Справа № 640/17408/19
Суддя: Лічевецький Ігор Олександрович
Дата ухвалення: 2019-11-21 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 листопада 2019 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд в складі: головуючого - судді Лічевецького І.О., суддів - Кобаля М.І., Мельничука В.П., при секретарі - Рейтаровській О.С., розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційні скарги Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг, Приватного акціонерного товариства «Національна енергетична компанія «Укренерго» на ухвалу Окружного адміністративного суду міста Києва від 20 вересня 2019 року у справі за адміністративним позовом Акціонерного товариства «Нікопольський завод феросплавів» до Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору - Приватне акціонерне товариство «Національна енергетична компанія «Укренерго», про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання утриматись від вчинення дій,

ВСТАНОВИВ

Акціонерне товариство «Нікопольський завод феросплавів» (надалі за текстом - «АТ «НЗФ») звернулось до суду з позовом до Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг (надалі за текстом - «НКРЕКП») про визнання протиправною та скасування постанови № 1622 від 01.08.2019 р. «Про встановлення тарифу на послуги з диспетчерського (оперативно-технологічного) управління ДП «НЕК «УКРЕНЕРГО». Позивач просив також зобов`язати НКРЕКП утриматись від вчинення дій з прийняття постанов про встановлення тарифу на послуги з диспетчерського (оперативно-технологічного) управління.

19 вересня 2019 р. АТ «НЗФ» подано заяву про забезпечення адміністративного позову шляхом:

- зупинення дії постанови № 1622 від 01.08.2019 р. «Про встановлення тарифу на послуги з диспетчерського (оперативно-технологічного) управління ДП «НЕК «УКРЕНЕРГО»;

- заборони НКРЕКП вчиняти дії з прийняття постанов про встановлення тарифу на послуги з диспетчерського (оперативно-технологічного) управління.

Клопотання вмотивовано тим, що невжиття таких заходів забезпечення позову може істотно ускладнити чи навіть унеможливити ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів як позивача, так і інших споживачів послуг ПрАТ «Національна енергетична компанія «Укренерго».

Зокрема, позивач посилався на те, що прийняття нового тарифу призводить до значних збитків та втрати рентабельності виробництва продукції, що у свою чергу має наслідком втрату ринків збуту, зупинення виробництва продукції, звільнення працівників та припинення податкових надходжень до бюджетів усіх рівнів. Тобто, виконання спірної постанови може мати незворотні наслідки економічного та соціального характеру.

АТ «НЗФ» стверджувало, що в силу приписів Конституції України та Закону України «Про Національну комісію, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг» відповідач не має законних повноважень на формування та реалізацію цінової політики і тарифної політики у сферах енергетики та комунальних послуг, а отже не має повноважень щодо встановлення (зміни) тарифів на послуги у сфері енергетики.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 20 вересня 2019 року заяву задоволено частково. Зупинено дію постанови НКРЕКП № 1622 від 01 серпня 2019 р. «Про встановлення тарифу на послуги з диспетчерського (оперативно-технологічного) управління ДП «НЕК «УКРЕНЕРГО» до набрання законної сили рішенням, ухваленим за результатами судового розгляду даної адміністративної справи по суті. У задоволенні решти вимог заяви відмовлено.

В апеляційній скарзі НКРЕКП, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального права, що призвело до неправильного вирішення питання, просить скасувати вказане судове рішення та ухвалити постанову, якою відмовити у задоволенні заяви про вжиття заходів забезпечення позову.

Так, НКРЕКП посилається на те, що позивачем не надано жодного доказу на підтвердження порушення його прав та інтересів постановою № 1622 від 01 серпня 2019 р. «Про встановлення тарифу на послуги з диспетчерського (оперативно-технологічного) управління ДП «НЕК «УКРЕНЕРГО».

На думку цього апелянта надана позивачем копія договору про надання послуг з диспетчерського (оперативно-технологічного) управління від 22.05.2019 р. не може бути доказом в розумінні вимог статті 150 КАС України, оскільки спірна постанова прийнята 01.08.2019 р.

НКРЕКП зауважує, що усі перелічені АТ «НЗФ» ознаки протиправності можуть бути досліджені виключно під час удового розгляду справи.

Насамкінець, скаржник звертає увагу на те, що рішення Конституційного Суду України від 13.06.2019 р. № 5-р/2019, на яке посилався заявник та суд, щодо неконституційності деяких положень статті 8 Закону України «Про Національну комісію, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг» не підлягає застосуванню, оскільки передбачає втрату чинності відповідним Законом з 31.12.2019 р.

