Справа № 813/1807/15
Суддя: Ільчишин Надія Василівна
Дата ухвалення: 2019-11-20 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 листопада 2019 рокуЛьвів№ 857/8558/19

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Ільчишин Н.В.,

суддів Гуляка В.В., Шинкар Т.І.,

за участі секретаря судового засідання Федак С.Р.,

розглянувши у судовому засіданні в м. Львові апеляційні скарги Головного управління Державної фіскальної служби у Львівській області та Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області на постанову Львівського окружного адміністративного суду від 16 червня 2015 року (головуючого судді Дем`яновського Г.С., ухвалене у відкритому судовому засіданні о 17 год. 43 хв. в м. Львів) у справі №813/1807/15 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Державної фіскальної служби у Львівській області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 10.04.2015 звернувся в суд з позовом до Головного управління Державної фіскальної служби у Львівській області, третя особа Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області в якому просить визнати протиправною бездіяльність відповідача, яка виразилася у відмові включити до його вислуги років для призначення пенсії у календарному обчисленні стажу роботи в органах Державної податкової служби з 22 серпня 2002 року по 09 лютого 2009 року, зобов`язати відповідача зарахувати позивачу до вислуги років для призначення пенсії у календарному обчисленні стажу роботи в органах Державної податкової служби з 22 серпня 2002 року по 09 лютого 2009 року, зобов`язати відповідача здійснити нарахування та виплату позивачу надбавки за вислугу років з 10 лютого 2009 року по 31 березня 2015 року із врахуванням у вислузі років в календарному обчисленні стажу роботи в органах Державної податкової служби з 22 серпня 2002 року по 09 лютого 2009 року, зобов`язати відповідача здійснити позивачу перерахунок та виплату відпускних, лікарняних, премій з 10 лютого 2009 року по 31 березня 2015 року із врахуванням у вислузі років в календарному обчисленні стажу роботи в органах Державної податкової служби з 22 серпня 2002 року по 09 лютого 2009 року.

Постановою Львівського окружного адміністративного суду від 16 червня 2015 року позов задоволено повністю.

Не погодившись із постановою суду першої інстанції Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області та Головне управління Державної фіскальної служби у Львівській області подали апеляційні скарги, в яких просять скасувати оскаржувану постанову та прийняти нову, якою в задоволенні позову відмовити повністю та їх обґрунтовують тим, що судом першої інстанції допущено порушення норми матеріального права.

Постановою Львівського апеляційного адміністративного суду від 10 листопада 2015 року апеляційні скарги Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області та Головного управління Державної фіскальної служби у Львівській області задоволені. Постанова Львівського окружного адміністративного суду від 16 червня 2015 року у справі № 813/1807/15 скасована, відмовлено в задоволенні позову ОСОБА_1 повністю.

Постановою Верховного Суду від 15 липня 2019 року касаційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково. Постанову Львівського апеляційного адміністративного суду від 10 листопада 2015 року - скасовано, а справу направлено для продовження розгляду до Восьмого апеляційного адміністративного суду. Вказано, що суть спору полягала у визначенні стажу служби працюючого працівника податковій міліції, виходячи із якого останній мав би право на надбавку за вислугу років, розмір якої впливає на інші складові грошового забезпечення та встановлено, що обставини, які мають істотне значення для правильного вирішення даної справи: 1) які посади позивач займав під час проходження служби в податковій поліції; 2) чи передбачено право позивача на надбавку за вислугу років; 3) розрахунок стажу для надбавки за вислугу років, якщо він був проведений відповідачем; 4) який порядок визначення стажу служби для надбавки за вислугу років, 5) які види служби та періоди часу зараховуються до вислуги років для встановлення надбавки за вислугу років тощо.

Ухвалою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 20 серпня 2019 року справу №813/1807/15 прийнято до провадження суду.

Ухвалою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 25 вересня 2019 року замінено Головне управління ДФС у Львівській області на правонаступника Головне управління ДПС у Львівській області.

Ухвалою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 09 жовтня 2019 року провадження в справі було зупинено для отримання особової справи ОСОБА_1 від ДФС.

