Справа № 420/1363/19
Суддя: Бойко А.В.
Дата ухвалення: 2019-11-27 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
___________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 листопада 2019 р.м.ОдесаСправа № 420/1363/19
Головуючий в 1 інстанції: Харченко Ю. В.

Дата і місце ухвалення 04.07.2019р., м. Одеса

П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

Головуючого судді: Бойка А.В.,

суддів: Федусика А.Г,

Шевчук О.А.,

за участю секретаря - Шепель О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Одесі апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 04 липня 2019 року по справі за позовом ОСОБА_1 до Одеської митниці ДФС, Головного управління Державної казначейської служби в Одеській області про визнання протиправним та скасування рішення щодо коригування митної вартості товарів №UA500000/2019/000197/2 від 28.01.2019р., стягнення надмірно сплачених митних платежів у розмірі 144000 грн., -

В С Т А Н О В И В:

05.03.2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду першої інстанції з адміністративним позовом до Одеської митниці ДФС, Головного управління Державної казначейської служби в Одеській області про визнання протиправним та скасування рішення щодо коригування митної вартості товарів №UA500000/2019/000197/2 від 28.01.2019р., стягнення надмірно сплачених митних платежів у розмірі 144 000 грн.

Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 04.07.2019 року відмовлено у задоволенні позову.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій посилався на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, неповне з`ясування обставин по справі.

Апелянт зазначив, що висновок Одеської митниці про неможливість застосування першого методу визначення митної вартості товарів через відсутність у поданих ним документах всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари є необґрунтованим. Апелянт вважає, що відхилення митної вартості товару від вартості ідентичних товарів не є підставою для витребування додаткових документів.

Позивач посилається на те, що при митному оформленні товару він не мав змоги надати відповідачу рахунок за контрактом або інші банківські платіжні документи, які можуть підтвердити митну вартість товару, оскільки вказаний транспортний засіб знаходиться у його власності з 02.09.2016 року, що підтверджується посвідченням та свідоцтвом про реєстрацію. Митна вартість була визначена на підставі Висновку експертного автотоваровідчого дослідження по визначенню ринкової вартості № 2526/18 від 02.01.2019 року, яким встановлено, що ринкова вартість автомобіля BMW Х5 М50D, модельний рік виготовлення - 2016, з урахуванням його технічного стану та пошкоджень, становить 816 391,17 грн., що згідно офіційного курсу НБУ на дату оцінки складає 25 852,94 євро.

Також апелянт зазначив, що документів, які б підтверджували транспортні витрати, фрахт, інші складові транспортування не існує, оскільки авто перетнуло кордон митної території України самостійно, без залучення вантажоперевізників.

З огляду на зазначене, апелянт вважає, що рішення про коригування митної вартості товарів від 28.01.2019 року є протиправним та підлягає скасуванню.

В апеляційній скарзі апелянт просить скасувати рішення суду першої інстанції та постановити нове, про задоволення позовних вимог.

Заслухавши суддю-доповідача, розглянувши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, перевіривши законність та обґрунтованість судового рішення в межах апеляційної скарги, вивчивши матеріали справи колегія суддів дійшла наступного:

Судом першої інстанції встановлено, що 02.01.2019 року між ОСОБА_1 (Довіритель) та ПП «РОЯЛ ТРЕЙД ІМПЕКС» (Декларант) було укладено Договір про надання послуг митного брокера №020111-19, за умовами якого Довіритель доручає, а Декларант приймає на себе зобов`язання надати послуги по здійсненню в межах своєї компетенції декларування вантажів Довірителя, котрі переміщуються через митний кордон України, відповідно до діючого Митного кодексу України.

З метою виконання умов Договору про надання послуг митного брокера №020111-19 від 02.01.2019р., зокрема, з метою здійснення митного оформлення транспортного засобу з іноземною реєстрацією, а саме автомобіля легкового, що був у використанні марки ВМW модель Х5 М50D, номер кузова (VIN) - НОМЕР_1 , тип двигуна - дизельний, з робочим об`ємом циліндрів двигуна - 2993см3, календарний та модельний рік виготовлення - 2016, країна виробник - Німеччина, країна експортер - Болгарія, ПП «РОЯЛ ТРЕЙД ІМПЕКС» (Декларант) подано до Одеської митниці ДФС митну декларацію №UA500650/2019/000221 від 04.01.2019р., у якій митна вартість товару декларантом позивача визначено за ціною рахунку-фактури.

