Справа № 440/1361/19
Суддя: Гуцал М.І.
Дата ухвалення: 2019-11-19 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 листопада 2019 р. м. ХарківСправа № 440/1361/19
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді: Гуцала М.І.,

Суддів: Донець Л.О. , Бенедик А.П. ,

за участю секретаря судового засідання Соколової О.О.

спеціаліста Баранника І.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 на рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 15.08.2019, головуючий суддя І інстанції: Г.В. Костенко (повний текст складено 20.08.19) по справі № 440/1361/19

за позовом Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1

до Управління Держпраці у Полтавській області

про визнання протиправною та скасування постанови,

ВСТАНОВИВ:

Фізична особа-підприємець ОСОБА_1 (далі ФОП ОСОБА_1 , позивач) звернулася до суду з позовом до Управління Держпраці у Полтавській області (далі - відповідач) в якому просила:

Визнати протиправною та скасувати постанову Управління Держпраці у Полтавській області від 19.03.2019 № ПЛ3529/19/АВ/П/ТД-ФС про накладення штрафу уповноваженими посадовими особами в розмірі 250380,00 грн.

Рішенням Полтавського окружного адміністративного суду від 15.08.2018 відмовлено у задоволенні позову.

Не погодившись з таким судовим рішенням позивач, ФОП ОСОБА_1 , звернулась до суду з апеляційною скаргою, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права. Просить скасувати рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 15.08.2019 та прийняти нове судове рішення, яким задовольнити позов у повному обсязі.

В обгрунтування апеляційної скарги зазначає, що паспорт неформальної зайнятості Полтавської області, на який посилається відповідач в наказі та який взято до уваги судом не є належним та допустимим доказом та не відноситься до жодної з виключних підстав передбачених пунктом 5 Порядку № 295. Також зазначає, що постанова про накладення штрафу за допущення працівника до роботи без укладення трудового договору прийнята з порушенням вимог чинного законодавства, оскільки не ґрунтується на фактичних обставинах справи. Присутність у магазині-кафе " ІНФОРМАЦІЯ_1 " гр. ОСОБА_2 та гр. ОСОБА_3 під час проведення інспекційного відвідування 26.02.2019 було зумовлене тим, що гр. ОСОБА_2 прийшла до позивачки для можливого подальшого працевлаштування, в подальшому з нею був укладений договір від 06.03.2019 року. Щодо гр. ОСОБА_3 , то вказана особа є подругою працівника позивача ОСОБА_4 , яка прийшла до неї в кафе щоб поспілкуватися. ОСОБА_4 відлучилась за сімейними обставинами та попросила ОСОБА_3 подивиться за баром, без дозволу позивачки. Наголошує, що допуск до роботи без належного оформлення трудових відносин не підтверджується належними та допустимими доказами, оскільки відсутні докази виникнення трудових відносин між позивачем та гр. ОСОБА_2 та гр. ОСОБА_3 .

Відповідачем до суду надано відзив на апеляційну скаргу, в якому просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Представник позивача в судовому засіданні підтримав доводи апеляційної скарги, вважаючи прийняте судове рішення незаконним та необґрунтованим.

В судовому засіданні представник відповідача заперечував проти доводів апеляційної скарги.

Заслухавши доповідь судді-доповідача стосовно обставин, необхідних для прийняття рішення судом апеляційної інстанції, заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, перевіривши і обговоривши доводи апеляційної скарги, правильність правової оцінки обставин справи та застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, колегія суддів дійшла висновку про відсутність підстав для задоволення вимог поданої позивачем апеляційної скарги з огляду на наступне.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено в ході апеляційного розгляду, що позивач у встановленому законом порядку зареєстрована як фізична особа-підприємець, РНОКПП НОМЕР_1 .

Наказом Управління Держпраці у Полтавській області від 25.02.2019 № 53П головним державним інспекторам відділу з питань додержання законодавства про працю, зайнятість та інших нормативно-правових актів Ю.Бойко, Є.Скороходу, доручено провести заходи державного контролю щодо відповідності вимогам законодавства про працю ФОП ОСОБА_1 (а.с.42).

25.02.2019 заступником начальника Управління Держпраці в Полтавській області видано направлення № 400 на проведення інспекційного відвідування на предмет додержання вимог законодавства про працю ФОП ОСОБА_1 (а.с.94)

За результатами перевірки складено акт інспекційного відвідування №ПЛ3529/19/АВ від 27.02.2019, яким встановлено порушення частини третьої статті 24 КЗпП України (а.с.95-99).