Ухвалою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 11 листопада 2019 року провадження в справі було поновлено та призначено розгляд апеляційних справ на 27.11.2019.

В судовому засіданні апеляційного суду представник Головного управління ДПС у Львівській області Ярова А.А. та представник Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області Перхач С.М. апеляційні скарги підтримали просили їх задовольнити, а рішення скасувати та ухвалити нове, яким відмовити в задоволенні позову.

Відповідно до статті 308 Кодексу адміністративного судочинства (далі - КАС України) суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційних скарг у їх сукупності, колегія суддів дійшла висновку, що подані скарги не підлягають задоволенню з наступних мотивів.

Як встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, що записами у трудовій книжці, а також відповідно до особової справи, підтверджується перебування ОСОБА_1 на посадах в органах Державної податкової служби, перед прийняттям на службу в податкову міліцію, а саме: з 22 серпня 2002 року по грудень 2005 року - старший державний податковий ревізор-інспектор управління дослідчих перевірок ГВПМ ДПІ у м. Львові; з грудня 2005 року по березень 2007 року - головний державний податковий ревізор-інспектор відділу контрольно-перевірочної роботи ДПІ у м. Львові; з березня 2007 року по 09 лютого 2009 року - головний державний податковий ревізор-інспектор відділу по боротьбі з корупцією в органах державної податкової служби ДПА у Львівській області, з якої й був переведений на службу до органів податкової міліції ДПА у Львівській області.

22.08.2002 ОСОБА_1 прийняв присягу державного службовця.

26.02.2003 наказ № 59-0 ОСОБА_1 присвоєне звання інспектора податкової служби ІІ рангу та 01.11.2006 наказ №151-0 присвоєне звання інспектора податкової служби І рангу, 03.11.2008 присвоєне спеціальне звання Радник податкової служби ІІІ рангу.

10.02.2009 наказ №267-о ОСОБА_1 прийнятий на службу в податкову міліцію ДПА у Львівській області.

27.06.2014 ОСОБА_1 звернувся до Головного управління Міндоходів у Львівській області з проханням повідомити, чому до його вислуги років не був зарахований стаж роботи у державній службі у вищезазначений період з 22.08.2002 по 09.02.2009 відповідно до вимог пункту «и» статті 17 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» та абзацу 12 пункту 1 постанови Кабінету Міністрів України № 393 від 17 липня 1992 року та просив вжити заходів по усуненню порушення, включивши до його вислуги років у календарному обчисленні стаж роботи на відповідних посадах.

11.07.2014 позивач одержав відповідь за № 16819/10/13-01-04-01-37/369, якою йому було відмовлено у включенні до календарної вислуги років для призначення пенсії час роботи, оскільки не затверджений перелік посад в органах державної податкової служби України, період роботи на яких може бути зарахований до календарної вислуги років.

27.02.2015 ОСОБА_1 повторно звернувся до Головного управління ДФС у Львівській області, оскільки дізнався, що здійснено зарахування окремим працівникам ГУ ДФС у Львівській області та колишнім і діючим працівникам ГУ Міндоходів у Львівській області до вислуги років їх час роботи в державних органах.

20.03.2015 позивач одержав відповідь за № 1565/10/13-01-04-01-37, якою йому, було відмовлено у включенні до календарної вислуги років для призначення пенсії час роботи в податкових органах.

Суд першої інстанції позов задовольнив повністю з тих підстав, що посадові особи податкових органів є державними службовцями і відповідно до цього мають право на призначення пенсії на умовах, передбачених статтею 37 Закону України «Про державну службу». Зазначеним законом не встановлено вичерпного переліку посад, які відносяться до посад державних службовців та яким призначається пенсія на умовах цієї статті. А розпорядженням Кабінету Міністрів України від 12.09.1997 року № 503-р до категорії посад державних службовців були включені посади працівників ДПА, які не мають спеціальних звань.