Вказуючи на допущені, на думку ПрАТ «Національна енергетична компанія «Укренерго», судом порушення норм чинного процесуального законодавства, що призвело до постановлення неправильного судового рішення, третя особа просить скасувати ухвалу суду першої інстанції в частині задоволення заяви про забезпечення позову та прийняти в цій частині нове судове рішення про відмову АТ «НЗФ» у задоволення заяви про забезпечення позову.

Зокрема, названий скаржник зазначає, що виходячи із правових висновків Верховного Суду застосування заходів забезпечення позову з підстав його протиправності по суті є висновком, який свідчить про позицію суду наперед, а тому допускається у виключних випадках.

ПрАТ «Національна енергетична компанія «Укренерго» стверджує, що позивачем не доведено, що внаслідок прийняття НКРЕКП постанови № 1622 від 01.08.2019 р. порушено права, свободи чи інтереси АТ «НЗФ».

Перевіривши матеріали справи, правильність застосування судом попередньої інстанції норм процесуального права, обговоривши доводи апеляційних скарг, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційні скарги не підлягає задоволенню виходячи з наступного.

Інститут забезпечення адміністративного позову є однією з гарантій захисту прав, свобод та законних інтересів юридичних та фізичних осіб - позивачів в адміністративному процесі, механізмом, який покликаний забезпечити реальне та неухильне виконання судового рішення, прийнятого в адміністративній справі. Метою застосування заходів забезпечення позову є, перш за все, захист прав позивача до ухвалення рішення у справі.

За змістом статті 150 КАС України, суд за заявою учасника справи або з власної ініціативи має право вжити визначені цією статтею заходи забезпечення позову.

Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо:

1) невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду; або

2) очевидними є ознаки протиправності рішення, дії чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, та порушення прав, свобод або інтересів особи, яка звернулася до суду, таким рішенням, дією або бездіяльністю.

При цьому, колегія суддів зазначає, що при вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову та доведеності належними доказами обставин, на які посилається заявник в заяві; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; ймовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Таким чином, суд повинен у кожному випадку, виходячи з конкретних доказів, встановити, чи наявна хоча б одна з вищенаведених обставин, і оцінити, чи не може застосуванням заходів забезпечення позову бути завдано ще більшої шкоди, ніж та, якій можна запобігти.

За правилами частини 1 статті 77 КАС України тягар доведення необхідності вжиття заходів забезпечення позову з наданням відповідних доказів покладається саме на позивачів, які ініціюють таке клопотання.

Заходи забезпечення мають бути вжиті лише в межах позовних вимог та бути співмірними з позовними вимогами. Співмірність передбачає співвідношення негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії. Заходи з забезпечення позову можуть бути вжиті судом лише в межах предмета позову та не повинні порушувати прав осіб, що не є учасниками даного судового процесу. Суди не вправі вживати такі заходи до забезпечення позову, які є фактично рівнозначними задоволенню позовних вимог.

За своєю суттю інститут забезпечення позову в адміністративному судочинстві є інститутом попереднього судового захисту. Метою його запровадження є гарантування виконання рішення суду у випадку задоволення позову за існування очевидної небезпеки заподіяння шкоди правам, свободам та інтересам позивача до ухвалення рішення у справі.

Доведення наявності зазначених підстав або принаймні однієї з них, з точки зору процесуального закону, є необхідною передумовою для вжиття судом заходів до забезпечення позову у разі їх вжиття за клопотанням позивача.

Із наведеного випливає, що вирішуючи питання про вжиття заходів забезпечення позову суд має пересвідчитись, що надані докази та доводи позивача переконливо свідчать про наявність підстав для забезпечення позову.

Як вбачається з матеріалів справи, Акціонерне товариство «Нікопольський завод феросплавів» є споживачем послуг ДП «НЕК «Укренерго» з передачі електричної енергії та відповідного диспетчерського (оперативно-технологічного) управління.

12 грудня 2019 р. НКРЕКП було прийнято постанову № 1905 «Про встановлення тарифу на передачу електричної енергії ДП «НЕК «Укренерго» на 2019 р.», якою встановлено тариф на передачу електричної енергії, включаючи плату за централізоване диспетчерське (оперативно-технологічне) управління об`єднаною енергетичною системою України на рівні 5, 926 коп./кВт.год.

07 червня 2019 р. відповідач прийняв постанову № 954 «Про встановлення тарифу на передачу електричної енергії ДП «НЕК «Укренерго» на ІІ півріччя 2019 р.», якою встановив тариф на послуги з передачі електричної енергії на рівні 347, 43 грн./МВт.год.

Також, 07.06.2019 р. НКРЕКП прийнято постанову № 955 «Про встановлення тарифу на послуги з диспетчерського (оперативно-технологічного) управління ДП «НЕК «УКРЕНЕРГО» на ІІ півріччя 2019 р., якою послуги з диспетчерського (оперативно-технологічного) управління встановлено на рівні 8,9 грн./МВт.год.