Зі змісту опису виявленого порушення слідує, що з метою проведення інспекційного відвідування 26.02.2019 о 12 годині 15 хвилин здійснено вихід за місцем здійснення підприємницької діяльності ФОП ОСОБА_1 у АДРЕСА_1 , магазин-кафе " ІНФОРМАЦІЯ_1 ". Під час виходу встановлено, що гр. ОСОБА_2 здійснювала розстановку товару (алкогольні напої) на полиці в магазині. В кафе " ІНФОРМАЦІЯ_1 " працювала барменом гр. ОСОБА_3 , яка розливала напої за барною стійкою. Трудові договори укладені у письмовій формі з гр. ОСОБА_2 та гр. ОСОБА_3 , наказ про прийняття їх на роботу, повідомлення про прийняття їх на роботу, яке подається до органів ДФС, 26.02.2019 року ФОП ОСОБА_1 державному інспектору праці не надані.

По даному факту ФОП ОСОБА_1 26.02.2019 надала письмові пояснення, у яких зазначила, що ОСОБА_2 проходила стажування продавцем на протязі періоду 06.02.2019 року по 26.02.2019 року. Також в кафе " ІНФОРМАЦІЯ_1 " проходила стажування ОСОБА_3 , яка обслуговувала клієнтів на протязі 25.02.2019 року по 26.02.2019 року. Станом на 26.02.2019 року трудові договори з даними працівниками не укладались, накази та повідомлення про прийняття на роботу відсутні (а.с.105).

27.02.2019 головним державним інспектором праці Скороходом Є.І. винесено припис про усунення виявлених порушень №ПЛ3529/18/АВ/П (а.с.102-103).

05.03.2019 начальником Управління Держпраці в Полтавській області прийнято рішення щодо розгляду справи про накладення штрафу №ПЛ3529/19/АВ/П/ТД. Розгляд справи про накладення штрафу, відповідно до частини другої статті 265 КЗпП, на ФОП ОСОБА_1 за порушення законодавства про працю призначено на 19.03.2019 (а.с.106).

19.03.2019 начальником Управління Держпраці в Полтавській області Щербак С.Л. розглянувши справу про накладення штрафу на підставі акту інспекційного відвідування від 27.02.2019 №ПЛ3529/19/АВ щодо порушення частини третьої статті 24 КЗпП України, вирішив накласти на ФОП ОСОБА_1 штраф у розмірі 250380 грн (а.с.109).

Позивач не погодився з постановою про накладення штрафу від 19.03.2019 №ПЛ3529/19/АВ/П/ТД-ФС, у зв`язку з чим звернувся до суду з даним позовом.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що 26.02.2019 під час інспекційного відвідування магазину-кафе " ІНФОРМАЦІЯ_1 " інспектором праці було встановлено, що гр. ОСОБА_3 виконувала обов`язки бармена та гр. ОСОБА_2 виконувала обов`язки продавця без укладення трудового договору, оформленого наказом чи розпорядженням власника та за відсутності повідомлення центрального органу виконавчої влади з питань забезпечення формування та реалізації державної політики з адміністрування єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування про прийняття працівника на роботу. Таким чином, суд першої інстанції прийшов до висновку, що у діях позивача наявні ознаки, які свідчать про порушення вимог частини третьої статті 24 КЗпП України.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Згідно статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Правові засади і гарантії здійснення громадянами України права розпоряджатися своїми здібностями до продуктивної і творчої праці визначає Кодекс законів про працю України (далі - КЗпП України).

Відповідно до частини першої статті 259 КЗпПУ державний нагляд та контроль за додержанням законодавства про працю юридичними особами незалежно від форми власності, виду діяльності, господарювання, фізичними особами - підприємцями, які використовують найману працю, здійснює центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику з питань нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю, у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

Згідно із пунктом 1 Положення про Державну службу України з питань праці, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 96 від 11 лютого 2015 року, Державна служба України з питань праці (Держпраці) є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра соціальної політики, і який реалізує державну політику у сферах промислової безпеки, охорони праці, гігієни праці, поводження з вибуховими матеріалами промислового призначення, здійснення державного гірничого нагляду, а також з питань нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю, зайнятість населення, загальнообов`язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності, у зв`язку з тимчасовою втратою працездатності, на випадок безробіття в частині призначення, нарахування та виплати допомоги, компенсацій, надання соціальних послуг та інших видів матеріального забезпечення з метою дотримання прав і гарантій застрахованих осіб.

