Справа № 140/1736/19
Суддя: Мікула Оксана Іванівна
Дата ухвалення: 2019-11-27 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 листопада 2019 рокуЛьвів№ 857/10677/19

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого-судді - Мікули О. І.,

суддів - Курильця А. Р., Ніколіна В. В.,

з участю секретаря судового засідання - Ратушної М. І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Львові в залі суду апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Волинського окружного адміністративного суду від 10 липня 2019 року у справі № 140/1736/19 за адміністративним позовом Національної академії Сухопутних військ імені гетьмана Петра Сагайдачного до ОСОБА_1 про відшкодування витрат, -

суддя в 1-й інстанції - Каленюк Ж. В.,

час ухвалення рішення - 10.07.2019 року,

місце ухвалення рішення - м. Луцьк,

дата складання повного тексту рішення - 10.07.2019 року,

в с т а н о в и в:

Позивач - Національна академія сухопутних військ імені гетьмана Петра Сагайдачного звернулася в суд з позовом до відповідача - ОСОБА_1 , в якому просила стягнути з останнього витрати у сумі 54049,87 грн., пов`язані з утриманням у вищому навчальному закладі.

Рішенням Волинського окружного адміністративного суду від 10 липня 2019 року позов задоволено. Стягнено з ОСОБА_1 на користь Національної академії сухопутних військ імені гетьмана Петра Сагайдачного витрати, пов`язані з утриманням у вищому навчальному закладі, в сумі 54049,87 грн.

Не погоджуючись з вказаним судовим рішенням, відповідач оскаржив його в апеляційному порядку. Вважає, що оскаржуване рішення прийняте з неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи, з порушенням норм матеріального права та підлягає скасуванню, покликаючись на те, що ОСОБА_1 є учасником бойових дій, що підтверджується посвідченням серії НОМЕР_1 від 26 червня 2017 року, тому на нього поширюються гарантії щодо надання державної цільової підтримки для здобуття професійно-технічної та вищої освіти у вигляді повної або часткової оплати навчання за рахунок коштів державного та місцевих бюджетів. Враховуючи наведене, апелянт вважає, що правові підстави для задоволення позовних вимог про стягнення з відповідача на користь позивача витрат, пов`язаних з його утриманням у вищому навчальному закладі, в розмірі 54049,87 грн. відсутні, оскільки на час навчання та розірвання контракту ОСОБА_1 мав статус учасника бойових дій та на нього поширювалися гарантії щодо надання державної цільової підтримки для здобуття професійно-технічної та вищої освіти у вигляді повної або часткової оплати навчання за рахунок коштів державного та місцевих бюджетів. Просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове судове рішення, яким у задоволенні позову відмовити; крім того, просив стягнути витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 4000 грн.

Справа розглянута судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження.

Позивач подав відзив на апеляційну скаргу, в якому вказав, що при укладанні контракту відповідач був ознайомлений з усіма нормативно - правовими актами в галузі освіти, в тому числі щодо пільг учасників бойових дій, що свідчить його підпис у контракті. При укладанні контракту та зарахуванні на перший курс навчання до Академії відповідач не подавав заяви із зазначенням конкретних видів державної цільової підтримки, на яку претендує. Також звернув увагу на те, що можливість скористатися цією підтримкою є правом, а не обов`язком особи, разом з тим, відповідач не виявив бажання реалізувати цю пільгу при укладанні контракту. Враховуючи наведене, просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду - без змін.

Учасники справи у судове засідання не з`явилися, про дату, час і місце розгляду справи повідомлені належним чином, враховуючи наведене, суд вважає можливим проведення розгляду справи у відсутності учасників справи за наявними у справі матеріалами, та на основі наявних у ній доказів.

Відповідно до положень ч.4 ст.229 КАС України фіксація судового розгляду технічними засобами не здійснюється.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги та відзив на апеляційну скаргу в їх сукупності, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а оскаржуване рішення - без змін з таких підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що наказом начальника Національної академії від 08 серпня 2018 року №90-КС (по особовому складу) абітурієнта старшого солдата ОСОБА_1 зараховано для потреб Збройних сил України на перший курс навчання до Національної академії сухопутних військ імені гетьмана Петра Сагайдачного.

З 22 серпня 2018 року старший солдат військової служби за контрактом ОСОБА_1 зарахований до списків особового складу Національної академії та на всі види забезпечення, що підтверджується наказом начальника Національної академії від 22 серпня 2018 року №214 (по стройовій частині).

