Справа № 320/4554/19
Суддя: Горобцова Я.В.
Дата ухвалення: 2019-11-29 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 листопада 2019 року № 320/4554/19

Київський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Горобцової Я.В., розглянувши в порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Київській області про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії,

о б с т а в и н и с п р а в и:

До Київського окружного адміністративного суду надійшов адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Київській області, в якому позивач просить суд:

- визнати протиправною відмову Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області щодо обчислення ОСОБА_1 пенсії відповідно до частини третьої статті 59 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» з 25 квітня 2019 року, обчисливши її з п`ятикратного розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня відповідного року;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Київській області обчислити ОСОБА_1 пенсію відповідно до частини третьої статті 59 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» з 25 квітня 2019 року, обчисливши її з п`ятикратного розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня відповідного року.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що перебуває на обліку в управлінні пенсійного забезпечення військовослужбовців та деяких інших категорій громадян Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області та отримує пенсію по інвалідності відповідно до ЗУ «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб». 22 травня 2019 року та 9 липня 2019 року звертався до відповідача із заявами (електронними) про здійснення йому перерахунку та виплати пенсії, обчисленої з п`ятикратного розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 01 січня відповідного року у відповідності до частини третьої статті 59 Закону України «Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», однак відповідач повідомив, що для проведення такого перерахунку відсутні підстави.

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 27 серпня 2019 року провадження у справі відкрито за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами.

19 вересня 2019 року представник відповідача через службу діловодства суду подав відзив на позовну заяву, в якому проти задоволення позову заперечив та просив суд відмовити у його задоволенні. Стверджував, що позивач отримує пенсію по інвалідності відповідно до ЗУ «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», тому правові підстави для обчислення йому пенсії відповідно до ст. 59 ЗУ «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» відсутні.

20 вересня 2019 року позивач через службу діловодства суду подав відповідь на відзив, в якій просив задовольнити позовні вимоги в повному обсязі. Вказав, що звертаючись до відповідача із заявою щодо обчислення пенсії відповідно до ЗУ «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» вважав, що таке звернення передбачає переведення його на інший вид пенсії. Відповідач, для забезпечення прав позивача, повинен був запропонувати йому заповнити заяву за відповідною формою, а не порушувати норми ст. 7 ЗУ «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб». Положення постанови КМУ від 23.11.2011 № 1210 «Про підвищення рівня соціального захисту громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» суперечить нормам ч. 3 ст. 59 Закону № 796-ХІІ, який має вищу юридичну силу. Крім того, суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту порушених прав.

10 вересня 2019 року позивач через службу діловодства суду подав заяву про збільшення позовних вимог, в якій просив:

- визнати протиправною відмову Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області щодо обчислення ОСОБА_1 пенсії відповідно до частини третьої статті 59 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» з 25 квітня 2019 року, обчисливши її з п`ятикратного розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня відповідного року;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Київській області обчислити ОСОБА_1 пенсію відповідно до частини третьої статті 59 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» з 25 квітня 2019 року, обчисливши її з п`ятикратного розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня відповідного року;

- залишити ОСОБА_1 , після обчислення йому пенсії відповідно до ч. 3 ст. 59 ЗУ «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», на обліку в управлінні пенсійного забезпечення військовослужбовців та деяких інших категорій громадян Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області.

Розглянувши подані документи і матеріали, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, оглянувши письмові докази, які були надані, суд,

в с т а н о в и в:

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є громадянином України, що підтверджується паспортом серії НОМЕР_1 (а.с. 8-9) та учасником ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, що підтверджується посвідченням серії НОМЕР_2 та вкладкою № НОМЕР_3 (а.с.6).

Позивачу встановлено ІІ групу інвалідності, про що свідчить витяг із акту огляду МСЕК до довідки МСЕК серії № 261382 (а.с.7).

Судом встановлено, що ОСОБА_1 перебуває на обліку в управлінні пенсійного забезпечення військовослужбовців та деяких інших категорій громадян Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області.

22 травня 2019 року та 9 липня 2019 року позивач звертався до відповідача із заявами про перерахунок та виплату пенсії, обчисленої з п`ятикратного розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня відповідного року згідно з частиною третьою статті 59 Закону України «Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».

Відповідач листами від 11 червня 2019 року № 1109/Щ-01 та від 2 серпня 2019 року № 105/Щ-01 повідомив, що пенсія заявнику призначена відповідно до ЗУ «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», у зв`язку з чим підстави для перерахунку відсутні (а.с. 14).

Позивач вважає таку відмову протиправною, у зв`язку з чим звернувся з даним адміністративним позовом до суду.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, що виникли між сторонами у справі, суд зазначає наступне.

У відповідності до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно із статтею 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

За приписом пункту шостого частини першої статті 92 Конституції України основи соціального захисту, форми і види пенсійного забезпечення визначаються виключно законами України.

