Справа № 120/3360/19-а
Суддя: Маслоід Олена Степанівна
Дата ухвалення: 2019-12-02 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Вінниця

02 грудня 2019 р. Справа № 120/3360/19-а

Вінницький окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді: Маслоід Олени Степанівни,

за участю:

секретаря судового засідання: Ніконової Т.В.

представника позивача: Люлика Р.І.

представника відповідача: Кушнірова О.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу в порядку спрощеного позовного провадження справу

за позовом: ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 )

до: Центрального відділу державної виконавчої служби міста Вінниця Головного територіального управління юстиції у Вінницькій області (вул. Соборна, б. 15а, м. Вінниця, 21050)

за участю третьою особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору Вінницька митниця ДФС (вул. Лебединського, б. 17, м. Вінниця, 21034)

про: визнання протиправними та скасування постанов

ВСТАНОВИВ:

До Вінницького окружного адміністративного суду звернувся ОСОБА_1 (далі - позивач) з позовною заявою до Центрального відділу державної виконавчої служби міста Вінниця Головного територіального управління юстиції у Вінницькій області (далі - відповідач) за участю третьою особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору Вінницька митниця ДФС (далі - третя особа) про визнання протиправним та скасування постанов відповідача про відкриття виконавчого провадження від 13.08.2019 року ВП № 59761813 та від 14.08.2019 року ВП № 59761732, а також прийнятих у даних провадженнях постанов про стягнення виконавчого збору та арешт майна боржника.

Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач зазначає, що 18.09.2019 року отримав постанову відповідача від 13.08.2019 року, якою відкрите виконавче провадження ВП № 59761813 про примусове виконання постанови у справі № 127/11432/16-п, виданої Апеляційним судом Вінницької області від 27.10.2016 року про стягнення з нього на користь Вінницької митниці ДФС коштів в сумі 71 126 грн. 82 коп.. Цього ж дня позивач отримав постанову відповідача від 14.08.2019 року, якою відкрито виконавче провадження ВП № 59761723 про примусове виконання постанови у справі № 127/11432/16-п, виданої Апеляційним судом Вінницької області від 27.10.2016 року про стягнення з нього на користь Вінницької ДФС коштів на суму 71 126 грн. 82 коп.. Водночас позивач вказує, що 04.12.2018 року постановами за ВП № 53102629 та ВП № 53102695 вже було повернуто виконавчий документ стягувачеві щодо примусового виконання вказаної постанови апеляційної інстанції на підставі п. 2 ч. 1 ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження». При цьому, у постанові про повернення виконавчих документів було зазначено, що виконавчий документ може бути повторно пред`явлений в строк до 04.03.2019 року. Стягувач у встановлений строк не пред`явив виконавчий документ до виконання, з огляду на що, позивач оскаржувані постанови вважає протиправними та просить їх скасувати. Це й стало причиною звернення до суду з даним позовом.

Ухвалою від 23.10.2019 року позовну заяву залишено без руху та надано позивачеві строк для усунення недоліків.

01.11.2019 року за вх. № 51737 позивачем надано до суду заяву про усунення недоліків.

Ухвалою від 06.11.2019 року дану позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження, а також визначено, що вона буде розглядатись в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. У зв`язку з перебування судді Маслоід О.С. у щорічній основній відпустці у період з 07.11.2019 року по 21.11.2019 року згідно наказу Вінницького окружного адміністративного суду № 178-в/к від 22.10.2019 року, судове засіданні призначено на 22.11.2019 року. Одночасно цією ж ухвалою зобов`язано відповідача надати до суду належним чином засвідчені копії матеріалів виконавчої справи позивача.

Цього ж дня ухвалою виправлено описку допущену в ухвалі про відкриття провадження у даній справі.

12.11.2019 року за вх. № 53163 через канцелярію суду відповідачем на виконання вимог ухвали від 06.11.2019 року надано копії матеріалів виконавчої справи позивача.

22.11.2019 року за вх. № 54695 відповідачем через канцелярію суду подано клопотання про відкладення судового засідання на іншу дату, у зв`язку з виконанням інших посадових обов`язків.