На підтвердження обґрунтованості заявленої у митній декларації №UA500650/2019/000221 від 04.01.2019р. митної вартості автомобіля, та обраного методу її визначення Декларантом позивача до митного органу надано: рахунок-фактуру, коносамент, звіт про незалежну оцінку майна - висновок №2526/18 від 02.01.2019р., свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу № НОМЕР_2 від 28.11.2017р., акт про проведення фізичного огляду від 02.01.2019р.

Під час перевірки Одеською митницею ДФС наданих декларантом у підтвердження митної вартості товару документів, встановлено, що у них містяться розбіжності, та надані документи не містять усіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, та всіх відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за дані товари, у зв`язку з чим на підставі вимог ч.3 ст.53 Митного кодексу України, зобов`язано декларанта протягом 10-ти календарних днів надати додаткові документи, а саме: банківські платіжні документи, які стосувались оплати фактурної вартості транспортного засобу, перевезення, транспортно-експедиторських та інших послуг за межами митної території України; калькуляцію транспортних витрат за межами митної території України з урахуванням вартості фрахту вартості інших складових вартості транспортування товару, що декларується, у тому числі територією країни експортера; копії митної декларації країни відправлення; якщо здійснювалось страхування - страхових документів, а також документів, що містять відомості про вартість страхування.

Судом першої інстанції встановлено, що декларантом позивача повідомлено митний орган про відсутність можливості надання додаткових документів для підтвердження заявленої митної вартості товарів. Одеська митниця у письмових поясненнях також зазначила, що додаткових документів, витребуваних митницею декларантом не подано.

У зв`язку з вказаним, за результатами розгляду питання щодо митного оформлення, зазначеного у митній декларації №UA500650/2019/000221 від 04.01.2019р. товару, Одеською митницею ДФС прийнято Рішення про коригування митної вартості товарів №UA500000/2019/000197/2 від 28.01.2019р.

Не погоджуючись з вказаним рішенням відповідача, ОСОБА_1 оскаржив його до суду першої інстанції.

Колегія суддів суду апеляційної інстанції не погоджується з висновком суду першої інстанції стосовно відмови у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 , з огляду на наступне:

Згідно рішення про коригування митної вартості товарів №UA500000/2019/000197/2 від 28.01.2019р., підставою для коригування митної вартості товарів відповідачем зазначено те, що надані декларантом для підтвердження митної вартості документи містять розбіжності та недоліки, а саме: до митного оформлення не надано банківських платіжних документів, що стосуються оцінюваного товару, які підтверджують митну вартість товару; документів, які підтверджують вартість страхування та перевезення (фрахту) товарів до моменту перетинання ними митного кордону України.

Статтею 49 Митного кодексу України визначено, що митна вартість товарів - це вартість товарів, що використовується для митних цілей, яка базується на ціні, що фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

Згідно з частиною першою статті 51, частиною першою статті 52 Митного кодексу України митна вартість товарів, що переміщуються через митний кордон України, визначається декларантом відповідно до норм цього Кодексу; заявлення митної вартості товарів здійснюється декларантом або уповноваженою ним особою під час декларування товарів у порядку, встановленому розділом VIII цього Кодексу та цією главою.

Частиною другою статті 52 Митного кодексу України встановлено, що декларант або уповноважена ним особа, які заявляють митну вартість товару, зобов`язані, зокрема: 1) заявляти митну вартість, визначену ними самостійно, у тому числі за результатами консультацій з органом доходів і зборів; 2) подавати органу доходів і зборів достовірні відомості про визначення митної вартості, які повинні базуватися на об`єктивних, документально підтверджених даних, що піддаються обчисленню;

Згідно зі статтею 54 Митного кодексу України контроль правильності визначення митної вартості товарів здійснюється митним органом під час проведення митного контролю і митного оформлення шляхом перевірки числового значення заявленої митної вартості.