Відповідно до Положення про Управління Держпраці у Полтавській області, затвердженого наказом Держпраці №8 від 04 лютого 2016 року, Управління Держпраці у Полтавській області є територіальним органом Державної служби України з питань праці, що їй підпорядковується.

Процедура здійснення державного контролю за додержанням законодавства про працю юридичними особами (включаючи їх структурні та відокремлені підрозділи, які не є юридичними особами) та фізичними особами, які використовують найману працю, визначена Порядком здійснення державного контролю за додержанням законодавства про працю, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України № 295 від 26 квітня 2017 року /далі - Порядок № 295/ (яка була чинна на момент виникнення спірних правовідносин).

Відповідно до пункту 2 Порядку № 295 державний контроль за додержанням законодавства про працю здійснюється у формі проведення інспекційних відвідувань та невиїзних інспектувань інспекторами праці, у тому числі Держпраці та її територіальних органів.

Підстави для проведення інспекційного відвідування визначені пунктом 5 Порядку №295.

Так, пункт 5 встановлює, що інспекційні відвідування проводяться: 1) за зверненням працівника про порушення стосовно нього законодавства про працю; 2) за зверненням фізичної особи, стосовно якої порушено правила оформлення трудових відносин; 3) за рішенням керівника органу контролю про проведення інспекційних відвідувань з питань виявлення неоформлених трудових відносин, прийнятим за результатами аналізу інформації, отриманої із засобів масової інформації, інших джерел, доступ до яких не обмежений законодавством, та джерел, зазначених у підпунктах 1, 2, 4 - 7 цього пункту; 4) за рішенням суду, повідомленням правоохоронних органів про порушення законодавства про працю; 5) за повідомленням посадових осіб органів державного нагляду (контролю), про виявлені в ході виконання ними контрольних повноважень ознак порушення законодавства про працю; 6) за інформацією: Держстату та її територіальних органів про наявність заборгованості з виплати заробітної плати; ДФС та її територіальних органів про: - невідповідність кількості працівників роботодавця обсягам виробництва (виконаних робіт, наданих послуг) до середніх показників за відповідним видом економічної діяльності; - факти порушення законодавства про працю, виявлені у ході здійснення контрольних повноважень; - факти провадження господарської діяльності без державної реєстрації у порядку, встановленому законом; - роботодавців, що мають заборгованість із сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування у розмірі, що перевищує мінімальний страховий внесок за кожного працівника; Пенсійного фонду України та його територіальних органів про: - роботодавців, які нараховують заробітну плату менше мінімальної; - роботодавців, у яких стосовно працівників відсутнє повідомлення про прийняття на роботу; - роботодавців, у яких протягом місяця кількість працівників, що працюють на умовах неповного робочого часу, збільшилась на 20 і більше відсотків; - працівників, які виконують роботи (надають послуги) за цивільно-правовими договорами в одного роботодавця більше року; - роботодавців, у яких стосовно працівників відсутні нарахування заробітної плати у звітному місяці (відпустка без збереження заробітної плати без дотримання вимог Кодексу Законів про працю України та Закону України "Про відпустки"); - роботодавців, у яких протягом року не проводилась індексація заробітної плати або сума підвищення заробітної плати становить менше суми нарахованої індексації; - роботодавців, у яких 30 і більше відсотків працівників працюють на умовах цивільно-правових договорів; - роботодавців з чисельністю 20 і більше працівників, у яких протягом місяця відбулося скорочення на 10 і більше відсотків працівників; 7) за інформацією профспілкових органів про порушення прав працівників, які є членами профспілки, виявлених в ході здійснення громадського контролю за додержанням законодавства про працю. Звернення фізичних осіб, стосовно яких порушено правила оформлення трудових відносин, працівників і роботодавців може бути подане через уповноваженого представника.