Колегія суддів апеляційного суду на виконання постанови Верховного Суду від 15 липня 2019 року щодо встановлення, обставин, які мають істотне значення для правильного вирішення даної справи, а саме: які посади позивач займав під час проходження служби в податковій поліції, чи передбачено право позивача на надбавку за вислугу років, розрахунок стажу для надбавки за вислугу років, якщо він був проведений відповідачем, який порядок визначення стажу служби для надбавки за вислугу років, які види служби та періоди часу зараховуються до вислуги років для встановлення надбавки за вислугу років тощо, витребувавши особову справу ОСОБА_1 з аналізом норм матеріального права встановила наступне.

Наказом ГВПМ ДПІ у м. Львові від 26.02.2003 № 59-0 позивачу присвоєне спеціальне звання «Інспектора податкової служби 2 (другого) рангу». Записами у трудовій книжці також підтверджується, що позивачу також присвоювалися чергові спеціальні звання «Інспектор податкової служби І рангу» наказом від 07.11.2006 № 151-0 та «Радник податкової служби ІІІ рангу» наказом від 03.11.2008 № 455-0.

У період з 22 серпня 2002 року по лютий 2009 року статус службових осіб державних податкових інспекцій визначався нормами Закону України «Про державну податкову службу» від 04 грудня 1990 року № 509-ХІІ (у відповідних редакціях).

Статтею 15 вищевказаного Закону визначено, що посадовим особам органів державної податкової служби присвоюються спеціальні звання, положення про які та порядок про їх присвоєння затверджується Кабінетом Міністрів України: головний державний радник податкової служби, державний радник податкової служби I рангу, державний радник податкової служби II рангу, державний радник податкової служби III рангу, радник податкової служби I рангу, радник податкової служби II рангу, радник податкової служби III рангу, інспектор податкової служби I рангу, інспектор податкової служби II рангу, інспектор податкової служби III рангу.

Отже позивач в період з 22 серпня 2002 року по лютий 2009 року працював на посадах органів державної податкової служби, на яких присвоювалися спеціальні звання. А відтак, посади які займав позивач не віднесено до категорії посад державних службовців на підставі розпорядження Кабінету Міністрів України від 12.09.1997 року № 503-р.

Однак, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції правильно вирішив справу задовольнивши вимоги позивача, оскільки статтею 1 Закону України «Про державну службу» визначено, що державна служба в Україні - це професійна діяльність осіб, які займають посади в державних органах та апараті щодо практичного виконання завдань і функцій держави та одержують заробітну плату за рахунок державних коштів. Ці особи є державними службовцями і мають відповідні службові повноваження.

Державний службовець - це громадянин України, який займає посаду державної служби в органі державної влади, іншому державному органі, його апараті (секретаріаті) (далі - державний орган), одержує заробітну плату за рахунок коштів державного бюджету та здійснює встановлені для цієї посади повноваження, безпосередньо пов`язані з виконанням завдань і функцій такого державного органу, а також дотримується принципів державної служби.

У відповідності до частини 2 статті 2 Закону України «Про державну службу», посадовими особами вважаються керівники та заступники керівників державних органів та їх апарату, інші державні службовці, на яких законами або іншими нормативними актами покладено здійснення організаційно - розпорядчих та консультативно-дорадчих функцій.

Відповідно до пункту 8 Прикінцевих положень Закону України «Про державну службу» № 889-VIII від 10.12.2015 (далі-Закон № 889-VIII), стаж державної служби за періоди роботи (служби) до набрання чинності цим Законом обчислюється у порядку та на умовах, установлених на той час законодавством.

Згідно з положеннями абзаців 1-3 пункту 2 Порядку обчислення стажу державної служби, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 03.05.1994 №283 (діяла до набрання чинності Законом № 889-VIII), до стажу державної служби зараховується роботи (служба): на посадах державних службовців у державних органах, передбачених у статті 25 Закону України «Про державну службу», а також на посадах, віднесених Кабінетом Міністрів України до відповідної категорії посад державних службовців; на посадах керівних працівників і спеціалістів в апараті органів прокуратури, судів, нотаріату, дипломатичної служби, митного контролю, внутрішніх справ, служби безпеки, розвідувальних органів, інших органів управління військових формувань Держзвязку, Адміністрації Держспецтрансслужби, державної податкової та контрольно-ревізійної служби, Держфінінспекції, її територіальних органів.