Як вбачається з матеріалів справи, 22 серпня 2018 року між Міністерством оборони України в особі начальника Національної академії сухопутних військ імені гетьмана Петра Сагайдачного та старшим солдатом ОСОБА_1 укладено контракт про проходження військової служби (навчання) у Збройних Силах України курсантами вищого військового навчального закладу, військового навчального підрозділу вищого навчального закладу.

Відповідно до умов вказаного контракту відповідач зобов`язувався, зокрема, відшкодовувати Міністерству оборони України витрати, пов`язані із його утриманням у закладі, в якому проходить військову службу (навчання), у разі дострокового розірвання контракту через небажання продовжувати навчання або недисциплінованість.

Курсант ОСОБА_1 подав рапорт про відрахування його з числа курсантів Національної академії у зв`язку із небажанням продовжувати навчання.

При цьому, у вказаному рапорті відповідач зазначив про те, що він ознайомлений з постановою Кабінету Міністрів України № 946 від 17 липня 2006 року "Про затвердження порядку відшкодування курсантами витрат, пов`язаних з їх утриманням у вищих навчальних закладах" і зобов`язується їх відшкодувати.

Наказом начальника Національної академії від 09 квітня 2019 року №15-КС (по особовому складу) із старшим солдатом ОСОБА_1 , курсантом навчального курсу факультету ракетних військ і артилерії, розірвано контракт про проходження військової служби (навчання) у Збройних Силах України курсантами вищого військового навчального закладу через небажання продовжувати навчання, відраховано його з числа курсантів першого курсу у зв`язку із розірванням контракту, звільнено з військової служби у запас (у зв`язку із систематичним невиконанням умов контракту військовослужбовцем).

Наказом начальника Національної академії від 09 квітня 2019 року №90 (по стройовій частині) старшого солдата ОСОБА_1 виключено зі списків особового складу Національної академії та всіх видів забезпечення, зобов`язано відшкодувати витрати, пов`язані з його утриманням в Національній академії за період з 22 серпня 2018 року по 09 квітня 2019 року в сумі 63359,63 грн.

Матеріалами справи підтверджується, що 09 квітня 2019 року ОСОБА_1 під підпис ознайомлений із довідкою-розрахунком №65 про відшкодування витрат, пов`язаних з його утриманням в Національній академії, у сумі 63359,63 грн.

Витрати, пов`язані з утриманням відповідача в академії складаються з витрат на:

- грошове забезпечення - 62088, 20 грн.,

- продовольче забезпечення - 935,88 грн.,

- медичне забезпечення - 4 грн.;

- спожиті комунальні послуги та енергоносії 311,55 грн.

У розписці до довідки-розрахунку ОСОБА_1 вказав, що з розрахунком згідний та зобов`язується оплатити суму в касу або на рахунок Національної академії до 09 травня 2019 року.

Як вбачається з матеріалів справи, вказана заборгованість була частково погашена 11 квітня 2019 року у сумі 9309,76 грн., у зв`язку з чим залишок заборгованості становить 54049,87 грн., що підтверджується довідкою Національної академії від 11 травня 2019 року №422.

У зв`язку з тим, що відповідач у добровільному порядку відшкодував лише частину коштів, позивач звернувся до суду з цим адміністративним позовом.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що, будучи обізнаним під час підписання контракту про необхідність відшкодування витрат, пов`язаних з утриманням в навчальному закладі у разі дострокового розірвання контракту, відповідач не відшкодував у повному обсязі кошти, які витрачені на його утримання, а тому такі підлягають стягненню в судовому порядку.

Такий висновок суду першої інстанції, на думку колегії суддів, відповідає нормам матеріального права та фактичним обставинам справи і є правильним, законним та обґрунтованим, виходячи з наступного.

Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Наведена норма означає, що суб`єкт владних повноважень зобов`язаний діяти лише на виконання закону, за умов і обставин, визначених ним, вчиняти дії, не виходячи за межі прав та обов`язків, дотримуватися встановленої законом процедури, обирати лише встановлені законодавством України способи правомірної поведінки під час реалізації своїх владних повноважень.

Відповідно до ч.2 - 5 ст.25 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» порядок проведення підготовки громадян України для проходження військової служби на посадах осіб рядового, сержантського і старшинського та офіцерського складу встановлюється Міністерством оборони України, іншими центральними органами виконавчої влади, яким підпорядковані ці навчальні заклади, спільно з центральним органом виконавчої влади у сфері освіти і науки.