В ході судового розгляду встановлено та матеріалами справи підтверджено, що у зв`язку з аналізом Паспорту неформальної зайнятості населення Полтавської області та враховуючи вимоги Конвенції Міжнародної організації праці у промисловості і торгівлі, першим заступником начальника Управління Держпраці у Полтавській області прийнятий наказ "Про проведення заходів державного контролю" від 25.02.2019 № 53П головним державним інспекторам відділу з питань додержання законодавства про працю, зайнятість та інших нормативно-правових актів Ю.Бойко, Є.Скороходу, доручено провести заходи державного контролю щодо відповідності вимогам законодавства про працю ФОП ОСОБА_1 (а.с.42).

На підставі вказаного наказу 25.02.2019 заступником начальника Управління Держпраці в Полтавській області видано направлення №400 на проведення інспекційного відвідування на предмет додержання вимог законодавства про працю ФОП ОСОБА_1 (а.с.94)

Паспорт неформальної зайнятості є лише джерелом інформації, за результату аналізу якої керівником органу контролю прийнято рішення про проведення інспекційного відвідування. При цьому, норма підпункту 3 пункту 5 Порядку № 295 не встановлює вичерпного переліку джерел інформації, натомість, передбачає, що інформація може надходити і з інших джерел, доступ до яких не обмежений законодавством. Також, законодавець не пов`язує підставу проведення інспекційного відвідування з обов`язковістю наявної інформації у таких джерелах стосовно конкретної особи, оскільки такі висновки віднесено до компетенції керівника органу контролю результатами здійсненого ним аналізу наявної інформації.

Згідно даного паспорту у секторі економіки галузями, де можливі ризики використання праці без оформлення трудових відносин є сільське господарство, оптова і роздрібна торгівля. За результатами аналізу такої інформації начальником Управління було прийнято рішення щодо необхідності інспектування суб`єктів господарювання саме в галузях сільського господарства, оптової і роздрібної торгівлі, де можливі ризики використання праці без оформлення трудових відносин на підставі норм міжнародного законодавства. Доступ до джерел такої інформації не обмежений діючим законодавством, що спростовує відповідні доводи апеляційної скарги про безпідставність проведеного інспекційного відвідування.

Таким чином, є належною підставою для проведення інспекційного відвідування позивача, визначеною підпунктом 3 пункту 5 Порядку № 295, рішення керівника органу контролю про проведення інспекційного відвідування, а саме: наказ першого заступника начальника Управління Держпраці у Полтавській області "Про проведення заходів державного контролю" № 530П від 25.02.2019.

Статтею 12 Конвенції Міжнародної організації праці № 81 1947 року «Про інспекцію праці у промисловості й торгівлі», що ратифікована Законом України № 1985-ІV від 08 вересня 2004 року (далі - Конвенція), передбачено, що інспектори праці, забезпечені відповідними документами, що засвідчують їхні повноваження, мають право: а) безперешкодно, без попереднього повідомлення і в будь-яку годину доби проходити на будь-яке підприємство, яке підлягає інспекції; b) проходити у денний час до будь-яких приміщень, які вони мають достатні підстави вважати такими, що підлягають інспекції; та с) здійснювати будь-який огляд, перевірку чи розслідування, які вони можуть вважати необхідними для того, щоб переконатися у тому, що правові норми суворо дотримуються, і зокрема: і) наодинці або в присутності свідків допитувати роботодавця або персонал підприємства з будь-яких питань, які стосуються застосування правових норм; іі) вимагати надання будь-яких книг, реєстрів або інших документів, ведення яких приписано національним законодавством з питань умов праці, з метою перевірки їхньої відповідності правовим нормам, і знімати копії з таких документів або робити з них витяги; ііі) зобов`язувати вивішувати об`яви, які вимагаються згідно з правовими нормами; іv) вилучати або брати з собою для аналізу зразки матеріалів і речовин, які використовуються або оброблюються, за умови повідомлення роботодавцю або його представнику про те, що матеріали або речовини були вилучені або взяті з цією метою.

Тобто, Конвенція визначає безумовне дискреційне повноваження інспектора самостійно приймати рішення щодо необхідності проведення інспектування того чи іншого роботодавця для того, щоб переконатися у тому, що правові норми суворо дотримуються.

Зазначене відповідає правовим висновкам викладеним у постанові Верховного Суду від 21.10.2019 у справі № 200/11885/18-а.

Частиною четвертою статті 2 Закону України «Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності» передбачено, що заходи контролю здійснюються органами державного нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю та зайнятість населення у встановленому цим Законом порядку з урахуванням особливостей, визначених законами у відповідних сферах та міжнародними договорами.