Одночасно із вказаним клопотанням відповідачем за вх. № 54694 через канцелярію суду подано відзив на позовну заяву, в якому він заперечує проти позовних вимог, вважає їх необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню. Зазначає, що у нього на виконанні перебувають виконавчі провадження № 59761813 від 13.08.2019 року та № 59761723 від 14.08.2019 року щодо виконання виконавчого документа № 127/11432/16-п від 27.10.2019 року. Відповідач вказує, що у зв`язку з недостатнім фінансуванням він не мав можливості повернути стягувачеві виконавчі документи по вищевказаним провадженням, що, в свою чергу, позбавляло останнього права повторно пред`явити дані виконавчі документи. Врешті-решт вони були відправлені 27.04.2019 року за вих. № 93499 та № 93502 та отримані стягувачем 02.05.2019 року. Останній 11.06.2019 року пред`явив виконавчі документи відповідачеві, однак останній відмовив у їх прийнятті з огляду на пропущення строку на повторне пред`явлення. Вказані документи повторно були направлені стягувачеві за вих. № 52141 та № 52168 14.06.2019 року та отримані останнім 18.06.2019 року. 08.08.2019 року стягувач повторно пред`явив вказані документи відповідачеві для виконання, внаслідок чого було відкрито виконавче провадження та прийнято оскаржувані постанови. Одночасно у відзиві відповідач просить залучити до участі у справі Вінницьку митницю ДФС як третю особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору, так як остання є стягувачем у даній справі, а тому розгляд цієї справи безпосередньо зачіпає її інтереси.

У судовому засіданні 22.11.2019 року представник позивача вважав за можливе розгляд справи здійснювати за відсутності представника відповідача. Проти клопотання про залучення Вінницької митниці ДФС як третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору заперечував та надав пояснення по суті спірних правовідносин. Ухвалою суду було залучено Вінницьку митницю ДФС як третю особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору. Судове засідання відкладено на 27.11.2019 року.

27.11.2019 року через канцелярію суду позивачем надані заперечення на відзив на позовну заяву, згідно яких позивач зазначає про неотримання відзиву на позовну заяву. Крім цього, вказує. Що повернення виконавчих документів слід рахувати саме з моменту винесення постанови про повернення, а не з моменту її отримання. Відповідачем не доведено, що було недостатнє фінансування у зв`язку із чим несвоєчасно було направлено стягувачеві документи. Стягувач не скористався своїм правом на оскарження постанов про повернення виконавчого документу та відмову у відкриті, а також не поновив строк предявлення.

У судовому засіданні 27.11.2019 року представник третьої особи просив суд відкласти розгляд справи, оскільки не був підготовлений до судового засідання та з метою надання до суду письмових пояснень щодо позовних вимог. Відповідач у судове засідання не з`явився, про засідання повідомлений належним чином. Судове засідання відкладено на 02.12.1019 року у зв`язку із необхідністю надання третьою особою письмових пояснень.

У судове засідання 02.12.2019 року третя особа не з`явилась, письмові пояснення до суду не надала, про засідання суду повідомлена належним чином, про причини неявки суд не повідомила. Представник відповідач просив суд відкласти розгляд справи у зв`язку із тим, що ним сьогодні було надано запит третій особі щодо усунення помилок у заявах про відкриття провадження. Наголосив суду, що у нього у провадженні знаходиться два виконавчих провадження ВП № 59761813 та № 59761723 про примусове виконання постанови у справі № 127/11432/16-п, виданої Апеляційним судом Вінницької області від 27.10.2016 року на суму 71 126 грн. 82 коп. Відповідач вважає, що третя особа повинна усунути вказані порушення.

Дослідивши усі обставини справи та надавши їм юридичну оцінку, заслухавши представників осіб, які приймають участь у справі, суд встановив наступне.

Постановами від 04.12.2018 року по ВП № 53102695 та ВП № 53102629 відповідачем повернуто виконавчі документи третій особі на підставі п. 2 ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження» (далі - ЗУ «Про виконавче провадження»).

Дані постанови була направлені третій особі поштовим відправленням 27.04.2019 року та отримана останнім на підставі довіреності 02.05.2019 року.

11.06.2019 року третя особа повторно пред`явила виконавчі документи відповідачеві для їх виконання.

Відповідач постановами від 13.06.2019 року відмовив у їх прийнятті у зв`язку з пропущенням строків на повторне пред`явлення.

14.06.2019 року вказані постанови та виконавчі документи відповідач направив поштовим відправленням третій особі, остання їх отримала за довіреністю 18.06.2019 року.

08.08.2019 року третя особи повторно пред`явила виконавчі документи відповідачеві для виконання.

Заявами від 01.08.2019 року третя особа втретє направила на виконання вказану постанову апеляційної інстанції. Постановами від 13.08.2019 року та 14.08.2019 року відповідач відкрив виконавчі провадження ВП № 59761813 та ВП № 59761723 відповідно. Одночасно в межах даних виконавчих проваджень відповідачем прийнято відповідні постанови про арешт майна позивача та про стягнення виконавчого збору.

