Справа № 500/1923/19
Суддя: Курилець Андрій Романович
Дата ухвалення: 2019-11-27 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 листопада 2019 рокуЛьвів№ 857/11194/19

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого-судді Курильця А.Р.,

суддів Кушнерика М.П., Мікули О.І.,

з участю секретаря Михальської М.Р.,

позивача ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Тернопільського районного відділу Державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Тернопільській області на рішення Тернопільського окружного адміністративного суду від 30 вересня 2019 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Тернопільського районного відділу Державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Тернопільській області про скасування постанов, -

суддя в 1-й інстанції Мандзій О.П.,

час ухвалення рішення - 30.09.2019 року,

місце ухвалення рішення - м.Тернопіль,

дата складання повного тексту рішення - 30.09.2019 року,

в с т а н о в и в :

ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до Тернопільського районного відділу Державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Тернопільській області про скасування постанов.

Рішенням Тернопільського окружного адміністративного суду від 30 вересня 2019 року позов задоволено. Визнано протиправною та скасовано постанову Тернопільського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Тернопільській області від 17.07.2019 року ВП №52466723 про стягнення виконавчого збору. Визнано протиправною та скасовано постанову Тернопільського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Тернопільській області від 17.07.2019 року ВП №52466723 про стягнення з боржника витрат виконавчого провадження. Визнано протиправною та скасовано постанову Тернопільського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Тернопільській області від 05.08.2019 року ВП №52467066 про стягнення виконавчого збору. Визнано протиправною та скасовано постанову Тернопільського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Тернопільській області від 05.08.2019 року ВП №52467066 про стягнення з боржника витрат виконавчого провадження.

Не погоджуючись з вказаним судовим рішенням, відповідач оскаржив його в апеляційному порядку. Вважає, що оскаржуване рішення прийняте з неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи, з порушенням норм матеріального права та підлягає скасуванню, покликаючись на те, що законодавцем встановлений чіткий перелік випадків при яких виконавчий збір не стягується. Водночас, імперативна норма ч.3 ст.40 Закону України "Про виконавче провадження" зобов`язує державного виконавця у разі повернення виконавчого документа стягувачу з підстав передбачених п.1 ч.1 ст.37 цього Закону, якщо виконавчий збір не стягнуто, розпочати стягнення такого. З огляду на викладене, вважає спірні постанови правомірними, винесеними на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Позивач в судовому засіданні апеляційну скаргу заперечив, зазначивши що рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим, просить залишити його без змін.

Представник відповідача в судове засідання не з`явився, належним чином повідомлявся про час і місце розгляду справи, і оскільки його явка в суді апеляційної інстанції не є обов`язковою, апеляційний розгляд справи проведено у його відсутності.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення учасників справи, перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги в їх сукупності, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційну скаргу слід задовольнити, а оскаржуване рішення - скасувати з наступних підстав.

Постановляючи оскаржуване рішення, суд першої інстанції виходив з того, що стягнення виконавчого збору відповідно до ч.3 ст.40 Закону № 1404-VIII оскаржуваними постановою від 17.07.2019 року ВП №52466723 та постановою від 05.08.2019 року ВП №52467066, без реального стягнення суми боргу з боржника, створює умови для стягнення з позивача суми виконавчого збору без реального виконання рішення суду.

Проте, колегія суддів не погоджується з такими висновками суду першої інстанції, вважає їх помилковими з огляду на наступне.