Спеціальним законом, що визначає статус державної податкової служби України, її функції та правові основи діяльності, є Закон України від 04.12.1990 №509-ХІІ «Про державну податкову службу в Україні» (у редакції, чинній на час виникнення спірних відносин, далі по тексту - Закон №509-ХІІ).

Посадовою особою органу державної податкової служби за правилами частини першої статті 15 Закону України №509-ХІІ може бути особа, яка має освіту за фахом та відповідає кваліфікаційним вимогам, установленим Державною податковою адміністрацією України. Посадові особи органів державної податкової служби підлягають атестації, після якої таким особам присвоюються спеціальні звання (частина п`ята, шоста статті 15 цього Закону).

Зазначеною статтею Закону №509-ХІІ також установлено умови, за яких особи не можуть бути службовцями податкових органів, які кореспондуються із вимогами статей 5,12 Закону України «Про державну службу» №3723-XII щодо обмежень, пов`язаних із прийняттям на державну службу та її проходженням.

Статтею 6 цього Закону визначено, що видатки на утримання органів державної податкової служби визначаються Кабінетом Міністрів України і фінансуються з державного бюджету.

Таким чином, посадові особи державної податкової служби, яким за наслідками атестації присвоєно спеціальні звання, займають посади в державних органах щодо практичного виконання завдань і функцій держави (зокрема у сфері податкової політики), одержують заробітну плату за рахунок державного бюджету, мають право на призначення пенсії на умовах, передбачених статті 37 Закону України «Про державну службу», а отже, перебувають на державній службі та є державними службовцями.

Аналогічна правова позиція висвітлена у постанові Верховного Суду України від 22.10.2013 у справі №21-340а13, де колегія суддів дійшла висновку, що посадові особи державної податкової служби, яким присвоєно спеціальні звання, є державними службовцями зі спеціальним статусом, а тому період проходження такої служби в податкових органах має зараховуватися до стажу державної служби, який дає право на пенсію державного службовця відповідно до статті 37 Закону України «Про державну службу».

Згідно пункту 353.1. статті 353 Податкового кодексу України особи начальницького і рядового складу податкової міліції проходять службу у порядку, встановленому законодавством для осіб начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ.

Відповідно до пункту 353.1 статті 353 Податкового кодексу України особи начальницького і рядового складу податкової міліції проходять службу у порядку, встановленому законодавством для осіб начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ.

Пунктом 353.4. цієї статті передбачено, що особам, яких прийнято на службу до податкової міліції на посади начальницького і рядового складу, присвоюються такі спеціальні звання: вищий начальницький склад: генерал-полковник податкової міліції; генерал-лейтенант податкової міліції; генерал-майор податкової міліції (підпункт 353.4.1); старший начальницький склад: полковник податкової міліції; підполковник податкової міліції; майор податкової міліції (підпункт 353.4.2); середній начальницький склад: капітан податкової міліції; старший лейтенант податкової міліції; лейтенант податкової міліції (підпункт 353.4.3); молодший начальницький склад: старший прапорщик податкової міліції; прапорщик податкової міліції (підпункт 353.4.4); рядовий склад: рядовий податкової міліції (підпункт 353.4.5).

Судом встановлено, що ОСОБА_1 отримав перше звання лейтенант податкової міліції, яке відноситься до середнього начальницького складу.

Згідно з пунктом 356.1 статті 356 Податкового кодексу України держава гарантує правовий та соціальний захист осіб начальницького і рядового складу податкової міліції та членів їхніх сімей. На них поширюються гарантії соціального і правового захисту, передбачені статтями 20-23 Закону України «Про міліцію» та Законом України «Про статус ветеранів військової служби, ветеранів органів внутрішніх справ і деяких інших осіб та їх соціальний захист».

Згідно із пунктами 1, 2 та 3 Інструкції про порядок обчислення стажу служби для виплати винагороди за вислугу років особам начальницького складу податкової міліції державної податкової служби України, затвердженої наказом Державної податкової адміністрації України від 15 травня 2008 року №313, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 25 червня 2008 року за №553/15244, ця Інструкція визначає порядок обчислення стажу служби для виплати винагороди за вислугу років особам начальницького складу податкової міліції державної податкової служби України (далі - стаж), яка виплачується особам начальницького складу податкової міліції у розмірах і порядку відповідно до законодавства (пункт 1).

