Справа № 280/2055/19
Суддя: Панченко О.М.
Дата ухвалення: 2019-11-27 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

27 листопада 2019 року м. Дніпросправа № 280/2055/19

Третій апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді Панченко О.М. (доповідач),

суддів: Іванова С.М., Чередниченка В.Є.,

розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу за апеляційними скаргами Головного управління ДФС у Запорізькій області, Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1

на додаткове рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 10.07.2019 р. (суддя Калашник Ю.В., м. Запоріжжя) у справі № 280/2055/19

за позовом Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1

до Головного управління ДФС у Запорізькій області

про визнання протиправною та скасування вимоги про сплати боргу (недоїмки), -

встановив:

У травні 2019 року позивач звернувся до суду першої інстанції з позовом, в якому просив визнати протиправною та скасувати вимогу про сплати боргу (недоїмки) № Ф-15188-50 від 10.04.2019.

Рішенням Запорізького окружного адміністративного суду від 26.06.2019 р. адміністративний позов задоволено у повному обсязі. Визнано протиправною та скасовано вимогу Головного управління ДФС у Запорізькій області про сплату боргу (недоїмки) № Ф-15188-50 від 10.04.2019. Стягнуто на користь Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 судові витрати зі сплати судового збору в розмірі 768,40 грн. за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДФС у Запорізькій області.

01.07.2019 року до суду від позивача надійшла заява про стягнення судових витрат, понесених позивачем під час розгляду справи.

У зазначеній заяві позивач просив суд у порядку, передбаченому ст.ст. 246, 252 КАС України, вирішити питання про стягнення з відповідача на користь позивача витрати, понесені позивачем на оплату послуг з професійної правничої допомоги у розмірі 5000,00 грн.

Додатковим рішенням Запорізького окружного адміністративного суду від 10.07.2019 р. заяву позивача про стягнення судових витрат задоволено частково, а саме стягнуто на користь позивача витрати на правничу допомогу, надану Адвокатським об`єднанням «Юридична практика» у сумі 1000,00 грн. за рахунок бюджетних асигнувань відповідача.

В іншій частині заяви про стягнення судових витрат, понесених під час розгляду справи, відмовлено.

Додаткове рішення мотивовано тим, що:

- відповідно до п.268 рішення Європейського суду з прав людини у справі «East/West Alliance Limited» проти України» від 23.01.2014 (Заява № 19336/04): «Згідно з практикою Суду, заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим». Аналогічну практику вирішення питання судових витрат застосовано ЄСПЛ у п.95 рішення у справі «Баришевський проти України» від 26.02.2015, пп.34-36 рішення у справі «Гімайдуліна і інших проти України» від 10.12.2009, п.80 рішення у справі «Двойних проти України» від 12.10.2006, п.88 рішення у справі «Меріт проти України» від 30.03.2004;

- у справі «Лавентс проти Латвії» Європейський суд з прав людини наголосив, що відшкодовуванню підлягають лише витрати, які мають розумний розмір;

- правові позиції щодо розподілу витрат на професійну правничу допомогу адвоката викладені в постановах Верховного Суду від 15.05.2018 у справі №821/1594/17 та від 08.05.2018 у справі №810/2823/17;

- сума витрат на підготовку та подання позовної заяви у розмірі 5000,00 грн. не є співмірною: із складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг, із часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); із обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; із ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи;

- з огляду на складність справи, з урахуванням принципу справедливості та рекомендованими (мінімальними) ставками адвокатського гонорару, які були затверджені рішенням Ради адвокатів Чернігівської області № 57 від 16.02.2018 та рішенням Ради адвокатів Харківської області № 17 від 21.03.2018, суд дійшов висновку, що необхідно стягнути на користь позивача витрати на правову допомогу щодо підготовки та подання позовної заяви у розмірі саме 1000,00 грн.

Не погодившись з додатковим рішенням суду першої інстанції, позивач та відповідач оскаржили його в апеляційному порядку.