Закон України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» від 09.04.1992 №2262-Х11 (у подальшому - Закон №2262) визначає умови, норми і порядок пенсійного забезпечення громадян України із числа осіб, які перебували на військовій службі, службі в органах внутрішніх справ, Національній поліції, Службі судової охорони, осіб начальницького і рядового складу Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України, державній пожежній охороні, Державній службі спеціального зв`язку та захисту інформації України, органах і підрозділах цивільного захисту, податковій міліції чи Державній кримінально-виконавчій службі України, та деяких інших осіб, які мають право на пенсію за цим Законом.

Згідно ст. 11 Закону № 2262 законодавство про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб, які мають право на пенсію за цим Законом, базується на Конституції України і складається з цього Закону, Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» та інших нормативно-правових актів України, прийнятих відповідно до цих законів.

Особам, звільненим з військової служби, іншим особам, які мають право на пенсію за цим Законом, та членам їх сімей може призначатися (за їх бажанням) пенсія на умовах і в порядку, передбачених Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (ч. 1 ст. 5 Закону №2262).

Частиною першою статті 11 Закону №2262 передбачено, що умови, норми і порядок пенсійного забезпечення військовослужбовців, осіб, які мають право на пенсію за цим Законом, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, визначаються Законом України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» і цим Законом.

Відповідно до статті 59 Закону № 796-XII (у редакції Закону України від 05.10.2006 № 231-V) пенсії військовослужбовцям призначаються з їх грошового забезпечення згідно з цим Законом та іншими законодавчими актами. Додаткова пенсія за шкоду, заподіяну здоров`ю, призначається відповідно до статті 51 цього Закону.

Військовослужбовцям пенсії по інвалідності, а членам їх сімей пенсії у зв`язку з втратою годувальника внаслідок Чорнобильської катастрофи за їх бажанням можуть призначатися на умовах і в порядку, визначених законодавством України для осіб, які стали інвалідами внаслідок поранення, контузії чи каліцтва, що їх вони дістали при виконанні обов`язків військової служби (службових обов`язків) або відповідно до статті 54 цього Закону.

Особам, які брали участь у ліквідації наслідків Чорнобильської катастрофи під час проходження дійсної строкової служби і внаслідок чого стали інвалідами, пенсія по інвалідності обчислюється відповідно до цього Закону або за бажанням цих осіб з п`ятикратного розміру мінімальної заробітної плати, що був встановлений на час їхнього перебування в зоні відчуження.

Згідно ч. 1 ст. 7 Закону № 2262 військовослужбовцям, особам, які мають право на пенсію за цим Законом, та членам їх сімей, які одночасно мають право на різні державні пенсії, призначається одна пенсія за їх вибором.

Матеріалами справи, а саме копією трудової книжки та довідкою виданою Українським науково-дослідним інститутом пожежної безпеки підтверджено, що ОСОБА_1 дійсно проходив службу у Збройних Силах України, тривалий час працював в Державній пожежній охороні, а його захворювання пов`язане з виконанням службових обов`язків по ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС.

У зв`язку з чим, пенсія по інвалідності ОСОБА_1 могла бути обчислена, як відповідно до ЗУ «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» так і на підставі ЗУ «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», яким передбачено обчислення пенсії з п`ятикратного розміру мінімальної заробітної плати, що був встановлений на час перебування особи в зоні відчуження.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 отримує пенсію відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб». Вказаний факт позивачем не заперечується. Тобто, в даному випадку позивач реалізував надане йому законом право та обрав державну пенсію, яка обчислюється йому відповідно до ЗУ «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб».

Перерахунок пенсії, призначеної відповідно до Закону №2262 на підставі ч. 3 ст. 59 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» чинним законодавством не передбачений.

Таким чином, відповідачем було відмовлено позивачу у перерахунку пенсії на законних підставах. Адже для здійснення відповідного перерахунку пенсії позивач повинен отримувати її включно на підставі Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».

У відповіді на відзив відповідача ОСОБА_1 послався на те, що його звернення до Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області про обчислення пенсії відповідно до ЗУ «Про стаус і соціальний захист громадян, які постражали внаслідок Чорнобильської катастрофи» передбачало переведення його на іший вид пенсії.

Разом з тим, згідно ч. 3 ст. 45 ЗУ «Про загальнообов`язквое державне пенсійне страхування» переведення з одного виду пенсії на інший здійснюється з дня подання заяви на підставі документів про страховий стаж, заробітну плату (дохід) та інших документів, що знаходяться на час переведення з одного виду пенсії на інший в пенсійній справі, а також додаткових документів, одержаних органами Пенсійного фонду.

Вказаною нормою регламентовано порядок переведення з одного виду пенсії, призначеного саме за цим Законом, на інший.

Питання, пов`язані з призначенням, перерахунком пенсії, поновленням виплати раніше призначеної пенсії, переведення з одного виду пенсії на інший регулюються Порядком подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 25 листопада 2005 року № 22-1, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 27 грудня 2005 року за № 1566/11846 (далі Порядок).

За цим Порядком процедура перерахунку і переведення на інший вид пенсії різні.

