення прав на нерухоме майно.

Порядок проведення державної реєстрації прав проводиться визначений статтею 18 Закону №1952-IV .

Частинами першою, другої статті 25 Закону № 1952-VІ встановлено, що проведення реєстраційних дій зупиняється на підставі рішення суду про заборону вчинення реєстраційних дій, що набрало законної сили, або на підставі заяви власника об`єкта нерухомого майна про заборону вчинення реєстраційних дій щодо власного об`єкта нерухомого майна. Про зупинення реєстраційних дій на підставі рішення суду про заборону вчинення реєстраційних дій державний реєстратор невідкладно повідомляє власника об`єкта нерухомого майна. У разі наявності зареєстрованих заяв на проведення реєстраційних дій державний реєстратор, який здійснює розгляд таких заяв, невідкладно повідомляє про зупинення реєстраційних дій відповідних заявників.

Рішення суду або заява власника об`єкта нерухомого майна про заборону вчинення реєстраційних дій реєструється у Державному реєстрі прав.

Згідно пункту 9 частини першої статті 2 Закону № 1952-VІ реєстраційна дія - державна реєстрація прав, внесення змін до записів Державного реєстру прав, скасування державної реєстрації прав, а також інші дії, що здійснюються в Державному реєстрі прав, крім надання інформації з Державного реєстру прав.

Судом апеляційної інстанції з матеріалів справи встановлено, що приватним нотаріусом Горбач Л.С. було здійснено пошук відомостей із бази даних про реєстрацію заяв та запитів Державного реєстру речових прав (ідентифікатор пошуку №168237081) та встановлено зареєстровану заяву про заборону вчинення дій за реєстраційним номером №34178433 прийняту 22 травня 2019 року Департаметом "Центр надання адміністративних послуг у місті Луцьк" Луцької міської ради Волинської області за №34178433 щодо об`єкту нерухомого майна, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1.

04 червня 2019 року в результаті встановлення зареєстрованої заяви власника про заборону вчинення дій за реєстраційним номером №34178433 приватним нотаріусом Горбач Л.С. було прийнято рішення № 47181851 про зупинення державної реєстрації прав, а саме: зупинення державної реєстрації права власності на торговий павільйон, що розташований за адресою: АДРЕСА_1.

Абзацом другим частини третьої статті 25 Закону № 1952-VІ встановлено, державний реєстратор приймає рішення про відновлення реєстраційних дій на підставі рішення суду про скасування рішення суду, що було підставою для прийняття рішення про зупинення проведення реєстраційних дій, або на підставі заяви власника об`єкта нерухомого майна про відкликання власної заяви про заборону вчинення реєстраційних дій, зареєстрованих у Державному реєстрі прав. Державний реєстратор також приймає рішення про відновлення реєстраційних дій, якщо власником об`єкта нерухомого майна, яким подано заяву про заборону вчинення реєстраційних дій, у строк, що не перевищує десяти робочих днів, не подано рішення суду про заборону вчинення реєстраційних дій, що набрало законної сили.

Суд першої інстанції правомірно не погодився з позицією позивача щодо бездіяльності відповідача, якою враховуються аналогічні за своїм змістом заяви попереднього власника придбаного позивачем нерухомого майна про заборону вчинення реєстраційних дій у порядку статті 25 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" (№ 34178433 від 22 травня 2019 року, № 34336988 від 31 травня 2019 року, № 34435583 від 06 червня 2019 року, № 34567776 від 14 червня 2019 року, № 34658128 від 21 червня 2019 року, № 34747254 від 27 червня 2019), та зупинення державної реєстрації прав протиправною, оскільки статтею 25 Закону № 1952-VІ не передбачено обмежень щодо кількості заяв, які можуть бути подані власником нерухомого майна для захисту своїх прав як до спливу десятиденного терміну, так і після.

Щодо позовної вимоги про зобов`язання відповідача вчинити реєстраційну дію, суд апеляційної інстанції погоджується з судом першої інстанції зазначаючи наступне.

