Справа № 360/4690/19
Суддя: Н.М. Басова
Дата ухвалення: 2019-11-28 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЛУГАНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

Іменем України

28 листопада 2019 рокуСєвєродонецькСправа № 360/4690/19

Суддя Луганського окружного адміністративного суду Басова Н.М., розглянувши в порядку письмового провадження справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Старобільського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Луганської області про визнання протиправною бездіяльність та зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

До Луганського окружного адміністративного суду надійшов адміністративний позов ОСОБА_1 (далі позивач, ОСОБА_2 ) до Старобільського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Луганської області (далі відповідач), в якому позивач просив суд:

-визнати протиправною бездіяльність відповідача щодо невиплати пенсії за віком з червня 2014 року по день прийняття судового рішення;

-зобов`язати відповідача поновити виплату пенсії за віком та виплатити заборгованість за минулі періоди, а саме з червня 2014 року по день прийняття судового рішення (а.с.3-9).

В обґрунтування позовних вимог зазначив наступне.

Позивач є пенсіонером та зазначає, що у червні 2014 року нарахування належних пенсійних виплат було припинено, по сьогоднішній день не отримує належну пенсію. 16 червня 2017 року позивач зареєструвався як внутрішньо переміщена особа у с. Безгинове, Новоайдарського району. 20 червня 2017 року особисто звернувся до Новоайдарського відділу Старобільського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Луганської області із заявою про поновлення належних пенсійних виплат, проте виплати поновлено не було. У відповіді на звернення щодо пенсійних виплат листом від 20.12.2018 ГУ ПФУ в Луганській області повідомило, що виплати можуть бути поновлені лише після повторного особистого звернення до відповідного органу ПФУ. Щодо заборгованості за минулі періоди відповідач зазначив, що вона буде виплачена на умовах окремого порядку, визначеного Кабінетом Міністрів України. Позивач вважає, таку позицію відповідача незаконною та дискримінаційною, а тому звернувся до суду за захистом своїх прав, просив задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

Відповідач до відділу діловодства та обліку звернення громадян 21.11.2019 за вхідним реєстраційним номером 57920/2019 надав відзив на позовну заяву від 14.11.2019 №17500/07 (а.с.36-37), в якому заперечував проти задоволення позову. В обґрунтування зазначив, що позивач 20.06.2017 звернувся до управління з заявами про призначення/перерахунок пенсії та про запит її пенсійної справи з УПФУ в Жовтневому районі м. Луганська, надала довідку про взяття на облік внутрішньо перемішеної особи, що тимчасово перемістилася до Новоайдарського району від 16.06.2017 №. Пенсійна справа позивача взята на облік управлінням з серпня 2014 року. На виконання вимог п.7 постанови Кабінету Міністрів України від 08.06.2016 № 365 «Деякі питання здійснення соціальних виплат внутрішньо перемішеним особам» (в редакції, чинній на момент виникнення відповідних обставин), управлінням було направлено запит до УСЗН Старобільської РДА Луганської області, на предмет підтвердження фактичного місця проживання ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за адресою, вказаною у довідці про взяття на облік внутрішньо перемішеної особи. Протоколом засідання комісії з питань призначення (відновлення) соціальних виплат внутрішньо перемішеним особам від 19.03.2018 №8, який надійшов до управління 23.03.2018, не підтверджено фактичне місце проживання позивача за адресою, вказаною у довідці про взяття на облік ВПО, що фактично унеможливило поновлення нарахування та виплати пенсії ОСОБА_1 . Відповідач зазначає, що для поновлення виплати пенсії ОСОБА_1 необхідно особисто звернутися до управління з наданням: паспорту громадянина України, ідентифікаційного номеру, довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, в якій зазначено адресу фактичного місця проживання та реквізитів карткового рахунку, відкритого у ПАТ «Державний ощадний банк України». Щодо нарахування заборгованості з пенсії позивачки за період з серпня 2014 року по теперішній час, повідомив, що відповідне нарахування не проводиться у зв`язку із призупиненням виплати пенсії ОСОБА_1 , оскільки в управлінні відсутня відповідна заява позивача про поновлення нарахування та виплати належних їй пенсійних виплат. Враховуючи викладене, відповідач просив відмовити у задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

Ухвалою від 04.11.2019 відкрито провадження в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін (а.с.1-2).

Ухвалою від 28.11.2019 клопотання Старобільського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Луганської області про витребування в ФЛОУ АТ «Ощадбанк» інформації щодо проходження ОСОБА_1 фізичної ідентифікації залишено без задоволення (а.с.45-46).