Аналіз норм пенсійного законодавства України дає підстави для визначення поняття «перерахунок пенсії» як право особи на перерахунок вже призначених відповідно до Закону пенсій, в свою чергу переведення з одного виду пенсії на інший провадиться з дня подання заяви встановленого зразка з усіма необхідними документами.

Тобто, для здійснення переведення пенсіонера на інший вид пенсії йому необхідно звернутися до органу пенсійого фонду із заявою встановленого зразка.

Матеріалами справи підтверджується, що 22 травня 2019 року та 09 липня 2019 року (1109/Щ-010; № 105/Щ-01) ОСОБА_1 звертався до Головного управління Пенсійного фонду україни з електронними листами щодо перерахунку пенсії. В яких просив провести перерахунок пенсії з 26 квітня 2019 року відповідно до ч. 3 ст. 59 ЗУ «Про стаус і соціальний захист громадян, які постражали внаслідок Чорнобильської катастрофи», обчисливши її з п`ятикратного розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня відповідного року та надати йому розрахунок місячної пенсії після перерахунку.

Отже, зі змісту вищевказаних заяв виходить, що фактично позивач звертався до відповідача з вимогами про перерахунок пенсії, а не про переведення його з одного виду пенсії на інший. Поняття «перерахунок пенсії» і «переведення на інший вид пенсії» є не тотожними, оскільки мають різний правовий зміст і правове навантаження з відповідними наслідками.

При цьому, позивач не позбавлений права на зміну за власним бажанням виду пенсійного забезпечення. Згідно вимог чинного законодавства переведення з одного виду пенсії на інший здійснюється із дня подання заяви з усіма необхідними документами на підставі документів про страховий стаж, заробітну плату (дохід) та інших документів, що містяться на час переведення в пенсійній справі.

Тобто, для зміни виду пенсійного забезпечення позивачу необхідно звернутися до відповідача з відповідною заявою.

Доводи з приводу того, що відповідач отримавши заяву позивача повинен був перевести його на інший вид пенсії або в протилежному випадку запропонувати заповнити заяву за відповідною формою не приймаються до уваги, адже є законодавчо не закріпленими. Окрім того, позивач в межах даного позову не звертається з вимогою про визнання бездіяльності відповідача щодо непереведення з одного виду пенсії на інший протиправною. Суд не уповноважений на власний розсуд, в межах розгляду даної справи, визначити вид державної пенсії, яку отримує позивач. Тому, посилання позивача на можливість виходу за межі позовних вимог є безпідставними.

Оцінивши наявні в матеріалах справи письмові докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, суд прийшов до висновку, що відмова відповідача у перерахунку пенсії позивача є правомірною, у зв`язку з чим позовні вимоги задоволенню не підлягають

Разом з тим, суд акцентує увагу, що відповідно до ч. 1 ст. 44 КАС України учасники справи зобов`язані добросовісно користуватися належними їм процесуальними правами і неухильної виконувати процесуальні обов`язки. Твердження викладені суб`єктом владних повноважень у відзиві на позову заяву з приводу абсурдності заявлених позивачем вимог є неприпустимими згідно положень процесуального законодавства.

Відповідно до частини першої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Згідно вимог ч. 3 ст. 242 КАС України обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені у судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

За приписами частини 2 статті 6 КАС України суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Відповідно до пункту 30 Рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Hirvisaari v. Finland» від 27.09.2001, рішення судів повинні достатнім чином містити мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані. Згідно пункту 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини, очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.

Відповідно до частини 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

На думку суду, відповідач, як суб`єкт владних повноважень, покладений на нього обов`язок доказування з урахуванням вимог, встановлених частиною 2 статті 19 Конституції України та частиною 2 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, виконав, а тому, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень законодавства України та доказів, наявних у матеріалах справи, суд дійшов висновку про відсутність правових підстав для задоволення позову.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 139 КАС України, при задоволенні позову суб`єкта владних повноважень з відповідача стягуються виключно судові витрати суб`єкта владних повноважень, пов`язані із залученням свідків та проведенням експертиз.

Оскільки спір вирішено на користь суб`єкта владних повноважень, а також за відсутності витрат відповідача - суб`єкта владних повноважень, пов`язаних із залученням свідків та проведенням судових експертиз, судові витрати (судовий збір) стягненню з позивача не підлягають.

Керуючись ст.ст. 9, 14, 72-77, 90, 143, 194, 242-246, 250, 255 КАС України, суд, -

в и р і ш и в:

У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Київській області про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії - відмовити.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

У разі оголошення судом лише вступної та резолютивної частини рішення, або розгляду справи в порядку письмового провадження, апеляційна скарга подається протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення.

Відповідно до підпункту 15.5 пункту 1 Розділу VII "Перехідні положення" Кодексу адміністративного судочинства України до початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються учасниками справи до або через Київський окружний адміністративний суд.

Повний текст рішення складений 29.11.2019.

Суддя Я.В. Горобцова