Контроль правильності визначення митної вартості товарів за основним методом - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту (вартість операції), здійснюється митним органом шляхом перевірки розрахунку, здійсненого декларантом, за відсутності застережень щодо застосування цього методу, визначених у частині першій статті 58 цього Кодексу.

За результатами здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів митний орган визнає заявлену декларантом або уповноваженою ним особою митну вартість чи приймає письмове рішення про її коригування відповідно до положень статті 55 цього Кодексу.

Відповідно до частини третьої статті 53 Митного кодексу України у разі якщо документи, зазначені у частині другій цієї статті, містять розбіжності або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, декларант або уповноважена ним особа на письмову вимогу митного органу зобов`язані протягом 10 календарних днів надати (за наявності) додаткові документи.

Частиною п`ятою статті 54 Митного кодексу України передбачено право митного органу з метою здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів упевнюватися в достовірності або точності будь-якої заяви, документа чи розрахунку, поданих для цілей визначення митної вартості, а у випадках, встановлених цим Кодексом, письмово запитувати від декларанта або уповноваженої ним особи додаткові документи та відомості, якщо це необхідно для прийняття рішення про визнання заявленої митної вартості.

Згідно з частиною першою статті 55 Митного кодексу України рішення про коригування заявленої митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України з поміщенням у митний режим імпорту, приймається митним органом у письмовій формі під час здійснення контролю правильності визначення митної вартості цих товарів як до, так і після їх випуску, якщо митним органом у випадках, передбачених частиною шостою статті 54 цього Кодексу, виявлено, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів.

Статтею 57 Митного кодексу України встановлено, що визначення митної вартості товарів, які ввозяться в Україну відповідно до митного режиму імпорту, здійснюється за такими методами: 1) основний - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються (вартість операції); 2) другорядні: за ціною договору щодо ідентичних товарів; за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів; на основі віднімання вартості; на основі додавання вартості (обчислена вартість); резервний.

Основним методом визначення митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є перший метод - за ціною договору (вартість операції).

Кожний наступний метод застосовується лише у разі, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу відповідно до норм цього Кодексу.

Застосуванню другорядних методів передує процедура консультацій між митним органом та декларантом з метою визначення основи вартості згідно з положеннями статей 59 і 60 цього Кодексу. Під час таких консультацій митний орган та декларант можуть здійснити обмін наявною у кожного з них інформацією за умови додержання вимог щодо її конфіденційності.

У разі неможливості визначення митної вартості товарів згідно з положеннями статей 59 (визначення митної вартості за ціною договору щодо ідентичних товарів) і 60 (визначення митної вартості за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів) Кодексу за основу для її визначення може братися або ціна, за якою ідентичні або подібні (аналогічні) товари були продані в Україні не пов`язаному із продавцем покупцю відповідно до статті 62 (визначення митної вартості на основі віднімання вартості) Кодексу, або вартість товарів, обчислена відповідно до статті 63 (визначення митної вартості товарів на основі додавання вартості (обчислена вартість) Кодексу.

При цьому кожний наступний метод застосовується, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу.

У разі якщо неможливо застосувати жоден із зазначених методів, митна вартість визначається за резервним методом відповідно до вимог, встановлених статтею 64 цього Кодексу.

Частинами другою та третьою статті 58 Митного кодексу України передбачено, що метод визначення митної вартості товарів за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються, не застосовується, якщо використані декларантом або уповноваженою ним особою відомості не підтверджені документально або не визначені кількісно і достовірні та/або відсутня хоча б одна із складових митної вартості, яка є обов`язковою при її обчисленні. У разі якщо митна вартість не може бути визначена за основним методом, застосовуються другорядні методи.

Відповідно до частин четвертої п`ятої статті 58 Митного кодексу України митною вартістю товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є ціна, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за товари, якщо вони продаються на експорт в Україну, скоригована в разі потреби з урахуванням положень частини десятої цієї статті.

Ціна, що була фактично сплачена або підлягає сплаті - це загальна сума всіх платежів, які були здійснені або повинні бути здійснені покупцем оцінюваних товарів продавцю або на користь продавця через третіх осіб та/або на пов`язаних із продавцем осіб для виконання зобов`язань продавця.