Дослідивши матеріали справи, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог і наданих доказів, оцінивши докази відповідно до вимог статті 90 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), судом встановлено таке.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 є громадянкою України, паспорт серії НОМЕР_1 , виданий 02.07.2002 Жовтневим РВУМВС України у Луганській області, ідентифікаційний код НОМЕР_2 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 (а.с.10-11,12).

Позивач є пенсіонером за віком, що підтверджується пенсійним посвідченням № НОМЕР_3 (а.с.14).

Відповідно до інформації зазначеної у довідці від 16.06.2017 №, позивач є внутрішньо переміщеною особою, фактичне місце проживання/перебування є АДРЕСА_2 (а.с.13).

На виконання ухвали суду від 04.11.2019 Управління праці та соціального захисту населення Новоайдарської райдержадміністрації надало інформацію, в якій зазначило, що рішення про скасування довідки ВПО не приймалось (а.с.26).

20.06.2017 позивач звернувся до Новоайдарського відділу Старобільського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Луганської області з заявою, в якій просив запросити пенсійну справу з Жовтневого району м.Луганська та зазначив, що в останнє отримав пенсію по липень 2014 року включно (а.с.30).

Розпорядженням №47 від 14.07.2017 позивача було взято на облік до відповідача як пенсіонера за віком з 01.08.2014 (а.с.29).

Відповідачем надано письмову інформацію від 14.11.2019 №17440/07 в якій зазначено, що відповідно до витягу із протоколу № 8 засідання комісії з питань призначення (відновлення) соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам від 19.03.2018, не було підтверджено факт проживання ОСОБА_1 за вказаною нею адресою (а.с.28).

На звернення позивача до Головного управління ПФУ в Луганській області, останній надав відповідь від 20.12.2018 №17791/02-02, в якій зазначив, що згідно рішення від 19.03.2018 № 8 Комісії з питань призначення (відновлення) соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам в поновленні виплати пенсії було відмовлено у зв`язку з не підтвердженням фактичного місця проживання. Поновлення виплати пенсії буде здійснено після особистого звернення до управління органу Фонду з наданням: паспорту, ідентифікаційного коду та оновленої довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, в якій зазначено адресу фактичного місця проживання (а.с.15-16).

Не погоджуючись з бездіяльністю відповідача позивач звернувся до суду за захистом своїх прав.

Вирішуючи спір по суті, суд вважає, що до даних правовідносин необхідно застосувати норми Конституції України, Закону України від 09 липня 2003 року № 1058-IV Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування (далі - Закон № 1058-IV) та Закону України від 20 жовтня 2014 року № 1706-VII Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб (далі - Закон № 1706-VII).

Так, у наведених нижче положеннях Конституції України закріплено основи соціальної спрямованості держави:

Стаття 1. Україна є суверенна і незалежна, демократична, соціальна, правова держава.

Стаття 3. Людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. […]

Стаття 19. [...] Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Стаття 46. Громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними. Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Стаття 92. Виключно законами України визначаються: […] 6. основи соціального захисту, форми і види пенсійного забезпечення […].

Визначення поняття внутрішньо переміщеної особи міститься у ст. 1 Закону № 1706-VII, який набрав чинності 22 листопада 2014 року.

Це визначення має описовий характер та охоплює три види конституційно-правового статусу людини (громадянин України, іноземець та особа без громадянства). З огляду на визначення, внутрішньо переміщена особа - це особа, яка:

- перебуває на території України на законних підставах;

- має право на постійне проживання в Україні;

- була змушена залишити або покинути своє місце проживання в результаті або з метою уникнення негативних наслідків збройного конфлікту, тимчасової окупації, повсюдних проявів насильства, порушень прав людини та надзвичайних ситуацій природного чи техногенного характеру.

Отже, спеціальний статус внутрішньо переміщеної особи не збігається та не може підміняти собою жоден із закріплених у Конституції України конституційно-правових статусів особи, та не є окремим конституційно-правовим статусом особи.

Проте реєстрація особи як внутрішньо переміщеної надає можливість державним органам врахувати її особливі потреби. Серед таких особливих потреб - доступ до належного житла та правової допомоги, доступ до спеціальних державних програм, зокрема адресних програм для внутрішньо переміщених осіб, тощо.

Таким чином, статус внутрішньо переміщеної особи надає особі спеціальні, додаткові права (або "інші права", як це зазначено у ст. 9 Закону № 1706-VII), не звужуючи, між тим, обсяг конституційних прав та свобод особи та створюючи додаткові гарантії їх реалізації.

Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел, визначаються Законом № 1058-IV.

Статтею 8 Закону № 1058-IV передбачено право громадян України на отримання пенсійних виплат та соціальних послуг.