В даному випадку таким нормативно-правовим актом є Порядок № 295, до якого відсилає стаття 259 Кодексу законів про працю України, що визначає порядок проведення контролю за дотриманням законодавства про працю.

Пунктом 8 Порядку № 295 передбачена можливість неповідомлення об`єкта контролю про проведення інспекційного відвідування з питань виявлення неоформлених трудових відносин у разі, якщо таке повідомлення може завдати шкоди інспекційному відвідування.

Як зазначалося, підставою для проведення інспекційного відвідування став аналіз «Паспорту неформальної зайнятості населення Полтавської області» та ст. 16 Конвенції Міжнародної організації праці у промисловості і торгівлі № 81 1947 року, що відповідає підставам проведення інспекційного відвідування, визначеним в пункті 5 Порядку № 295.

Таким чином у відповідача були наявні законні підстави для проведення інспекційного відвідування ФОП ОСОБА_1 . При цьому береться до уваги та обставина, що позивачем не оскаржується підстави та наказ на проведення інспекційного відвідування, а також те, що позивачем фактично допущено до проведення інспекційного відвідування інспектора Держпраці.

Відповідно до пункту 8 Порядку №295 про проведення інспекційного відвідування інспектор праці повідомляє об`єкту відвідування або уповноваженій ним посадовій особі. Про проведення інспекційного відвідування з питань виявлення неоформлених трудових відносин інспектор праці повідомляє об`єкту відвідування або уповноваженій ним посадовій особі, якщо тільки він не вважатиме, що таке повідомлення може завдати шкоди інспекційному відвідуванню.

Згідно з пунктом 9 Порядку №295 під час проведення інспекційного відвідування інспектор праці повинен пред`явити об`єкту відвідування або уповноваженій ним посадовій особі своє службове посвідчення.

Пунктом 11 Порядку №295 передбачено, що інспектори праці за наявності службового посвідчення безперешкодно, без попереднього повідомлення мають право, зокрема: 1) під час проведення інспекційних відвідувань з питань виявлення неоформлених трудових відносин за наявності підстав, визначених пунктом 5 цього Порядку, самостійно і в будь-яку годину доби з урахуванням вимог законодавства про охорону праці проходити до будь-яких виробничих, службових, адміністративних приміщень об`єкта відвідування, в яких використовується наймана праця; 2) ознайомлюватися з будь-якими книгами, реєстрами та документами, ведення яких передбачено законодавством про працю, що містять інформацію/відомості з питань, які є предметом інспекційного відвідування, невиїзного інспектування, з метою перевірки їх відповідності нормам законодавства та отримувати завірені об`єктом відвідування їх копії або витяги.

Таким чином, чинним на момент інспекційного відвідування законодавством передбачено повноваження інспектора праці без попереднього повідомлення проводити інспекційне відвідування з питань виявлення неоформлених трудових відносин об`єкта відвідування.

У направленні на проведення заходу державного контролю №400 від 25.02.2019, копія якого наявна в матеріалах справи, стоїть відмітка про отримання направлення позивачем (а.с.94-зворот).

Відповідно до пунктів 2-7 Порядку накладення штрафів за порушення законодавства про працю та зайнятість населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 509 від 17 липня 2013 року /далі - Порядок № 509/, штрафи накладаються Головою Держпраці, його заступниками, начальниками управлінь і відділів Держпраці та їх заступниками (з питань, що належать до їх компетенції), начальниками територіальних органів Держпраці та їх заступниками, керівниками виконавчих органів міських рад міст обласного значення, сільських, селищних, міських рад об`єднаних територіальних громад та їх заступниками (далі - уповноважені посадові особи). Штрафи можуть бути накладені на підставі акта про виявлення під час перевірки суб`єкта господарювання або роботодавця ознак порушення законодавства про працю та/або зайнятість населення, складеного посадовою особою Держпраці чи її територіального органу, виконавчого органу міської ради міста обласного значення та сільської, селищної, міської ради об`єднаної територіальної громади /пункт 2/.

Уповноважена посадова особа не пізніше ніж через 10 днів з дати складення акта приймає рішення щодо розгляду справи про накладення штрафу /пункт 3/.

Справа розглядається у п`ятнадцятиденний строк з дня прийняття рішення про її розгляд/пункт 4/.

У разі надходження від суб`єкта господарювання або роботодавця, щодо якого порушено справу, обґрунтованого клопотання про відкладення її розгляду, строк розгляду справи може бути продовжений уповноваженою посадовою особою, але не більше ніж на 10 днів /пункт 5/.