Вважаючи, що третьою особою пропущено строк пред`явлення виконавчих документів до виконання, внаслідок чого, прийняті відповідачем, постанови є протиправними, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Визначаючись стосовно позовних вимог, суд виходив з наступного.

Завданням адміністративного судочинства відповідно до ч. 1 ст. 2 КАС України є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

У ст. 19 Конституції України зазначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно вимог ст. 68 Конституції України кожен зобов`язаний неухильно додержуватися Конституції України та законів України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей.

Відповідно до ст. 1 Закону України "Про виконавче провадження" (далі - ЗУ «Про виконавче провадження») виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Згідно зі ст. 2 Закону України "Про виконавче провадження" виконавче провадження здійснюється з дотриманням таких засад: 1) верховенства права; 2) обов`язковості виконання рішень; 3) законності; 4) диспозитивності; 5) справедливості, неупередженості та об`єктивності; 6) гласності та відкритості виконавчого провадження; 7) розумності строків виконавчого провадження; 8) співмірності заходів примусового виконання рішень та обсягу вимог за рішеннями; 9) забезпечення права на оскарження рішень, дій чи бездіяльності державних виконавців, приватних виконавців.

У ст. 3 ЗУ "Про виконавче провадження" наведений перелік виконавчих документів, на підставі яких відповідно до цього Закону рішення підлягають примусовому виконанню. До нього віднесено, зокрема ухвали, постанови судів у цивільних, господарських, адміністративних справах, справах про адміністративні правопорушення, кримінальних провадженнях у випадках, передбачених законом (п. 2 ч. 1 вказаної статті).

Згідно ст. 12 ЗУ «Про виконавче провадження» виконавчі документи можуть бути пред`явлені до примусового виконання протягом трьох років, крім посвідчень комісій по трудових спорах та виконавчих документів, за якими стягувачем є держава або державний орган, які можуть бути пред`явлені до примусового виконання протягом трьох місяців. Строки пред`явлення виконавчого документа до виконання перериваються у разі, зокрема, пред`явлення виконавчого документа до виконання.

У разі повернення виконавчого документа стягувачу у зв`язку з неможливістю в повному обсязі або частково виконати рішення строк пред`явлення такого документа до виконання після переривання встановлюється з дня його повернення, а в разі повернення виконавчого документа у зв`язку із встановленою законом забороною щодо звернення стягнення на майно чи кошти боржника, а також проведення інших виконавчих дій стосовно боржника - з дня закінчення строку дії відповідної заборони.

Ч. 5 ст. 37 ЗУ «Про виконавче провадження» визначено, що повернення виконавчого документа стягувачу з підстав, передбачених цією статтею, не позбавляє його права повторно пред`явити виконавчий документ до виконання протягом строків, встановлених статтею 12 цього Закону.

Системний аналіз наведених норм доводить, що виконавче провадження є завершальною стадією судового процесу та може бути здійснене, зокрема, на підставі постанови суду. За загальним правилом, виконавчий документ може бути пред`явлений до виконання протягом трьох років, за винятком, зокрема, виконавчих документів, які можуть бути пред`явлені до примусового виконання протягом трьох місяців. Між тим, строк пред`явлення виконавчого документа до виконання переривається пред`явленням виконавчого документа до виконання. Після переривання строку пред`явлення виконавчого документа до виконання строк пред`явлення його до виконання встановлюється з дня повернення. Повернення стягувачу виконавчого документа не позбавляє його права повторно пред`явити виконавчий документ до виконання. При чому, виходячи з загальних правил обчислення строків, при перериванні строку його обчислення починається спочатку.

З матеріалів справи вбачається, що постановами від 04.12.2018 року третій особі було повернуто виконавчі документи, оскільки у боржника відсутнє майно, на яке може бути звернено стягнення, а здійснені виконавцем заходи щодо розшуку такого майна виявилися безрезультатними. Одночасно у даних постановах було вказано, що граничний строк пред`явлення виконавчих документів до виконання є 04.03.2019 року.

Таким чином, повернення третій особі виконавчих документів не позбавляє її права повторно їх пред`явити відповідачеві для виконання, адже строк пред`явлення виконавчого документа до виконання переривається пред`явленням виконавчого документа до виконання та починає обраховуватися спочатку.

Між тим, суд зауважує, що положеннями чинного законодавства не визначено, що саме вважати моментом повернення виконавчих документів: день прийняття уповноваженими органами відповідної постанови, день отримання стягувачем постанови про повернення виконавчих документів тощо.