Згідно з ч.10 ст.25 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» передбачений обов`язок громадян, яких відраховано з військових навчальних закладів Збройних Сил України через небажання продовжувати навчання або через недисциплінованість, відшкодувати витрати, пов`язані з їх утриманням відповідно до порядку і умов, встановлених Кабінетом Міністрів України.

Порядок відшкодування курсантами та особами офіцерського складу витрат, пов`язаних з їх утриманням у вищих навчальних закладах, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 12 липня 2006 року №964 (далі - Порядок №964).

Цей Порядок визначає механізм відшкодування курсантами в разі дострокового розірвання контракту через небажання продовжувати навчання або через недисциплінованість та в разі відмови від подальшого проходження військової служби на посадах осіб офіцерського складу після закінчення вищого навчального закладу, а також особами офіцерського складу, які звільняються з військової служби протягом п`яти років після закінчення вищого військового навчального закладу або військового навчального підрозділу вищого навчального закладу (далі - вищі навчальні заклади) відповідно до п."е", "є", "ж", "и", "і" ч.6 ст.26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" витрат, пов`язаних з їх утриманням у вищому навчальному закладі.

Відповідно до п.3 Порядку №964 відшкодування здійснюється у розмірі фактичних витрат, пов`язаних з: грошовим, продовольчим, речовим, медичним забезпеченням; перевезенням до місця проведення щорічної основної та канікулярної відпустки та у зворотному напрямку; оплатою комунальних послуг і вартості спожитих енергоносіїв. Порядок розрахунку витрат установлюється Міноборони разом з Мінфіном, МВС, Адміністрацією Держприкордонслужби, Управлінням державної охорони, СБУ, Службою зовнішньої розвідки, Держспецтрансслужбою.

П.4 Порядку №964 передбачає, що розрахунок фактичних витрат здійснюється вищим навчальним закладом згідно з нормами утримання курсантів.

На виконання п.3 Порядку №964 спільним наказом Міністерства оборони України, Міністерства фінансів України, Міністерства внутрішніх справ України, Міністерства транспорту та зв`язку України, Адміністрації Державної прикордонної служби України, Управління державної охорони України, Служби безпеки України від 16 липня 2007 року №419/831/240/605/537/219/534 затверджено Порядок розрахунку витрат, пов`язаних з утриманням курсантів у вищих навчальних закладах (зареєстрований в Міністерстві юстиції України 30 липня 2007 року за №863/14130), яким врегульовано механізм відшкодування курсантами витрат, пов`язаних з їх утриманням у вищих навчальних закладах, у тому числі у разі дострокового розірвання контракту про проходження військової служби (навчання) через небажання продовжувати навчання.

Відповідно до п.2.3 цього Порядку у разі дострокового розірвання контракту відповідні служби (підрозділи) забезпечення навчального процесу здійснюють остаточний розрахунок фактичних витрат за відповідними видами забезпечення, складають довідки-розрахунки та подають їх до кадрового підрозділу вищого навчального закладу. Період навчання, за який здійснюється відшкодування витрат, пов`язаних з утриманням, визначається з дня зарахування по день виключення курсанта зі списків особового складу вищого навчального закладу.

Як вбачається з матеріалів справи, згідно із довідкою-розрахунком Національної академії від 09 квітня 2019 року №65 витрати на утримання відповідача у сумі 63359,63 грн. становлять: витрати у формі грошового забезпечення - 62088,20 грн., у формі продовольчого забезпечення - 935,88 грн., витрати за медичне забезпечення - 4,00 грн., оплата вартості комунальних послуг - 331,55 грн.

У розписці до довідки-розрахунку ОСОБА_1 вказав, що з розрахунком згідний та зобов`язується оплатити суму в касу або на рахунок Національної академії до 09 травня 2019 року.

Таким чином, відповідач самостійно визнав свій обов`язок, підписавши зобов`язання у письмовому вигляді, крім того, у поданому рапорті на відрахування з числа курсантів Національної академії у зв`язку із небажанням продовжувати навчання, відповідач зазначив про те, що він ознайомлений з постановою Кабінету Міністрів України № 946 від 17 липня 2006 року "Про затвердження порядку відшкодування курсантами витрат, пов`язаних з їх утриманням у вищих навчальних закладах" і зобов`язується їх відшкодувати.