Судом встановлено, що на виконанні у Тернопільського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Тернопільській області перебували виконавчі провадження ВП №52466723 та ВП №52467066, відкриті 05.10.2016 року (а.с.13, 18), по примусовому виконанню виконавчих листів №344/1984/15-ц, виданих 18.08.2016 року Івано-Франківським міським судом Івано-Франківської області, про стягнення в солідарному порядку з ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_1 на користь публічного акціонерного товариства "ВТБ Банк" заборгованість за кредитним договором № 066-08/Ф від 05.06.2008 року станом на 10.12.2015 року в розмірі 9 174,14 долари США , що за офіційним курсом НБУ становить 210 041,18 грн., яка складається з загальної заборгованості по кредиту з урахуванням 3% річних , що становить 6 780 доларів США 60 центів (еквівалент 155241,37 грн.), з них: поточна заборгованість по кредиту - 6162,57 долари США (еквівалент 141091,57 грн.), прострочена заборгованість за кредитом 602,83 долари США (еквівалент 13 801, 79 грн.), 3% річних -15,20 доларів США (еквівалент 348,01 грн.), загальної заборгованості по сплаті процентів по кредиту з урахуванням 3% річних, що становить 1655 доларів США 32 центів (еквівалент 37898,55 грн.), з них: прострочена заборгованість за процентами 1547,15 доларів США (еквівалент 35421,91 грн., заборгованість за процентами 62,82 долари США (еквівалент 1438,29 грн.), 3% річних за весь час прострочення сплати процентів 45,35 доларів США (еквівалент 1038,35 грн.); пеня, нарахована у зв`язку з несвоєчасною сплатою процентів в розмірі 0,1% за кожен день просрочки 738 доларів США 21 цента (еквівалент 16901,26 грн.), та про стягнення в солідарному порядку з ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_1 на користь публічного акціонерного товариства "ВТБ Банк" витрати по сплаті судового збору в розмірі 3150,62 грн. (а.с.9, 11).

Зазначені виконавчі листи, згідно відмітки державного виконавця, 17.07.2019 року повернуті стягувачу з підстав передбачених п.1 ч.1 ст.37 Закону України "Про виконавче провадження" (а.с.10, 12).

Також, держаним виконавцем Тернопільського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Тернопільській області 17.07.2019 року в межах виконавчого провадження ВП №52466723 винесено постанови про стягнення виконавчого збору у розмірі 21004,11 грн. (а.с.24) та про стягнення з боржника витрат виконавчого провадження в сумі 150,00 грн. (а.с.23) та 05.08.2019 року в межах виконавчого провадження ВП №52467066 винесено постанови про стягнення виконавчого збору у розмірі 315,06 грн. (а.с.22) та про стягнення з боржника витрат виконавчого провадження в сумі 100,00 грн. (а.с.25).

Умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку, у період здійснення виконавчого провадження ВП №52466723 з виконання виконавчого листа №344/1984/15, виданого Івано-Франківським міським судом Івано-Франківської області визначені Законом України «Про виконавче провадження» від 02 червня 2016 року №1404-VIII (далі - Закон № 1404-VIII).

Ст.27 Закону №1404-VІІІ передбачає, що виконавчий збір - це збір, що справляється на всій території України за примусове виконання рішення органами державної виконавчої служби. Виконавчий збір стягується з боржника до Державного бюджету України.

Виконавчий збір стягується державним виконавцем у розмірі 10 відсотків суми, що фактично стягнута, повернута, або вартості майна боржника, переданого стягувачу за виконавчим документом. За примусове виконання рішення немайнового характеру виконавчий збір стягується в розмірі двох мінімальних розмірів заробітної плати з боржника - фізичної особи і в розмірі чотирьох мінімальних розмірів заробітної плати з боржника - юридичної особи.

Виконавчий збір перераховується до Державного бюджету України протягом трьох робочих днів з дня надходження на відповідний рахунок органу державної виконавчої служби.

Виконавчий збір не стягується: 1) за виконавчими документами про конфіскацію майна, стягнення періодичних платежів, накладення арешту на майно для забезпечення позовних вимог, за виконавчими документами, що підлягають негайному виконанню; 2) у разі виконання рішень Європейського суду з прав людини; 3) якщо виконання рішення здійснюється за рахунок коштів, передбачених бюджетною програмою для забезпечення виконання рішень суду в порядку, встановленому Законом України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень»; 4) за виконавчими документами про стягнення виконавчого збору, стягнення витрат виконавчого провадження, штрафів, накладених виконавцем відповідно до вимог цього Закону; 5) у разі виконання рішення приватним виконавцем; 6) за виконавчими документами про стягнення заборгованості, що підлягає врегулюванню відповідно до Закону України «Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії», а також згідно з постановами державних виконавців, винесеними до набрання чинності цим Законом.