Частиною 3 ст. 4 Закону № 1058-IV визначено складові законодавства про пенсійне забезпечення в Україні, виключно законами про пенсійне забезпечення визначаються, зокрема, умови, норми та порядок пенсійного забезпечення; організація та порядок здійснення управління в системі пенсійного забезпечення.

Враховуючи те, що відповідно до ч. 3 ст. 4 Закону № 1058-IV умови, норми та порядок пенсійного забезпечення визначаються виключно законами про пенсійне забезпечення, питання щодо припинення пенсійних виплат (які є складовою порядку пенсійного забезпечення) не можуть регулюватися підзаконними актами.

Пенсія за віком, за вислугу років та інші її види, що призначаються у зв`язку з трудовою діяльністю, заслужені попередньою працею та є однією з форм соціального захисту. Цим визначається зміст і характер обов`язку держави стосовно тих громадян, які набули право на одержання пенсії.

Відповідно до статті 47 Закону № 1058-IV пенсія виплачується щомісяця організаціями, що здійснюють виплату і доставку пенсій, у строк не пізніше 25 числа місяця, за який виплачується пенсія, виключно в грошовій формі за зазначеними у заяві місцем фактичного проживання пенсіонера в межах України або перераховується на визначений цією особою банківський рахунок у порядку, передбаченому законодавством.

Частиною 1 ст. 49 Закону № 1058-IV визначено перелік підстав припинення виплати пенсії за рішенням територіальних органів Пенсійного фонду або за рішенням суду.

Так виплата пенсії за рішенням територіальних органів Пенсійного фонду або за рішенням суду припиняється:

1) якщо пенсія призначена на підставі документів, що містять недостовірні відомості;

2) на весь час проживання пенсіонера за кордоном, якщо інше не передбачено міжнародним договором України, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України;

3) у разі смерті пенсіонера;

4) у разі неотримання призначеної пенсії протягом 6 місяців підряд;

5) в інших випадках, передбачених законом.

Перелік підстав припинення виплати пенсії, визначений ч. 1 ст. 49 Закону № 1058-IV, є вичерпним та передбачає можливість припинення виплати пенсії з інших підстав лише у випадках, передбачених законом.

Як зазначив відповідач, відповідно до витягу із протоколу № 8 засідання комісії з питань призначення (відновлення) соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам від 19.03.2018 року, не було підтверджено факт проживання ОСОБА_1 за вказаною нею адресою (а.с.28), а тому фактично унеможливило поновлення нарахування та виплату пенсії позивачу.

При цьому, вказана обставина не є підставою для припинення виплати пенсії в розумінні ч. 1 ст. 49 Закону № 1058-IV.

Крім того, з вищеописаних наявних в матеріалах справи доказів судом встановлено, що відповідачем рішення про припинення виплати пенсії позивачу, починаючи з 01.08.2014 взагалі не приймалося.

Посилання відповідача на те, що призупинення виплати пенсії є правомірним, оскільки відбулось на підставі Постанов Кабінету Міністрів України від 05.11.2014 №637, від 01.10.2014 №509, від 08.06.2016 №365 , суд вважає неприйнятними з наступних підстав.

Так, за змістом конституційних норм (ст.ст.113,116,117 Конституції України), Кабінет Міністрів України не наділений правом вирішувати питання, які належать до виключної компетенції Верховної Ради України, так само як і приймати правові акти, які підміняють або суперечать законам України.

Згідно з п.6 ч.1 ст.92 Конституції України виключно законами України визначаються, зокрема, форми і види пенсійного забезпечення, захисту, форми і види пенсійного забезпечення.

У преамбулі до Закону №1058-IV зазначено, що зміна умов і норм загальнообов`язкового державного пенсійного страхування здійснюється виключно шляхом внесення змін до цього Закону.

Конституційне поняття Закон України, на відміну від поняття законодавство України, не підлягає розширеному тлумаченню, це - нормативно-правовий акт, прийнятий Верховною Радою України в межах повноважень. Зміни до закону вносяться за відповідно встановленою процедурою Верховною Радою України шляхом прийняття закону про внесення змін. Нормативно-правові акти Кабінету Міністрів України є підзаконними, а тому не можуть обмежувати права громадян, які встановлено законами.

Відповідно до ч.2 ст.6 КАС України суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Так, в рішенні у справі Суханов та Ільченко проти України Європейський суд з прав людини зазначив, що зменшення розміру або припинення виплати належним чином встановленої соціальної допомоги може становити втручання у право власності ( п. 25 рішення).