В обґрунтування апеляційної скарги відповідач зазначає, що, на його думку, сума витрат на підготовку та подання позовної заяви у розмірі 1000,00 грн. не є співмірною: із складністю справи та виконаних робіт (наданих послуг, із часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт); із обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; із ціною позову та значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Європейський суд з прав людини у п.268 рішення у справі «East/West Alliance Limited» проти України» від 23.01.2014 року (Заява №19336/04) зазначив, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними та неминучими, а їх розмір - обґрунтованим.

Просить скасувати додаткове рішення суду першої інстанції та відмовити у задоволенні заяви позивача про стягнення судових витрат.

В обґрунтування апеляційної скарги позивач зазначає, що витрати на правничу допомогу 5000,00 грн. були підтверджено документально та сплачені позивачем. Розмір витрат був підтверджений належними та допустимими доказами, які були прийняті судом.

Положеннями статті 134 КАС України передбачено, що суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення не співмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Зважаючи, що сторона відповідача не була присутня під час ухвалення додаткового рішення від 10.07.2019 року, клопотання в судовому процесі не було заявлено, в письмовому вигляді таке клопотання також не заявлялося, про що свідчать матеріали справи.

В обґрунтування не співмірності розміру витрат суд взяв до уваги рекомендовані (мінімальні) ставки адвокатського гонорару, які були затверджені рішенням Ради адвокатів Чернігівської області № 57 від 16.02.2018 та рішенням Ради адвокатів Харківської області № 17 від 21.03.2018. Проте, адвокати Адвокатського об`єднання «Юридична практика» не відносяться до Рад адвокатів Чернігівської та Харківської областей. До повноважень Ради адвокатів регіону не входить функція встановлення розмірів ставок гонорарів та вказані документи мають рекомендаційний характер.

Ставки Адвокатського об`єднання «Юридична практика» затверджені адвокатами об`єднання (шість осіб) та містять мінімальні значення. 5000,00 грн. є мінімальною ставкою для підготовки до адміністративної справи.

5000,00 грн. є меншою сумою гонорару, ніж погодинна оплата. Саме тому в договорі в була встановлена договірна ціна.

Таким чином, витрати ОСОБА_1 були фактичні (оплачені) та неминучими (за договором), розмір обґрунтований документально та відповідав наданим послугам.

Стосовно розумності скаржник зазначає, що необхідність звернення до суду не є примхою позивача. Саме незаконні дії відповідача призвели до необхідності звертатися за кваліфікованою правовою допомогою. Розмір правової допомоги об`єктивно пов`язаний з діями адвоката до підготовки та ведення справи, та не має кореляції із сумою неправомірно нарахованого відповідачем боргу.

У справі №821/1594/17 Верховний Суд дійшов висновку про те, що долучений до матеріалів справи відзив в якості доводу факту надання правничої допомоги адвокатом, є неналежним документом та унеможливлює вирішення питання про відшкодування витрат на користь позивача. В даному випадку, надані документи на підтвердження витрат, не були прийняті судом.

По справі ОСОБА_1 жодних претензій до документів суд не мав.

У справі 810/2823/17 суд Верховний Суд зазначив, що не визначення змісту та обсягу конкретної господарського операції унеможливлює прийняття опису як доказу, який підтверджує витрати саме по цій адміністративній справі на стадії касаційного провадження.

На підтвердження витрат ОСОБА_1 були подані всі належні документи, які суд прийняв.

Таким чином, вказані позиції Верховного Суду не можна вважати аналогічними.

Крім того, в останній справі Верховний Суд зазначив, що компенсація витрат на професійну правничу допомогу здійснюється у порядку, передбаченому статтею 134 Кодексу адміністративного судочинства України, яка не обмежує розмір таких витрат.

Просить скасувати додаткове рішення суду від 10.07.2019 року в частині відмови у задоволенні вимог позивача про стягнення судових витрат та задовольнити клопотання позивача у повному обсязі; стягнути з відповідача судовий збір за подання апеляційної скарги.