Згідно з частинами першою, другою статті 53 Митного кодексу України у випадках, передбачених цим Кодексом, одночасно з митною декларацією декларант подає митному органу документи, що підтверджують заявлену митну вартість товарів і обраний метод її визначення. Документами, які підтверджують митну вартість товарів, зокрема, є: декларація митної вартості та документи, що підтверджують числові значення складових митної вартості, на підставі яких проводився розрахунок митної вартості; зовнішньоекономічний договір (контракт) або документ, який його замінює, та додатки до нього у разі їх наявності; рахунок-фактура (інвойс) або рахунок-проформа (якщо товар не є об`єктом купівлі-продажу); якщо рахунок сплачено - банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару; за наявності - інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару.

В ході розгляду справи було встановлено, що митне оформлення транспортного засобу здійснювалось декларантом у відповідності до Тимчасового порядку виконання митних формальностей під час здійснення митного оформлення транспортних засобів для їх вільного обігу на митній території України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12 грудня 2018 р. № 1077 на виконання пункту 92 розділу XXI "Прикінцеві та перехідні положення" Митного кодексу України, згідно якого тимчасово, протягом 180 днів з дня набрання чинності Законом України "Про внесення змін до Митного кодексу України та деяких інших законодавчих актів України щодо ввезення транспортних засобів на митну територію України", митне оформлення транспортних засобів для їх вільного обігу на митній території України, що класифікуються за кодом товарної позиції 8703 згідно з УКТ ЗЕД та ввезені на митну територію України в період з 1 січня 2015 року до дня набрання чинності цим Законом і перебувають у митних режимах тимчасового ввезення або транзиту, здійснюється з виконанням митних формальностей відповідно до тимчасового порядку, затвердженого Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до пунктів 1, 2 Тимчасового порядку, він визначає механізм виконання митних формальностей під час здійснення митного оформлення транспортних засобів, що класифікуються за кодом товарної позиції 8703 згідно з УКТЗЕД та ввезені громадянами на митну територію України в період з 1 січня 2015 р. до 25 листопада 2018 р., а також:

1) перебувають у митному режимі тимчасового ввезення або транзиту, поміщення в який здійснювалося шляхом вчинення дій, усного декларування або декларування з використанням іншого документа, ніж митна декларація, на бланку єдиного адміністративного документа;

2) перебували у митному режимі тимчасового ввезення або транзиту, були вивезені за межі митної території України після 25 листопада 2018 р. та ввезені повторно.

Митне оформлення транспортних засобів для їх вільного обігу на митній території України здійснюється в порядку, передбаченому законодавством, з особливостями, визначеними цим Тимчасовим порядком.

Пунктами 5, 6 Тимчасового порядку визначено, що для митного оформлення транспортного засобу органу доходів і зборів подається електронна митна декларація на бланку єдиного адміністративного документа, заповнена у звичайному порядку відповідно до статті 258 Митного кодексу України. Разом з електронною митною декларацією органу доходів і зборів подаються рахунок або інший документ, що підтверджує вартість транспортного засобу, реєстраційний документ на транспортний засіб, виданий реєстраційним органом країни реєстрації, та документ, що підтверджує право власності на транспортний засіб або право розпоряджатися та декларувати такий транспортний засіб для вільного обігу на митній території України.

Пунктом 7 Тимчасового порядку встановлено, що для цілей оподаткування транспортних засобів застосовується фактурна вартість цих транспортних засобів.

Використані громадянами відомості повинні бути об`єктивними, піддаватися обчисленню та підтверджуватися документально.

Відповідно до п. 8 Тимчасового порядку документами, що можуть подаватися для підтвердження заявленої фактурної вартості транспортних засобів, є: 1) договір купівлі-продажу або документ, який його замінює, та додатки до нього у разі їх наявності; 2) рахунок-фактура (інвойс); 3) банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного транспортного засобу; 4) інші платіжні документи, що підтверджують вартість оцінюваного транспортного засобу та містять реквізити, необхідні для ідентифікації такого транспортного засобу; 5) договір (угода, контракт) із третіми особами, пов`язаний з договором (угодою, контрактом) про поставку транспортного засобу; 6) рахунки про здійснення платежів третім особам на користь продавця, якщо такі платежі здійснюються за умовами, визначеними договором (угодою, контрактом); 7) каталоги, специфікації, прейскуранти (прайс-листи) продавця транспортного засобу; 8) копія митної декларації країни експорту; 9) висновки про якісні та вартісні характеристики транспортного засобу, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями, про вартість транспортного засобу; 10) довідкова інформація щодо вартості у країні експорту транспортних засобів, що є ідентичними та/або подібними (аналогічними) оцінюваним транспортним засобам, з вирахуванням із такої вартості сум податків, що підлягають поверненню у країні експорту у зв`язку з вивезенням (експортом) таких транспортних засобів.