Верховний Суд, вирішуючи це питання, у постанові від 26.06.2019 року у справі № 2-245/11 дійшов висновку, що строк для повторного пред`явлення виконавчого документу до виконання в розумінні ч. 3 ст. 23 ЗУ «Про виконавче провадження» має відраховуватися з дня надіслання уповноваженими органами державної виконавчої влади відповідної постанови та виконавчих документів (тобто день, коли такі документи направлені на адресу стягувача). Такий висновок Верховний Суд сформулював розглядаючи цивільну справу. Одночасно суд вказує, що при вирішенні спірних правовідносин у даній справі, він використовує виключно тлумачення положень ст. 23 ЗУ «Про виконавче провадження», зміст норми якої є загальним для всіх справ, не залежно від того за правилами якого судочинства здійснювався розгляд справи.

Так, з матеріалів справи вбачається, що постанови про повернення виконавчого провадження датовані 04.12.2018 року, однак надіслані третій особі вони були лише 27.04.2019 року за вих. № 93499 та № 93502, що підтверджується відповідним списком згрупованих поштових відправлень листів рекомендованих № 14254. Відповідач у відзиві такий стан речей пояснив відсутністю належного фінансування. Таким чином, саме з 27.04.2019 року обрахунок строку для пред`явлення виконавчого документа до виконання почався спочатку. Суд вказує, що початок перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок. Тобто, початок перебігу строку пред`явлення виконавчих документів до виконання розпочався з 28.04.2019 року, а останнім - 27.07.2019 року.

У цьому контексті суд вказує на умовність визначеного у постановах від 04.12.2018 року граничного строку пред`явлення виконавчих документів до виконання. Адже за таких обставин, саме 04.12.2019 року вказані постанови повинні були бути направлені третій особі (стягувачеві), чого зроблено не було.

Третя особа повторно звернулась до відповідача та пред`явила виконавчі документи до виконання 11.06.2019 року, відповідно строк пред`явлення виконавчих документів до виконання знову був перерваний. Відповідачем, з огляду на відсутність будь-яких підтверджуючих документів отримання третьою особою постанов від 04.12.2018 року, помилково було відмовлено у прийнятті виконавчих документів до виконання у зв`язку з пропущення строків на повторне пред`явлення.

Відповідні постанови та виконавчі документи були надіслані третій особі поштовим відправленням 14.06.2019 року. Таким чином, з цієї дати обчислення строку пред`явлення виконавчих документів почався з початку, відповідно кінцевою датою є 14.09.2019 року.

Повторно третя особа звернулась до відповідача з виконавчими документами 08.08.2019 року, внаслідок чого 13.08.2019 року та 14.08.2019 року були відкриті виконавчі провадження ВП № 59761813 та ВП № 59761723 відповідно та прийняті оскаржувані постанови.

Таким чином, третя особа пред`явила виконавчі документи у законодавчо визначений 3-місячний строк, відповідно відкриття виконавчого провадження, в межах вказаного строку, є законним та правомірним.

Разом з тим, з матеріалів справи вбачається, що ВП № 59761813 від 13.08.2019 року та ВП № 59761723 від 14.08.2019 року відкрите на підставі постанови Апеляційного суду Вінницької області № 127/11432/16-п від 27.10.2016 року про стягнення коштів в сумі 71 126 грн. 82 коп., обто відкрито два виконавчих провадження на підставі одного й того ж документу про стягнення однієї і тієї ж суми.

З цього приводу, суд зазначає, відповідно до ст. 61 Конституції України ніхто не може бути двічі притягнений до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення.

Таким чином, відкриття двох виконавчих проваджень на підставі одного й того ж документу про стягнення однієї і тієї ж суми є протиправним, адже за таких обставин позивач несе відповідальність у подвійному розмірі, що є неприпустимим.

За таких обставин, суд доходить висновку про протиправність відкриття виконавчого провадження ВП № 59761723 від 14.08.2019 року.

В свою чергу, постанова про відкриття виконавчого провадження від 13.08.2019 року ВП № 59761813 прийнята у встановленмоу законом порядку та є правомірною.

Разом з тим, суд вказує, що у відповідності положень ст. 56 ЗУ "Про виконавче провадження" арешт майна (коштів) боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення.

Арешт на майно (кошти) боржника накладається виконавцем шляхом винесення постанови про арешт майна (коштів) боржника або про опис та арешт майна (коштів) боржника.