Позивач надіслав до суду відзив на апеляційну скаргу відповідача, в якому зазначає, що розрахунки витрат, наведені у звіті, розраховані в залежності від часу. З метою підготовки до ведення справи були зроблені: адвокатський запит, аналіз судової практики з цього питання тощо.

Зміст позову стосується неправомірного нарахування податків, тому сума не є важливою, якщо таке нарахування є неправомірним.

В матеріалах справи містяться всі обґрунтування, які були прийняті судом. Обґрунтувань протилежного відповідачем не надано ані під час ухвалення додаткового рішення, ані в апеляційній скарзі. Просить залишити апеляційну скаргу відповідача без задоволення.

Дослідивши докази, наявні в матеріалах справи, перевіривши в межах доводів апеляційної скарги дотримання судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційні скарги не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та знайшло своє підтвердження під час розгляду апеляційної скарги, що з метою отримання професійної правничої допомоги позивачем було укладено з Адвокатським об`єднанням «Юридична практика» Договір про надання правової допомоги від 02.05.2019 та Договір про внесення змін та доповнень до Договору про надання правової допомоги від 02.05.2019.

В Додатку № 1 до договору про надання правової допомоги від 02.05.2019 зазначені тарифи, якими сторони керуються під час надання доручень та отриманні правових (правничих) послуг в якості гонорару, визначені сторонами наступним чином, зокрема: підготовка адміністративної справи від 5000,00 грн. за кожний окремий предмет позову.

Адвокатське об`єднання «Юридична практика» виставило рахунок-фактуру на оплату послуг № 02/05/2019-1 від 13.05.2019 на суму 5000,00 грн. за підготовку та подання адміністративного позову до Запорізького окружного адміністративного суду (справа №280/2055/19).

Вказані послуги прийняті позивачем за відповідним Актом приймання-здачі послуг №02/05/2019-1 від 01.07.2019 та оплачені позивачем, що підтверджується відповідною квитанцією № 1642-5130-5350-8525 від 01.07.2019, яка містяться в матеріалах справи.

Питання, пов`язані з витратами сторін на професійну правничу допомогу врегульовані нормами статті 134 КАС України.

Відповідно до ч. 3 ст. 134 КАС України для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Відповідно до ч. 4 ст. 134 КАС України для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Відповідно до ч. 5 ст. 134 КАС України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:

1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);

2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);

3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;

4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини п`ятої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами (ч. 6 ст. 134 КАС України).

Відповідно до висновків Верховного Суду, викладених у постанові від 05.06.2018 року у справі №904/8308/17, при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їх дійсності та необхідності), а також розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи.

Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, згідно з практикою Європейського суду з прав людини, заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише, якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі «East/West Alliance Limited» проти України», заява №19336/04).

Відповідно до ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського Суду з прав людини" суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейський суд з прав людини як джерело права.

У разі невідповідності правового акта Конституції України, закону України, міжнародному договору, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України, або іншому правовому акту суд застосовує правовий акт, який має вищу юридичну силу, або положення відповідного міжнародного договору України (ч. 3 ст. 7 КАС України).

Відповідно до ч. 1 ст. 252 КАС України суд, що ухвалив судове рішення, може за заявою учасника справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо: щодо однієї із позовних вимог, з приводу якої досліджувалися докази, чи одного з клопотань не ухвалено рішення; суд, вирішивши питання про право, не визначив способу виконання судового рішення; судом не вирішено питання про судові витрати.

Отже, положення ч. 6 ст. 134 КАС України не обмежує право та обов`язок суду здійснити розподіл судових витрат з урахуванням вимог ч. 5 ст. 134 КАС України.

Відповідно до ст. 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо, визначаються в договорі про надання правової допомоги.

З матеріалів справи вбачається, що розмір гонорару адвоката за надання позивачу правової допомоги складає 5000 грн.