Рішення про проведення перевірки достовірності заявленої фактурної вартості транспортних засобів приймається органом доходів і зборів на підставі результатів застосування системи управління ризиками (п. 9 Тимчасового порядку).

Для перевірки достовірності заявленої фактурної вартості транспортного засобу орган доходів і зборів використовує індикатор ризику, значення якого для кожного транспортного засобу встановлюється окремо на рівні нижньої межі діапазону вартості транспортних засобів, що є ідентичними та/або подібними (аналогічними) оцінюваному транспортному засобу в країні експорту, з вирахуванням із такої вартості сум податків, що підлягають поверненню у країні експорту у зв`язку з вивезенням (експортом) таких транспортних засобів.

Під час встановлення значення індикатора ризику використовується інформація спеціалізованих видань та/або інформаційних ресурсів, які містять відомості про ціни, сформовані у відповідному регіоні світового ринку, з урахуванням марки, моделі, року випуску, об`єму циліндрів двигуна, типу пального та фактичного пробігу оцінюваного транспортного засобу.

Якщо заявлена фактурна вартість оцінюваного транспортного засобу є меншою від встановленого індикатора ризику для такого транспортного засобу, проводиться перевірка достовірності заявленої фактурної вартості такого транспортного засобу.

Таким чином, з аналізу положень Митного кодексу України, Тимчасового порядку № 1077, вбачається, що орган доходів і зборів здійснює контроль заявленої декларантом митної вартості шляхом перевірки числового значення заявленої митної вартості та має повноваження на витребування додаткових документів у разі, якщо документи, надані для декларування товарів, містять розбіжності або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів.

Однак, право митного органу на витребування додаткових документів не є абсолютним, а виникає за наявності хоча б однієї з зазначених вище підстав.

Колегія суддів зазначає, що витребуванню підлягають лише ті документи, які дають можливість пересвідчитись у правильності чи помилковості задекларованої митної вартості, а визначення митної вартості не за першим методом можливе тільки тоді, коли подані документи є недостатніми чи такими, що у своїй сукупності не спростовують сумнів у достовірності наданої інформації. Таким чином, витребування додаткових документів можливе лише у випадку наявності обґрунтованих сумнівів у достовірності поданих декларантом відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, яка була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

Наявність обґрунтованих сумнівів у правильності зазначеної декларантом митної вартості товарів є імперативною умовою, оскільки з цією обставиною закон пов`язує можливість витребування додаткових документів у декларанта та надає митниці право вчиняти наступні дії, спрямовані на визначення дійсної митної вартості товарів. При цьому в розумінні наведених статей сумніви митниці є обґрунтованими, якщо надані декларантом документи містять розбіжності, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

Однак, навіть ненадання декларантом запитуваних митним органом документів, за відсутності обґрунтування неможливості визначення митної вартості товару за першим методом, не є достатнім для висновку про наявність підстав для застосування митним органом іншого методу визначення митної вартості.

Відповідач, в обґрунтування наявності підстав для витребування в даному випадку у позивача додаткових документів, посилався на те, що документи, які були надані позивачем не містили всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів.

Слід зазначити, що відповідно до ст. 53 Митного кодексу України та п. 8 Тимчасового порядку документами, які підтверджують митну вартість товарів, є, в тому числі, рахунок-фактура (інвойс), а якщо рахунок сплачено, - банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару, за наявності - інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару.