Дія цієї Інструкції поширюється на осіб, які перебувають на службі в податковій міліції і яким відповідно до законодавства присвоєні спеціальні звання начальницького складу податкової міліції, у тому числі осіб начальницького складу податкової міліції, що працюють на посадах державних службовців структурних підрозділів органів державної податкової служби України із залишенням їх у кадрах податкової міліції, та тих, що працюють в інших органах державної влади або на підвідомчих їм підприємствах, установах і в організаціях, а також в органах місцевого самоврядування, до яких вони відряджені відповідно до законодавства для виконання спеціальних робіт або обов`язків, із залишенням їх у кадрах податкової міліції (пункт 2).

Обчислення періодів служби для визначення стажу здійснюється у календарному обчисленні (один місяць служби за один місяць) у порядку, передбаченому законодавством для визначення стажу служби для призначення пенсії за вислугу років начальницькому складу податкової міліції (пункт 3).

У свою чергу пунктом 3 Постанови Кабінету Міністрів України «Про проходження служби особами начальницького складу податкової міліції та обчислення їм вислуги років, призначення та виплати пенсій і грошової допомоги» №1716 від 30 жовтня 1998 року встановлено, що для призначення пенсій за вислугу років відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення військовослужбовців та осіб начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ» особам офіцерського складу, прапорщикам, мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, поліцейським, особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ, особам начальницького складу податкової міліції крім служби та часу, передбачених зазначеною постановою, до вислуги років зараховується служба в податковій міліції (органах податкової поліції) на посадах начальницького складу з дня призначення на відповідну посаду.

Отже, обчислення періодів служби для визначення стажу служби для виплати винагороди за вислугу років особам начальницького складу податкової міліції здійснюється в порядку, передбаченому законодавством для визначення стажу служби для призначення пенсії за вислугу років, а саме: відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення військовослужбовців та осіб начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ».

Відповідно до частини першої статті 1 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» від 09.04.1992 № 2262-XII (далі - Закон № 2262-XII в редакції на час виникнення спірних правовідносин) особи офіцерського складу, прапорщики і мічмани, військовослужбовці надстрокової служби та військової служби за контрактом, особи, які мають право на пенсію за цим Законом при наявності встановленої цим Законом вислуги на військовій службі, службі в органах внутрішніх справ і в державній пожежній охороні, службі в Державній службі спеціального зв`язку та захисту інформації України, в органах і підрозділах цивільного захисту, податкової міліції, Державної кримінально-виконавчої служби України мають право на довічну пенсію за вислугу років.

Право на пенсійне забезпечення, відповідно до вимог пункту «б» статті 12 Закону № 2262-XII, мають особи начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ України, особи начальницького складу податкової міліції, особи начальницького і рядового складу Державної кримінально-виконавчої служби України, особи начальницького і рядового складу органів і підрозділів цивільного захисту.

Згідно частини першої статті 2 Закону № 2262-XII, військовослужбовцям, особам, які мають право на пенсію за цим Законом, які мають право на пенсійне забезпечення, пенсії відповідно до цього Закону призначаються і виплачуються після звільнення їх зі служби.

За вимогами пункту «и» частини першої статті 17 Закону №2262-ХІІ, особам офіцерського складу, прапорщикам і мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби і військової служби за контрактом, іншим особам, зазначених у пунктах «б»-«д» статті 12 даного Закону, які мають право на пенсію за цим Законом, до вислуги років для призначення пенсії зараховуються час роботи в державних органах у разі переходу на військову службу в органи і військові формування Служби безпеки України, Управління державної охорони України, органи внутрішніх справ, державну пожежну охорону. Державну службу спеціального зв`язку та захисту інформації України, органи і підрозділи цивільного захисту, податкову міліцію або Державну кримінально-виконавчу службу України на посади офіцерського та начальницького складу згідно з переліками посад, затверджуваними відповідно Службою безпеки України, Управлінням державної охорони України, Міністерством внутрішніх справ України, Державною службою спеціального зв`язку та захисту інформації України, центральними органами виконавчої влади, що забезпечують формування державної політики у сферах виконання кримінальних покарань, цивільного захисту, пожежної і техногенної безпеки, державної фінансової політики.