Як вбачається з матеріалів справи, вказана заборгованість була частково погашена 11 квітня 2019 року у сумі 9309,76 грн., у зв`язку з чим залишок заборгованості становить 54049,87 грн., що підтверджується довідкою Національної академії від 11 травня 2019 року №422.

Відповідно до п.7 Порядку № 964 у разі відмови курсанта або особи офіцерського складу добровільно відшкодувати витрати стягнення їх сум здійснюється у судовому порядку.

Аналізуючи вищенаведені законодавчі приписи та фактичні обставини справи, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку про те, що, будучи обізнаним під час підписання контракту про необхідність відшкодування витрат, пов`язаних з утриманням в навчальному закладі у разі дострокового розірвання контракту, відповідач не відшкодував у повному обсязі кошти, які витрачені на його утримання, а тому такі підлягають стягнення в судовому порядку.

Доводи апеляційної скарги про те, що відповідач, як учасник бойових дій, має пільги для здобуття професійно-технічної та вищої освіти у державних та комунальних навчальних закладах відповідно до Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту", колегія суддів відхиляє, оскільки статус учасника бойових дій та гарантії держави щодо забезпечення йому державної цільової підтримки для здобуття професійно-технічної та вищої освіти у державних та комунальних навчальних закладах не надають йому права не відшкодовувати витрати держави пов`язані з утриманням в навчальному закладі у разі дострокового розірвання контракту.

Крім того, при укладенні контракту між відповідачем та Міністерством оборони України про проходження військової служби (навчання) у Збройних Силах України, ОСОБА_1 не подавав заяви із зазначенням конкретних видів державної цільової підтримки, на яку претендує, що визначено п. 8 Порядку та умов надання державної цільової підтримки деяким категоріям громадян для здобуття професійно-технічної та вищої освіти, що затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 23 листопада 2016 №975, а також не надав жодних документів, які б вказували на існування у нього відповідних пільг.

При цьому, відповідно до контракту між Академією та ОСОБА_1 останній був ознайомлений із законами та іншими нормативно-правовими актами, які регулюють порядок проходження військової служби (навчання), і добровільно взяв на себе відповідні зобов`язання, в тому числі, і щодо відшкодування Міністерству оборони України витрат, пов`язаних із його утриманням у закладі, в якому проходить військову службу (навчання), у разі дострокового розірвання контракту через небажання продовжувати навчання.

Крім того, колегія суддів звертає увагу на те, що у спірних правовідносинах апелянт помилково ототожнює поняття відшкодування витрат на утримання особи у вищому військовому навчальному закладі та оплати за навчання, оскільки кошти, які просить стягнути позивач, не є вартістю навчання (освіти), а є вартістю утримання у навчальному закладі.

Таким чином, доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження та спростовуються висновками суду першої інстанції, які зроблені на підставі повного, всебічного та об`єктивного аналізу відповідних правових норм та фактичних обставин справи.

Крім того, колегія суддів зазначає, що інші зазначені відповідачем в апеляційній скарзі обставини, крім вищеописаних обставин, ґрунтуються на довільному трактуванні фактичних обставин справи і норм матеріального права, а тому такі не вимагають детальної відповіді або спростування.

Колегія суддів також враховує позицію ЄСПЛ (в аспекті оцінки аргументів апелянта), сформовану у справі "Серявін та інші проти України" (№ 4909/04): згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (RuizTorijav. Spain) № 303-A, пункт 29).

Також згідно з п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.

Відповідно до ч.2 ст.6 КАС України суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини, а ст.17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" передбачає, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

З врахуванням вищенаведеного колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку про підставність позовних вимог, правильно і повно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, тому відповідно до ст.316 КАС України апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а рішення суду - без змін.

Оскільки колегія суддів залишає без змін рішення суду першої інстанції, то відповідно до ч.6 ст.139 КАС України понесені сторонами судові витрати новому розподілу не підлягають, а також відсутні підстави для стягнення витрат на професійну правничу допомогу.

Керуючись ст.139, 229, 242, 243, 250, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, суд,-

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Волинського окружного адміністративного суду від 10 липня 2019 року у справі № 140/1736/19 - без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених п.2 ч.5 ст.328 КАС України протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий суддя О. І. Мікула
судді А. Р. Курилець
В. В. Ніколін
Повне судове рішення складено 29 листопада 2019 року.