Тому, припиняючи нарахування та виплату позивачеві пенсію за відсутності передбачених законами України підстав, відповідач порушив право позивача на отримання пенсії. При цьому право на отримання пенсії є об`єктом захисту за ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Втручання відповідача у право позивача на мирне володіння своїм майном у вигляді пенсії суд вважає таким, що не ґрунтується на Законі.

Як зазначив Європейський суд з прав людини у рішенні у справі Щокін проти України, питання, чи було дотримано справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав окремої особи, виникає лише тоді, коли встановлено, що оскаржуване втручання відповідало вимозі законності і не було свавільним (п. 33 рішення).

Отже, встановлення судом відсутності законності втручання, тобто вчинення дій не у спосіб, визначений законом, є достатньою підставою для висновку про те, що право позивача на мирне володіння своїм майном було порушено.

З огляду на викладене суд вважає, що припинення виплати та нарахування пенсії позивачу було здійснено не у спосіб, передбачений Законом № 1058-IV, а з точки зору положень ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод мало місце втручання у право власності позивача, і таке втручання не було законним.

Зважаючи на вищевикладене, суд дійшов висновку, що відповідач допустив протиправну бездіяльність щодо припинення нарахування та виплати пенсії позивачу, починаючи з 01.08.2014.

Відновленням порушеного права позивача є зобов`язання відповідача поновити нарахування та виплату пенсії позивачу з 01.08.2014 з виплатою усієї заборгованості по пенсії, що виникла за період її несплати, починаючи з 01.08.2014.

Такий спосіб захисту порушених прав повністю відновить становище позивача, у зв`язку з чим позовні вимоги підлягають задоволенню з корегуванням способу захисту прав позивача.

При цьому, суд звертає увагу позивача на те, що хоча бездіяльність відповідача щодо припинення нарахування та виплати пенсії є протиправною, на сьогоднішній день єдиним чинним механізмом для виплати пенсії внутрішньо переміщеним особам є зарахування виплат на відкритий рахунок в ПАТ «Державний ощадний банк Україна».

У зв`язку з чим позивачу слід надати відповідачу інформацію про відкритий ним рахунок в ПАТ "Державний ощадний банк Україна".

Приписами ч. 1 ст. 371 КАС України визначено, що негайно виконуються рішення суду про присудження виплати пенсій, інших періодичних платежів з Державного бюджету України або позабюджетних державних фондів - у межах суми стягнення за один місяць.

Оскільки, присуджені позивачу виплати є періодичними та здійснюються з Державного бюджету України, рішення підлягає негайному виконанню у межах суми стягнення за один місяць.

Відповідно до частини 1 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

З урахуванням зазначеного, суд, на підставі наданих доказів в їх сукупності, системного аналізу положень законодавства України приходить до висновку, що адміністративний позов підлягає задоволенню.

Висновки суду узгоджуються з висновками Верховного Суду, викладеними в рішенні від 03 травня 2018 року у зразковій справі № 805/402/18 (провадження №Пз/9901/20/18), які відповідно до ч. 3 ст. 291 Кодексу адміністративного судочинства України мають бути враховані судом при розгляді типової справи.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд виходить з такого.

Ухвалою суду від 04.11.2019 звільнено ОСОБА_1 від сплати судового збору за подання адміністративного позову до Старобільського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Луганської області про визнання протиправною бездіяльність та зобов`язання вчинити певні дії (а.с.1-2).

Оскільки ухвалою суду від 04.11.2019 позивача звільнено від сплати судового збору, розподіл судових витрат між сторонами відповідно до вимог статті 139 КАС України не проводиться.

Керуючись ст.ст. 2, 3, 5, 9, 77, 90, 139, 241-246, 255, 262, 263, 295, 371, п.15.5 Розділу VІІ Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до Старобільського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Луганської області про визнання протиправною бездіяльність та зобов`язання вчинити певні дії - задовольнити.

Визнати протиправною бездіяльність Старобільського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Луганської області щодо ненарахування та невиплати пенсії ОСОБА_1 з 01 серпня 2014 року.

Зобов`язати Старобільське об`єднане управління Пенсійного фонду України Луганської області (92704, Луганська область, Старобільський район, м.Старобільськ, квартал Дружби, будинок 1 А, ) поновити ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , ідентифікаційний код НОМЕР_2 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_3 ) нарахування та виплату раніше призначеної пенсії за віком з виплатою усієї заборгованості по пенсії, що виникла за період її несплати, починаючи з 01 серпня 2014 року.

Допустити рішення суду до негайного виконання у межах суми стягнення за один місяць.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Апеляційна скарга подається до Першого апеляційного адміністративного суду через Луганський окружний адміністративний суд.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Н.М. Басова