АТ «НЗФ» звернулось до суду з позовом про визнання протиправними та скасування названих постанов.

Ухвалою Окружного адміністративного суду м. Києва від 27.06.2019 р. у справі № 640/11330/19, залишеною без змін постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 21 серпня 2019 р., задоволено заяву АТ «НЗФ» про вжиття заходів забезпечення позову та зупинено дію постанов № 954 від 07.06.2019 р. і № 955 від 07.06.2019 р.

Водночас, 01.08.2019 р. НКРЕКП прийнято постанову № 1622 «Про встановлення тарифу на послуги з диспетчерського (оперативно-технологічного) управління ДП «НЕК «УКРЕНЕРГО», якою установлено ДП «НЕК «УКРЕНЕРГО» тариф на послуги з диспетчерського (оперативно-технологічного) управління на рівні 8,90 грн/МВт год (без урахування податку на додану вартість) та структуру тарифу на послуги з диспетчерського (оперативно-технологічного) управління згідно з додатком. Цією ж постановою визнано такою, що втратила чинність постанова НКРЕКП від 07.06.2019 р. № 955 «Про встановлення тарифу на послуги з диспетчерського (оперативно-технологічного) управління ДП «НЕК «УКРЕНЕРГО» на ІІ півріччя 2019 року».

У порівнянні з попередніми тарифами, внаслідок прийняття вказаної постанови тариф збільшився у декілька разів.

Таким чином, зміна розміру тарифу з диспетчерського (оперативно-технологічного) управління безпосередньо впливає на права та інтереси позивача.

При цьому, виходячи з наведених позивачем розрахунків, колегія суддів погоджується з висновком суду попередньої інстанції про наявність підстав для вжиття заходів забезпечення позову, оскільки АТ «НЗФ» змушене нести додаткові витрати у розмірі близько 82 000 000 щомісяця.

На переконання судової колегії таке додаткове фінансове навантаження беззаперечно призведе до втрати рентабельності виробництва продукції, зниження конкурентоспроможності підприємства та, як наслідок, до втрати ринків збуту.

За таких обставин, навіть у разі задоволення позову, ефективний захист прав та інтересів позивача буде неможливий, оскільки відновлення можливості (реальної та потенційної) підприємства у певних умовах виготовляти та збувати товари, що за ціновими та неціновими характеристиками є більш привабливими для споживачів, ніж товари конкурентів, потребує як значного часу, так і значних зусиль та витрат.

Крім того, суд апеляційної інстанції звертає увагу, що 27 вересня 2019 р. окружним адміністративним судом постановлено ухвалу про зміну одного заходу забезпечення позову іншим.

Названою ухвалою замінено захід забезпечення позову, встановлений ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 20.09.2019 р. у справі № 640/17408/19, на наступний: зупинити дію постанови Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг від 01.08.2019 року № 1622 «Про встановлення тарифу на послуги з диспетчерського (оперативно-технологічного) управління ДП «НЕК «УКРЕНЕРГО» відносно акціонерного товариства «Нікопольський завод феросплавів».

При цьому, ухвала від 27 вересня 2019 р. про зміну одного заходу забезпечення позову іншим в апеляційному порядку не оскаржувалась.

Тобто, на момент перегляду ухвали від 20.09.2019 р. у суді апеляційної інстанції вжиті нею заходи забезпечення позову не існують, а відтак за будь-яких обставин суд позбавлений можливості відмовити позивачеві у застосуванні того виду забезпечення позову, який був вжитий за заявою АТ «НЗФ» від 19.09.2019 р.

Суд апеляційної інстанції погоджується з доводами скаржників у тій частині, що окружний адміністративний суд передчасно вдався до аналізу наявності очевидної протиправності постанови № 1622 від 01.08.2019 р. «Про встановлення тарифу на послуги з диспетчерського (оперативно-технологічного) управління ДП «НЕК «УКРЕНЕРГО», оскільки у даній справі ця обставина має бути з`ясована під час розгляду та вирішення справи.

Разом з тим, оскільки наведене не призвело до неправильного вирішення питання по суті, судова колегія не знаходить підстав для скасування ухвали суду з мотивів, наведених в апеляційних скаргах.

Керуючись статтями 315, 316, 321, 322, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,

ПОСТАНОВИВ

Апеляційні скарги Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг, Приватного акціонерного товариства «Національна енергетична компанія «Укренерго» залишити без задоволення, а ухвалу Окружного адміністративного суду міста Києва від 20 вересня 2019 року - без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття.

Касаційна скарга на постанову суду може бути подана безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Постанова складена в повному обсязі 26 листопада 2019 р.

Головуючий суддя І.О.Лічевецький

суддя М.І.Кобаль

суддя В.П.Мельничук