Арешт накладається у розмірі суми стягнення з урахуванням виконавчого збору, витрат виконавчого провадження, штрафів та основної винагороди приватного виконавця на все майно боржника або на окремі речі.

Щодо виконавчого збору, то у відповідності до приписів ч. 4 ст. 27 ЗУ "Про виконавче провадження" державний виконавець виносить одночасно з постановою про відкриття виконавчого провадження постанову про стягнення виконавчого збору (крім виконавчих документів про стягнення аліментів).

Таким чином, прийняті, в межах даного виконавчого провадження, постанова про стягнення виконавчого збору від 13.08.2019 року та постанова про арешт майна боржника від 13.08.2019 року є правомріними та відповідають вимогам ЗУ "Про виконавче провадження".

Що стосується вимоги позивача про скасування постанов відповідача про відкриття виконавчого провадження від 13.08.2019 року ВП № 59761813 та від 14.08.2019 року ВП № 59761723, а також прийнятих у даних провадженнях постанови про стягнення виконавчого збору та арешт майна боржника, суд зазначає наступне.

Відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 245 КАС України у разі задоволення позову, суд може прийняти рішення про визнання та скасування індивідуального акта чи окремих його положень.

Аналіз вищенаведеної норми свідчить про безпосередній взаємозв`язок визнання протиправним акта індивідуальної дії та його скасування у повному обсязі чи частково. Більш того, друга вимога є похідною та залежною від першої. Адже внаслідок визнання акта індивідуальної дії протиправним, неминучим є його скасування в повному обсязі чи частково.

З огляду на те, що суд позовну вимогу про визнання протиправними постанов відповідача про відкриття виконавчого провадження від 14.08.2019 року ВП № 59761723, а також прийнятих у межах даного провадження постанов про стягнення виконавчого збору та арешт майна боржника задовольнив, відповідно позовні вимоги про скасування постанов відповідача про відкриття виконавчого провадження від 14.08.2019 року ВП № 59761723, про стягнення виконавчого збору та арешт майна боржника також підлягають задоволенню, як похідні.

Разом з тим, суд вказує, про правомірність постанови відповідача про відкриття виконавчого провадження від 13.08.2019 року ВП № 59761813, а також постанови про стягнення виконавчого збору та арешт майна боржника, відповідно про відсутність підстав для їх скасування.

Згідно з ч. 1 ст. 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст. 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Перевіривши юридичну та фактичну обґрунтованість доводів сторін, оцінивши докази суб`єкта владних повноважень та докази, надані позивачем, суд доходить висновку про наявність підстав для часткового задоволення позову.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат у справі, суд зазначає, що згідно ч. 3 ст. 139 КАС України при частковому задоволенні позову судоові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. При цьому, суд не включає до складу судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами, витрати суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката та сплату судового збору.

Згідно квитанції № 0.0..1 від 01.11.2019 року позивач при звернення до суду з даним позовом сплатив судовий збір у сумі 1 529 грн. 60 коп..

З огляду на те, що позов задоволено частково, то з відповідача слід стягнути 764 грн. 80 коп..

Керуючись Конституцією України, Законом України «Про виконавче провадження» ст. 2, 6, 73-77, 139, 241, 246, 255, 295 КАС України, суд

ВИРІШИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 до Центрального відділу державної виконавчої служби міста Вінниця Головного територіального управління юстиції у Вінницькій області за участю третьою особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору Вінницька митниця ДФС про визнання протиправними та скасування постанов задовольнити частково.

Визнати протиправними та скасувати постанови Центрального відділу державної виконавчої служби міста Вінниця Головного територіального управління юстиції у Вінницькій області про відкриття виконавчого провадження ВП № 59761723 від 14.08.2019 року, постанови про стягнення виконавчого збору та арешт майна боржника від 06.09.2019 року.

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань з Центрального відділу державної виконавчої служби міста Вінниця Головного територіального управління юстиції у Вінницькій області на користь ОСОБА_1 судовий збір у сумі 764 грн. 80 коп..

Рішення суду першої інстанції набирає законної сили в порядку, визначеному ст. 255 КАС України.

Відповідно до ст. 295 КАС України, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Позивач - ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 )

Відповідач - Центральний відділ державної виконавчої служби міста Вінниця Головного територіального управління юстиції у Вінницькій області (вул. Соборна, б. 15а, м. Вінниця, 21050)

Третя особа - Вінницька митниця ДФС (вул. Лебединського, б. 17, м. Вінниця, 21034)

Повний текст судового рішення складено та підписано суддею 02.12.2019 року.

Суддя Маслоід Олена Степанівна Степанівна