У підтвердження заявленої митної вартості позивачем було надано до Митниці рахунок-фактуру, в якому зазначена ціна автомобіля. В ході розгляду справи встановлено, що розрахунок через фінансову установу не здійснювався, сплата вартості автомобіля здійснювалась готівкою, а відтак, вимога відповідача надати банківські платіжні документи у підтвердження сплати вартості автомобіля є безпідставною, оскільки наданим позивачем до митниці рахунком-фактурою підтверджуються заявлені відомості про митну вартість товар за ціною договору.

Що стосується вартості перевезення автомобіля до моменту перетинання ним митного кордону України, то в ході розгляду справи встановлено, що до перевезення автомобіля не залучались треті особи-перевізники, а перетин державного кордону здійснювався самостійно, у підтвердження чого позивачем був наданий паспорт ОСОБА_1 з проставленими відмітками про такий перетин.

Що стосується страхування товару, представником позивача пояснено, що страхування товару не здійснювалось, у зв`язку з чим відповідні документи і не були надані позивачем до митного органу.

Згідно п. 8 ч. 2 ст. 53 МК України вимоги щодо надання страхових документів, а також документів, що містять відомості про вартість страхування передбачені лише для випадків, якщо страхування здійснювалось.

Таким чином, коли окреме страхування не здійснювалось, відсутні підстави для включення ймовірної суми такого страхування до складу митної вартості товарів.

Разом із тим, колегія суддів зазначає, що в разі здійснення коригування митної вартості за резервним методом, у рішенні про коригування митний орган зазначає докладну інформацію та джерела, які використовувалися митним органом при її визначенні (пункт 2.1 Правил заповнення рішення про коригування митної вартості товарів, затверджених наказом Міністерства фінансів України від 24.05.2012 № 598).

В даному випадку Митниця, приймаючи рішення про коригування митної вартості товару за резервним методом, не вказала, яким чином митна вартість товарів визначена саме в такому розмірі, які складові вплинули на формування такої вартості, не навела порівняння характеристик оцінюваного товару та характеристик товару, ціна якого взята за основу для коригування митної вартості за резервним методом, що свідчить про порушення відповідачем частини другої статті 55 МК України щодо обґрунтованості прийнятого рішення.

Застосування відповідачем резервного методу було обумовлено неможливістю застосування митним органом попередніх методів, в тому числі і методу за ціною договору щодо ідентичних та подібних (аналогічних) товарів.

Митний орган посилався на те, що у митниці відсутня інформація щодо вартості товарів з ідентичними та подібними (аналогічними) товарами. В свою чергу, при визначенні митної вартості товару за резервним методом відповідачем був проведений аналіз баз даних ЄАІС та враховано форму контролю 106-2, відповідно до якої митна вартість товару нижча митної вартості ідентичних товарів, обов`язкове направлення запиту до спеціалізованого підрозділу, а також звернення до підрозділу ДФС для визначення МВ за він-кодом, що не відповідає зазначеній в рішенні інформації про відсутність відомостей про ідентичні товари.

У рішенні про коригування заявленої митної вартості, митний орган повинен навести пояснення щодо зроблених коригувань. Визначаючи митну вартість на рівні митної вартості раніше ввезеного автомобіля, відповідач не вказав умов поставки товару, комерційних умов тощо, не зазначив докладну інформацію, яка використовувалася митним органом при визначенні митної вартості оцінюваних товарів із застосуванням резервного методу.

Фактично в даному випадку відповідачем було проведено порівняння товарів лише за вінкодом, та визначено митну вартість товару без врахування специфіки ввезеного позивачем товару, зокрема, його пошкоджень.

З огляду на викладене, рішення про коригування митної вартості товарів №UA500000/2019/000197/2, прийняте Одеською митницею ДФС 28.01.2019 року, не може вважатись правомірним та обґрунтованим.

В свою чергу, з наданих під час митного оформлення товарів документів вбачається ідентифікація товару, його числові значення, вартість, чим спростовується висновок митного органу про неможливість здійснення митного оформлення товару за заявленою позивачем митною вартістю, тобто за ціною договору.

Що стосується вимоги позивача про стягнення з Одеської митниці надмірно сплачених митних платежів у розмірі 144 000 грн., колегія суддів зазначає наступне:

Відповідно до статті 301 Митного кодексу, повернення помилково та/або надміру сплачених сум митних платежів здійснюється відповідно до Бюджетного та Податкового кодексів України.