Аналіз наведених норм законодавства дає підстави для висновку, що особам, які мають право на призначення пенсії на підставі Закону № 2262-XII, до вислуги років для призначення пенсії зараховується час роботи в державних органах у разі переходу на військову службу в органи внутрішніх справ, податкову міліцію на посади офіцерського та начальницького складу згідно з переліками посад, затверджуваними відповідно Міністерством внутрішніх справ України, центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері державної фінансової політики.

Постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.1992 №393 затверджений Порядок обчислення вислуги років, призначення та виплати пенсій і грошової допомоги особам офіцерського складу, прапорщикам, мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ та членам їхніх сімей, відповідно до пункту 1 якого до вислуги років особам, які мають право на пенсію за Законом України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» зараховуються, зокрема, час роботи в державних органах у разі переходу на службу в органи внутрішніх справ на посади начальницького складу, на військову службу в органи і військові формування Служби безпеки за направленням Кабінету Міністрів України, Ради Міністрів Республіки Крим, Представника Президента України в області, містах Києві та Севастополі згідно з переліками посад і на умовах, затверджуваних відповідно Міністерством внутрішніх справ і Центральним управлінням Служби безпеки.

Пунктом 2 постанови Кабінету Міністрів України від 30.10.1998 №1716 «Про проходження служби особами начальницького складу податкової міліції та обчислення їм вислуги років, призначення та виплати пенсій і грошової допомоги» поширено на осіб начальницького складу податкової міліції та курсантів Академії державної податкової служби чинність постанови Кабінету Міністрів України від 17.07.1992 №393 «Про порядок обчислення вислуги років, призначення та виплати пенсій і грошової допомоги особам офіцерського складу, прапорщикам, мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ та членам їх сімей».

Як випливає з матеріалів справи, свою відмову відповідач мотивував тим, що центральними органами виконавчої влади, що забезпечують формування державної політики у сферах виконання державної фінансової політики, не затверджений перелік посад в органах Державної податкової служби України, період роботи на яких може бути зарахований до календарної вислуги років. У зв`язку з цим, позивачу не зараховано до вислуги років час роботи в органах Державної податкової служби.

Разом з тим, колегія суддів зазначає наступне.

У відповідності до частини 2 статті 6 КАС України суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Згідно зі статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Європейський суд з прав людини у своєму рішенні від 22.06.2004 року в пункті 184 у справі «Броньовський проти Польщі» (заява № 31443/96) зазначив, що принцип верховенства права зобов`язує державу поважати і застосовувати запроваджені нею закони, створюючи правові й практичні умови для втілення їх в життя.

Як свідчить позиція Європейського Суду у справі №41/74 «Yvonne van Duyn v. Ноmе Оffісе» (Саsе 41/74 van v. Ноmе Оffісе) принцип юридичної визначеності означає, що зацікавлені особи повинні мати змогу покладатися на зобов`язання, взяті державою, навіть якщо такі зобов`язання містяться у законодавчому акті, який загалом не має автоматичної прямої дії. Така дія зазначеного принципу пов`язана іншим принципом - відповідальності держави, який полягає у тому, що держава не може посилатися на власне порушення зобов`язань для запобігання відповідальності, тобто на відсутність певного нормативного акта, який визначає механізм реалізації прав та свобод громадян, закріплених у конституційних та інших актах.