Відповідно до статті 11 Закону № 1952-IV державний реєстратор самостійно приймає рішення за результатом розгляду заяв у сфері державної реєстрації прав. Втручання, крім випадків, передбачених цим Законом, будь-яких органів влади, їх посадових осіб, юридичних осіб, громадян та їх об`єднань у діяльність державного реєстратора під час проведення реєстраційних дій забороняється і тягне за собою відповідальність згідно із законом.

Відповідно до пункту 2 частини третьої статті 10 Закону № 1952-IV державний реєстратор перевіряє документи на наявність підстав для проведення реєстраційних дій, зупинення розгляду заяви про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, зупинення державної реєстрації прав, відмови в державній реєстрації прав та приймає відповідні рішення.

Приписами чинного законодавства чітко зазначено про можливість здійснення реєстраційних дій виключно державним реєстратором. Втручання, крім випадків, передбачених цим Законом, будь-яких органів влади, їх посадових осіб, юридичних осіб, громадян та їх об`єднань у діяльність державного реєстратора під час проведення реєстраційних дій забороняється і тягне за собою відповідальність згідно із законом.

За приписами статті 6 КАС України, суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини.

Статтею 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Європейський суд з прав людини у рішенні від 13 січня 2011 року (остаточне) по справі "Чуйкіна проти України" (CASE OF CHUYKINA v. UKRAINE) (Заява №28924/04) констатував: "Суд нагадує, що процесуальні гарантії, викладені у статті 6 Конвенції, забезпечують кожному право звертатися до суду з позовом щодо своїх цивільних прав та обов`язків. Таким чином стаття 6 Конвенції втілює "право на суд", в якому право на доступ до суду, тобто право ініціювати в судах провадження з цивільних питань становить один з його аспектів (див. рішення від 21 лютого 1975 року у справі "Голдер проти Сполученого Королівства" (Golder v. theUnitedKingdom), пп.28-36, Series A №18). Крім того, порушення судового провадження саме по собі не задовольняє усіх вимог пункту 1 статті 6 Конвенції. Ціль Конвенції - гарантувати права, які є практичними та ефективними, а не теоретичними або ілюзорними. Право на доступ до суду включає в себе не лише право ініціювати провадження, а й право отримати "вирішення" спору судом. Воно було б ілюзорним, якби національна правова система Договірної держави дозволяла особі подати до суду цивільний позов без гарантії того, що справу буде вирішено остаточним рішенням в судовому провадженні. Для пункту 1 статті 6 Конвенції було б неможливо детально описувати процесуальні гарантії, які надаються сторонам у судовому процесі - провадженні, яке є справедливим, публічним та швидким, не гарантувавши сторонам того, що їхні цивільні спори будуть остаточно вирішені (див. рішення у справах "Мултіплекс проти Хорватії" (Multiplex v. Croatia), заява №58112/00, п.45, від 10 липня 2003року, та "Кутіч проти Хорватії" (Kutic v. Croatia), заява №48778/99, п. 25, ECHR 2002-II)".

Взявши до уваги викладене, колегія суддів приходить до висновку про те, що рішення суду першої інстанцій є законним та обґрунтованим і не підлягає скасуванню, оскільки суд всебічно перевіривши обставини справи, вирішив спір у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, висновки суду є правильними, а доводи апеляційної скарги їх не спростовують.

З огляду на викладене, суд апеляційної інстанції вважає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, тому відповідно до ст. 316 КАС України, апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, рішення суду без змін.

Керуючись ст. 243, ст. 308, ст. 310, 311, ст. 315, ст. 316, ст. 321, ст. 322, ст. 325 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційний суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Волинського окружного адміністративного суду від 04 вересня 2019 року у справі № 140/2060/19 - без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом другим частини п`ятої статті 328 КАС України.

Головуючий суддя В. Я. Макарик
судді Н. В. Бруновська
З. М. Матковська