Відповідно до «детального опису робіт (наданих послуг) адвокатом» від 01.07.2019 року на надання позивачу правової допомоги адвокатом було витрачено 8,5 годин робочого часу, з яких:

- первинна консультація клієнта з вивченням документації 1 год.;

- вивчення судової практики щодо предмету позову 1 год.;

- складання позовної заяви 3 год.;

- складання процесуальних документів до позову 0,5 год.;

- технічні роботи по підготовці пакету документів для суду 2 год.;

- подання документів до суду 1 год.

Вартість 1 години роботи адвоката склала 588,23 грн./год.

Колегія суддів зазначає, що технічні роботи по підготовці пакету документів для суду та подання документів не потребують спеціальних фахових знань, а тому не є правничими послугами та не можуть бути включені у їх вартість, яка підлягає відшкодуванню за рахунок бюджетних асигнувань відповідача.

До позову представником позивача не долучалося жодних, передбачених КАС України процесуальних документів, тому вартість таких послуг також не може бути зарахована до витрат, що підлягають відшкодуванню позивачу за рахунок бюджетних асигнувань відповідача.

Крім того, справа №280/2055/19 належить до категорії справ незначної складності.

З урахуванням викладеного, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що відшкодування за рахунок відповідача витрат позивача на правову допомогу у розмірі 5000,00 грн. є неспівмірним зі складністю справи та обсягом робіт (наданих послуг), які фактично мали бути виконані адвокатом по цій категорії справ, а визначена судом першої інстанції сума у розмірі 1000,00 грн. відповідає визначеним ч. 5 ст. 134 КАС України критеріям.

Також колегія суддів зазначає, що у п. 23 рішення від 18 липня 2006 року у справі "Проніна проти України" (Заява N63566/00) Європейський суд з прав людини зазначив, що п. 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи.

Відповідно до ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Колегія суддів вважає, що інші аргументи, наведені в апеляційних скаргах сторін, не вимагають детального обґрунтування, оскільки не є вирішальними.

За таких обставин, колегія суддів доходить висновку, що суд першої інстанції об`єктивно, повно, всебічно дослідив обставини, які мають суттєве значення для вирішення справи, та ухвалив додаткове рішення без порушення норм матеріального і процесуального права; доводи апеляційних скарг не спростовують висновків суду першої інстанції, а тому апеляційні скарги слід залишити без задоволення, а додаткове рішення суду - без змін.

Відповідно до п. 1 ч. 5 ст. 296 КАС України до апеляційної скарги додається документ про сплату судового збору.

Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом (ч. 2 ст. 132 КАС України).

Підпунктом 2 п. 3 ч. 2 ст. 4 Закону України "Про судовий збір" встановлено, що ставка судового збору за подання апеляційної скарги на рішення суду, заяви про приєднання до апеляційної скарги на рішення суду, заяви про перегляд судового рішення у зв`язку з нововиявленими обставинами становить 150 відсотків ставки, що підлягала сплаті при поданні позовної заяви, іншої заяви і скарги.

Відповідно до якщо скаргу (заяву) подано про перегляд судового рішення в частині позовних вимог (сум, що підлягають стягненню за судовим рішенням), судовий збір за подання скарги (заяви) вираховується та сплачується лише щодо перегляду судового рішення в частині таких позовних вимог (оспорюваних сум) (ч. 4 ст. 6 Закону України "Про судовий збір").

Скаржником оскаржується додаткове рішення щодо розподілу судових витрат.

Таким чином, понесені позивачем витрати на сплату судового збору за подання апеляційної скарги на додаткове рішення суду першої інстанції в сумі 1152,60 грн. не підлягають стягненню за рахунок бюджетних асигнувань відповідача, оскільки судовий збір за подання апеляційної скарги на додаткове рішення у цій справі не сплачується.

Керуючись статтями 241-245, 250, 315, 316, 321, 322, 327, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

постановив:

Апеляційні скарги Головного управління ДФС у Запорізькій області, Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Додаткове рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 10.07.2019 р. у справі № 280/2055/19 залишити без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду за наявності підстав, передбачених частиною 5 статті 291, пунктом 2 частини 5 статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя О.М. Панченко

Суддя С.М. Іванов

Суддя В.Є. Чередниченко