При цьому, якщо держава чи орган публічної влади схвалили певну концепцію, в даному випадку це надання для осіб офіцерського і начальницького складу податкової міліції певних гарантій, а саме реалізацію права осіб офіцерського і начальницького складу податкової міліції на зарахування до вислуги років, обчисленої в порядку, передбаченому для призначення пенсії, часу роботи в державних органах у разі переходу на службу у податкову міліцію на посади офіцерського і начальницького складу згідно з переліками посад, затверджуваними відповідно Центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної фінансової політики за правилами, встановленими пунктом «и» частини 1 статті 17 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», то держава чи орган діють протиправно, якщо вони відступають від такої політики чи поведінки, зокрема щодо нього без завчасного повідомлення про зміни в такій політиці чи поведінці, оскільки схвалення такої політики чи поведінки дало підстави для виникнення обґрунтованих сподівань у нього стосовно додержання державою чи органом публічної влади такої політики чи поведінки

Так, Закон № 2262-XII встановлює для осіб начальницького складу податкової міліції передбачені гарантії формування вислуги років, необхідної для призначення та нарахування пенсії. Реалізація зазначеної гарантії не повинна залежати від невиконання державними органами, покладених на них обов`язків, зокрема, щодо створення і затвердження списку посад. Правовідносини, що виникають у процесі реалізації права на встановлену державою гарантію для осіб начальницького складу податкової міліції як складової їхнього правового статусу, будуються на принципі юридичної визначеності. Зазначений принцип не дозволяє державі посилатися на відсутність певного нормативного акта, який визначає механізм реалізації прав і свобод громадян, закріплених у конституційних та інших актах.

Аналогічна позиція викладена в постановах Верховного Суду від 20 вересня 2019 року у справі № 813/904/15 та від 4 жовтня 2018 року у справі № 819/1695/16.

Отже, неправомірним є посилання відповідача на відсутність затвердженого переліку посад, як на підставу відмови позивачу у зарахуванні до вислуги років для призначення пенсії часу попередньої роботи в державних органах, що зазначалось відповідачем у відповіді від 11.07.2014 за № 16819/10/13-01-04-01-37/369. Водночас, та обставина, що ОСОБА_1 працював саме в державних органах з 22.08.2002 до 09.02.2009 сторонами не оспорювалася.

Щодо посилань апелянтів на те, що на момент звернення з указаним позовом до суду позивач не досягнув віку, необхідного для надання йому права на пенсію, не був звільнений зі служби, а пенсія йому не була призначена, то ці обставини не були підставою для відмови позивачу у включенні до вислуги років для призначення пенсії у календарному обчисленні стажу роботи в органах Державної податкової служби за період з 22.08.2002 до 09.02.2009.

Відповідно до частини першої статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу, а суд згідно з статтею 90 цього Кодексу, оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Відповідно до статті 77 КАС України суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення.

Суд зазначає, що завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Колегія суддів з врахуванням оцінки обставин справи погоджується з доводами позивача, що предметом цього позову є визнання протиправною відмови в зарахуванні позивачу стажу в податкових органах до вислуги років, тобто відмовляючи позивачу в такому зарахуванні відповідач позбавив позивача можливості скористатися правом на зарахування стажу до вислуги років, що дає право виходу на пенсію за вислугою років та перешкоджає реалізації права позивача на зарахування такої вислуги років періоду перебування позивача на службі в державному органі, а тому вимоги позивача є правомірними у повному обсязі.

Вказана правова позиція апеляційного суду узгоджується із постановою Верховного Суду від 18 листопада 2019 року по справі №813/5876/15, яка в силу приписів частини 5 статті 242 КАС України та частини 6 статті 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» враховується апеляційним судом під час вирішення наведеного спору.

Згідно з положеннями статті 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскільки суд першої інстанції ухвалив судове рішення з дотриманням вимог матеріального та процесуального права, а наведені в апеляційних скаргах доводи не спростовують викладених у судовому рішенні цього суду висновків та правильного вирішення справи, тому апеляційні скарги Головного управління Державної фіскальної служби у Львівській області та Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області задоволенню не підлягають.

Керуючись ст.ст. 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління Державної фіскальної служби у Львівській області та Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області - залишити без задоволення.

Постанову Львівського окружного адміністративного суду від 16 червня 2015 року у справі №813/1807/15 - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий суддя Н.В. Ільчишин

Судді В.В. Гуляк

Т.І. Шинкар

Повний текст постанови складено 27.11.2019