Помилково та/або надміру зараховані до державного бюджету суми митних платежів повертаються з державного бюджету в порядку, визначеному центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну фінансову політику.

Згідно ст. 43 Податкового кодексу України помилково та/або надміру сплачені суми грошового зобов`язання підлягають поверненню платнику відповідно до цієї статті та статті 301 Митного кодексу України, крім випадків наявності у такого платника податкового боргу.

П. 43.3 ст. 43 ПК України визначено, що оов`язковою умовою для здійснення повернення сум грошового зобов`язання є подання платником податків заяви про таке повернення (крім повернення надміру утриманих (сплачених) сум податку з доходів фізичних осіб, які розраховуються контролюючим органом на підставі поданої платником податків податкової декларації за звітний календарний рік шляхом проведення перерахунку за загальним річним оподатковуваним доходом платника податку) протягом 1095 днів від дня виникнення помилково та/або надміру сплаченої суми.

Контролюючий орган не пізніше ніж за п`ять робочих днів до закінчення двадцятиденного строку з дня подання платником податків заяви готує висновок про повернення відповідних сум коштів з відповідного бюджету та подає його для виконання відповідному органові Державного казначейства України. На підставі отриманого висновку орган Державного казначейства України протягом п`яти робочих днів здійснює повернення помилково та/або надміру сплачених грошових зобов`язань платникам податків у порядку, встановленому Державним казначейством України. Контролюючий орган несе відповідальність згідно із законом за несвоєчасність передачі Державному казначейству України для виконання висновку про повернення відповідних сум коштів з відповідного бюджету (п. 43.5 ст. 43 ПК України).

Відповідно до Порядку повернення авансових платежів (передоплати) і помилково та/або надміру сплачених сум митних платежів, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 18.07.2017 року № 643 (далі - Порядок № 643), повернення з державного бюджету помилково та/або надміру сплаченої суми митних, інших платежів та пені здійснюється за заявою платника податків протягом 1095 днів від дня її виникнення.

Повернення сум відповідних митних платежів у випадках, передбачених частиною п`ятою статті 301 Митного кодексу, здійснюється за умови, що заява подається не пізніше одного року з дня, наступного за днем виникнення обставин, що тягнуть за собою повернення сплачених сум митних платежів.

Після реєстрації в митниці ДФС заява платника податку про повернення помилково та/або надміру сплачених сум митних, інших платежів та пені передається на опрацювання до Підрозділу (п. 4 Порядку № 643).

Відповідно до пунктів 5, 6 Порядку № 643, підрозділ перевіряє факт перерахування суми коштів з відповідного рахунку до державного бюджету за допомогою автоматизованої системи митного оформлення та відсутність у нього податкового боргу. За результатами опрацювання готує висновок або лист про відмову в поверненні коштів з відповідним обґрунтуванням (пункт 11 цього розділу).

Заява платника податку, висновок, завізований керівником (заступником керівника) Підрозділу, реєстри висновків за відповідними платежами, підготовлені за формами згідно з додатками 1, 2 до Порядку взаємодії територіальних органів Державної фіскальної служби України, місцевих фінансових органів та територіальних органів Державної казначейської служби України у процесі повернення платникам податків помилково та/або надміру сплачених сум грошових зобов`язань, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 15 грудня 2015 року № 1146, зареєстрованого у Міністерстві юстиції України 31 грудня 2015 року за № 1679/28124, та акт звірки (у разі складання) подаються керівнику (заступнику керівника) митниці ДФС для прийняття рішення та підписання висновку і реєстрів за відповідними платежами.

Митниця ДФС у строк не пiзнiше нiж за п`ять робочих днiв до закiнчення двадцятиденного строку з дня подання платником податкiв заяви передає висновки згiдно з реєстром висновкiв за відповідними платежами для виконання вiдповiдному органу Державної казначейської служби України (далі - орган Казначейства) (п. 8 Порядку № 643).