У разі наступних пред`явлень державному виконавцю до виконання виконавчого документа виконавчий збір стягується в частині, що не була стягнута під час попереднього виконання.

У разі закінчення виконавчого провадження у зв`язку із скасуванням рішення, що підлягало виконанню, або визнання судом виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню, стягнутий виконавчий збір підлягає поверненню.

Виконавчий збір не стягується у разі закінчення виконавчого провадження на підставі п.9 ч.1 ст.39 цього Закону, якщо рішення було виконано до винесення постанови про відкриття виконавчого провадження.

Згідно частини третьої статті 40 Закону №1404-VIII у разі повернення виконавчого документа стягувачу з підстав, передбачених пунктами 1, 3, 4, 6 частини першої статті 37 цього Закону, закінчення виконавчого провадження з підстав, передбачених пунктами 1, 2, 4, 6, 9 (крім випадку, передбаченого частиною дев`ятою статті 27 цього Закону), 11, 14 і 15 частини першої статті 39 цього Закону, якщо виконавчий збір не стягнуто, державний виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня повернення виконавчого документа (закінчення виконавчого провадження) виносить постанову про стягнення виконавчого збору, яку виконує в порядку, встановленому цим Законом.

Колегія суддів вважає безпідставним висновок суду першої інстанції про те що, закон №1404-VIII не містить такого положення, як стягнення виконавчого збору незалежно від здійснення державним виконавцем заходів примусового виконання, то стягнення виконавчого збору можливе лише після здійснення державним виконавцем примусових заходів виконання, що призвели до фактичного стягнення за виконавчим листом грошових коштів, які в подальшому були передані стягувачу.

Тобто, суд першої інстанції не врахував що, стягувач звернувся з заявою про повернення виконавчого документу відповідно до пункту 1 частини першої статті 37 Закону №1404-VIII, у зв`язку з чим настають наслідки які передбаченні частиною третьою статтею 40 Закону №1404-VIII - якщо виконавчий збір не стягнуто, державний виконавець виносить постанову про стягнення виконавчого збору.

Аналізуючи норми вищенаведеного законодавства з примусового виконання судових рішень, колегія суддів робить висновок, що примусове виконання судового рішення розпочинається з моменту прийняття постанови про відкриття виконавчого провадження, якщо інше не передбачено законом. Під час вчинення виконавчих дій виконавцем у постанові про відкриття виконавчого провадження зазначається про стягнення виконавчого збору у розмірі 10 відсотків суми, що фактично стягнута, повернута, або вартості майна боржника, переданого стягувачу за виконавчим документом.

При цьому, норми статті 27 вказаного Закону містять вичерпний перелік підстав та умови за якими виконавчий збір не стягується, зокрема, визначено, що виконавчий збір не стягується у разі закінчення виконавчого провадження на підставі пункту 9 частини першої статті 39 цього Закону, за умови, якщо рішення було виконано до винесення постанови про відкриття виконавчого провадження.

З системного аналізу наведених правових норм можна дійти висновку про те, що стягнення виконавчого збору відбувається безпосередньо в процесі примусового виконання рішення. Виконавчий збір за своєю правовою природою не є санкцією, що застосовується за невиконання рішення суду, а є платою за вчинення дій, пов`язаних з примусовим виконанням виконавчого документу, що здійснюються органами державної виконавчої служби, тобто є державним збором (платою) за таку процедуру.

При цьому, стягнення виконавчого збору (крім визначених законом випадків, коли виконавчий збір не стягується) пов`язується з початком примусового виконання.