Про розгляд справи уповноважені посадові особи письмово повідомляють суб`єктів господарювання та роботодавців не пізніше ніж за п`ять днів до дати розгляду рекомендованим листом чи телеграмою, телефаксом, телефонограмою або шляхом вручення повідомлення їх представникам, про що на копії повідомлення, яка залишається в уповноваженої посадової особи, що надіслала таке повідомлення, робиться відповідна позначка, засвідчена підписом такого представника /пункт 6/.

Справа розглядається за участю представника суб`єкта господарювання або роботодавця, щодо якого її порушено. Справу може бути розглянуто без участі такого представника у разі, коли його поінформовано відповідно до пункту 6 цього Порядку і від нього не надійшло обґрунтоване клопотання про відкладення її розгляду /пункт 7/.

Як встановлено судом, позивач належним чином повідомлена про розгляд справи про накладення штрафу шляхом отримання особисто листа - запрошення на розгляд справи №02-12/1443 від 05.03.2019 (а.с.107-зворот). Вказаним листом позивачу повідомлено, що розгляд справи відбудеться 19.03.2019 о 10:50 в Управлінні за адресою АДРЕСА_3.

Таким чином, позивач був належним чином повідомлений про розгляд справи про накладення штрафу, проте на розгляд справи про накладення штрафу не з`явився та про причини неявки не повідомив. Правом подати обґрунтоване клопотання про відкладення розгляду позивач не скористалася.

У постанові про накладення штрафу уповноваженими посадовими особами від 14.12.2018 №ПЛ3529/19/АВ/П/ТД-ФС вказано, що ФОП ОСОБА_1 порушено вимоги частини третьої статті 24 Кодексу законів про працю України в частині допущення працівника до роботи без укладення трудового договору, оформленого наказом чи розпорядженням керівника (а.с.109).

Відповідно до частини першої статті 21 КЗпП України трудовий договір - це угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов`язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов`язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін.

Згідно з частиною третьою статті 24 КЗпП України працівник не може бути допущений до роботи без укладення трудового договору, оформленого наказом чи розпорядженням власника або уповноваженого ним органу, та повідомлення центрального органу виконавчої влади з питань забезпечення формування та реалізації державної політики з адміністрування єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування про прийняття працівника на роботу в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Згідно з частинами першою, другою статті 265 КЗпП України, посадові особи органів державної влади та органів місцевого самоврядування, підприємств, установ та організацій, винні у порушенні законодавства про працю, несуть відповідальність згідно з чинним законодавством. Юридичні та фізичні особи - підприємці, які використовують найману працю, несуть відповідальність у вигляді штрафу в разі фактичного допуску працівника до роботи без оформлення трудового договору (контракту), оформлення працівника на неповний робочий час у разі фактичного виконання роботи повний робочий час, установлений на підприємстві, та виплати заробітної плати (винагороди) без нарахування та сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування та податків - у тридцятикратному розмірі мінімальної заробітної плати, встановленої законом на момент виявлення порушення, за кожного працівника, щодо якого скоєно порушення (абзац другий частини другої статті 265 КЗпП України).

Частиною четвертою статті 265 КЗпП України передбачено, що штрафи, зазначені у частині другій цієї статті, накладаються центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику з питань нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю, у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Пунктом 2 Порядку накладення штрафів за порушення законодавства про працю та зайнятість населення, затвердженого постановою КМУ від 17.07.2013 року N 509, визначено те, що штрафи можуть бути накладені на підставі акта про виявлення під час перевірки суб`єкта господарювання або роботодавця ознак порушення законодавства про працю та/або зайнятість населення.

Відповідно до статті 72 Кодексу адміністративного судочинства України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Відповідно до частини третьої статті 90 Кодексу адміністративного судочинства України суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

В частині перші статті 76 Кодексу адміністративного судочинства України зазначено про те, що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Отже правовою підставою для винесення постанови про накладення штрафу є зокрема, встановлення факту допуску працівника до роботи без оформлення трудового договору. При цьому такий факт допуску повинен бути належним чином зафіксований у складеному посадовою особою Держпраці чи її територіального органу акті інспекційного відвідування та доведений належними доказами. Суб`єкту владних повноважень при перевірці суб`єкта господарювання належить виявити, зібрати, зафіксувати та підтвердити фактичні дані, які доводять факт виконання фізичною особою роботи як найманим працівником.