В свою чергу, відповідно до Порядку інформаційної взаємодії Державної фіскальної служби України, її територіальних органів, Державної казначейської служби України, її територіальних органів, місцевих фінансових органів у процесі повернення платникам податків помилково та/або надміру сплачених сум грошових зобов`язань та пені, затвердженого Наказом Міністерства фінансів України від 11 лютого 2019 року № 60, повернення помилково та/або надміру сплачених сум грошових зобов`язань та пені у випадках, передбачених законодавством, здійснюється виключно на підставі заяви платника податку (за винятком повернення надміру утриманих (сплачених) сум податку на доходи фізичних осіб, які розраховуються територіальним органом ДФС на підставі поданої платником податків податкової декларації про майновий стан і доходи за звітний календарний рік шляхом проведення перерахунку за загальним річним оподатковуваним доходом платника податку (далі - податкова декларація)), поданої до територіального органу ДФС за місцем адміністрування (обліку) помилково та/або надміру сплаченої суми протягом 1095 днів від дня її виникнення.

Таким чином, законодавством регламентовано чіткий порядок повернення суб`єктам господарювання надмірно сплачених митних платежів, який включає в себе сукупність послідовних дій учасників даних правовідносин, а саме: звернення суб`єкта господарювання до митних органів із відповідною заявою; проведення відповідними структурними підрозділами митного органу перевірки наведених в заяві обставин та підстав; встановлення митними органами наявності факту переплати; складання ними відповідного висновку та його надіслання органам Державної казначейської служби України для повернення суб`єкту господарювання надміру сплачених митних платежів або прийняття обґрунтованої відмови у задоволенні заяви.

В той же час, позивач не звертався до митниці з відповідною заявою про повернення надмірно сплачених грошових коштів, а тому митницею не приймалось рішення з цього питання.

З огляду на зазначене, колегія суддів вважає, що заявлені вимоги про стягнення надмірно сплачених платежів є передчасними, та задоволенню не підлягають.

Відповідно до ч.ч. 1, 3 ст. 139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

При частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. При цьому суд не включає до складу судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами, витрати суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката та сплату судового збору.

При зверненні з позовом до суду першої інстанції позивачем було сплачено судовий збір у розмірі 2213 грн., що підтверджується платіжним дорученням № Р24А570489980А67776 від04.03.2019 року. При зверненні до суду апеляційної інстанції позивачем було сплачено судовий збір у розмірі 3315,60 грн., що підтверджується дублікатом квитанції № 0.0..1 від 06.09.2019 року та платіжним дорученням № Р24А662415792А32260 від 06.09.2019 року.

Враховуючи часткове задоволення позовних вимог, вирішуючи питання розподілу судових витрат, колегія суддів приходить до висновку, що відповідно до ст. 139 КАС України, стягненню на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань Одеської митниці ДФС підлягає сума сплаченого судового збору, пропорційна задоволеним позовним вимогам, у розмірі 2764,30 грн.

Відповідно до ст. 317 КАС України підставою для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є, зокрема, невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, порушення норм процесуального або матеріального права.

Оскільки при розгляді справи судом першої інстанції не правильно застосовано норми матеріального та процесуального права, тому, на підставі ст.317 КАС України, оскаржуване рішення підлягає скасуванню з прийняттям нового судового рішення.

Згідно п.2 ч.5 ст.328 КАС України, не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у справах незначної складності.

Керуючись ст.ст. 139, 308, 310, 315, 317, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд апеляційної інстанції, -

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Одеського окружного адміністративного суду від 04 липня 2019 року скасувати.

Прийняти нову постанову, якою позов ОСОБА_1 задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати рішення Одеської митниці ДФС щодо коригування митної вартості товарів №UA500000/2019/000197/2 від 28.01.2019 року.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Стягнути на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 РНОКПП НОМЕР_3 ) за рахунок бюджетних асигнувань Одеської митниці ДФС (65078, м. Одеса, вул. Гайдара, 21-А, ) судовий збір у сумі 2 764 (дві тисячі сімсот шістдесят чотири) гривні 30 копійок.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню в касаційному порядку, відповідно до ч. 5 ст. 328 КАС України, не підлягає.

Повний текст рішення виготовлено 29.11.2019 року.

Суддя-доповідач: А.В. Бойко

Суддя: А.Г. Федусик

Суддя: О.А. Шевчук