Згідно з п. 8 Розділу 3 Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої Наказом Міністерства юстиції України від 02.04.2012 року №512/5 та зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 02 квітня 2012 року за №489/20802, стягнення виконавчого збору здійснюється у порядку, визначеному ст.27 Закону. Про стягнення з боржника виконавчого збору та його розмір державний виконавець зазначає у постанові про відкриття виконавчого провадження.

З огляду на вищезазначені норми законодавства суд зазначає, що стягнення виконавчого збору є безумовною дією державного виконавця у межах виконавчого провадження та ефективним засобом стимулювання боржника до намагання виконати рішення суду самостійно до відкриття виконавчого провадження.

Стягнення виконавчого збору є не правом, а обов`язком державного виконавця при відкритті виконавчого провадження.

При цьому колегія суддів не приймає до уваги висновки суду першої інстанції, що умовами стягнення виконавчого збору є фактичне виконання судового рішення та вжиття державним виконавцем заходів примусового виконання рішень, які передбачені ч.1 ст.10 Закону України "Про виконавче провадження", оскільки це є його довільним трактуванням норм Закону України "Про виконавче провадження".

Аналізуючи вищенаведені законодавчі приписи та фактичні обставини справи, колегія суддів дійшла висновку про те, що у спірних відповідач діяв на підставі, в межах повноважень та у спосіб, визначений чинним законодавством України про виконавче провадження, а тому оскаржувані постанови про стягнення виконавчого збору прийняті правомірно, що вказує на безпідставність заявлених позовних вимог в цій частині.

Відповідно до статті 42 Закону № 1404-VIII кошти виконавчого провадження складаються з:

1) виконавчого збору, стягнутого з боржника в порядку, встановленому статтею 27 цього Закону, або основної винагороди приватного виконавця;

2) авансового внеску стягувача;

3) стягнутих з боржника коштів на витрати виконавчого провадження.

Витрати органів державної виконавчої служби та приватного виконавця, пов`язані з організацією та проведення виконавчих дій щодо забезпечення примусового виконання рішень, є витратами виконавчого провадження.

Розмір та види витрат виконавчого провадження встановлюються Міністерством юстиції України.

Відповідно до пунктів 1, 2, 9 розділу І Видів та розмірів витрат виконавчого провадження, затверджених наказом Міністерства юстиції України 29.09.2016 № 2830/5, що зареєстровані в Міністерстві юстиції України 30.09.2016 за № 1300/29430, до видів витрат виконавчого провадження відносяться:

виготовлення документів виконавчого провадження: папір; копіювання, друк документів; канцтовари;

пересилання документів виконавчого провадження: конверти; знаки поштової оплати (марки); послуги маркувальної машини; послуги поштового зв`язку.

плата за користування Єдиним державним реєстром виконавчих проваджень та після введення в дію статті 8 Закону України N 1404-VIII «Про виконавче провадження» плата за користування автоматизованою системою виконавчого провадження.

Враховуючи те, що відповідач поніс витрати, пов`язані з організацією виконавчих дій, колегія суддів приходить висновку, про правомірність винесення постанов про стягнення з боржника витрат виконавчого провадження, а тому у задоволенні позовних вимог в частині скасування зазначених постанов теж слід відмовити.

З огляду на вищевикладене, доводи апеляційної скарги є суттєвими і складають підстави для висновку про порушення судом першої інстанції норм матеріального права, що призвело до неправильного вирішення справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, через що рішення суду підлягає скасуванню з прийняттям нового рішення про відмову в задоволенні позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 242,243,246,250,272,287,310,315,316,321,322 КАС України, суд, -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу Тернопільського районного відділу Державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Тернопільській області задовольнити.

Рішення Тернопільського окружного адміністративного суду від 30 вересня 2019 року у справі № 500/1923/19 - скасувати та постановити нове рішення, яким в задоволенні позову ОСОБА_1 відмовити.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя А. Р. Курилець
судді М. П. Кушнерик
О. І. Мікула

Повне судове рішення складено 27 листопада 2019 року.