З матеріалів справи встановлено, що під час проведення інспекційного відвідування в магазину-кафе "Барва, де здійснює господарську діяльність позивач, було встановлено, що що гр. ОСОБА_2 здійснювала розстановку товару (алкогольні напої) на полиці в магазині. В кафе " ІНФОРМАЦІЯ_1 " працювала барменом гр. ОСОБА_3 , яка розливала напої за барною стійкою. Трудові договори укладені у письмовій формі з гр. ОСОБА_2 та гр. ОСОБА_3 , наказ про прийняття їх на роботу, повідомлення про прийняття їх на роботу, яке подається до органів ДФС, 26.02.2019 року ФОП ОСОБА_1 державному інспектору праці не надані. Вказане підтверджується письмовими поясненнями самої позивачки (а.с.105).

Колегія суддів зауважує, що твердження позивача про те, що нею в письмовому поясненні викладені обставини, які не відповідали дійсності, внаслідок тиску на неї з боку посадових осіб Держпраці, не може бути прийнято судом, оскільки, суду не надано доказів звернення ФОП ОСОБА_1 до відповідних органів зі скаргами, заявами з цього приводу.

Щодо доводів апеляційної скарги позивача на те, що вона є юридично не обізнаною та не розуміла змісту власноручних пояснень від 26.02.2019.

Колегія суддів вважає їх необгрунтованими, оскільки для надання відповіді на питання чи укладалися трудові договори з гр. ОСОБА_2 та гр. ОСОБА_3 , а також чи повідомлялись органи ДФС про прийняття їх на роботу не потрібно наявності спеціальних юридичних знань, а лише усвідомлення наявності чи відсутності певного факту (обставин).

Ствердження заявника апеляційної скарги про знаходження гр. ОСОБА_2 разом із ФОП ОСОБА_1 на першому поверсі магазину « ІНФОРМАЦІЯ_1 » під час інспекційного відвідування не може беззаперечно свідчити про відсутність факту використання позивачем найманої праці такої особи. Посилання на договір оренди нежитлового приміщення від 23.01.2017 та додаткових угод від 23.01.2018, від 23.01.2019, згідно умов яких позивач, як власник магазину продовольчих та непродовольчих товарів, здавав в оренду ФОП ОСОБА_5 торгівельний зал на першому поверсі такої нежитлової споруди, не спростовує можливість використання позивачем праці гр. ОСОБА_2 у розташованих на першому поверсі підсобних приміщеннях, які за умовами вищевказаного договору знаходились у спільному користуванні як ФОП ОСОБА_1 , так і ФОП ОСОБА_5 .

Відсутність зазначення в письмових поясненнях позивача від 26.02.2019 ідентифікуючих ознак особи, яка здійснювала викладку товару алкогольних напоїв та програмувала касовий апарат, з огляду на суть пояснень та заперечень самого позивача та результатів інспекційного відвідування, не можуть спростовувати факт використання позивачем найманої праці особи без належного оформлення трудових відносин.

Посилання позивача на пояснення свідка ОСОБА_4 не беруться до уваги як належний та беззаперечний доказ існування фактичних обставин використання ФОП ОСОБА_1 найманої праці, зважаючи на перебування особи свідка у певній залежності від позивача як роботодавця.

Також, не можуть спростовувати результати інспекційного відвідування доводи позивача про відсутність запису інспектора праці у Книзі обліку перевірок та акту про відмову позивача від підпису в акті інспекційного відвідування.

Щодо доводів про надання таких пояснень щодо перевірки іншого суб`єкта підприємницької діяльності.

Як вбачається зі змісту пояснень, вони надавалися під час перевірки саме ФОП ОСОБА_1 , а не іншого суб`єкта підприємницької діяльності, що спростовує такі доводи апеляційної скарги позивача (а.с.105).

Відповідно до частини першої статті 42 Господарського кодексу України підприємництво - це самостійна, ініціативна, систематична, на власний ризик господарська діяльність, що здійснюється суб`єктами господарювання (підприємцями) з метою досягнення економічних і соціальних результатів та одержання прибутку.

Громадянин визнається суб`єктом господарювання у разі здійснення ним підприємницької діяльності за умови державної реєстрації його як підприємця без статусу юридичної особи відповідно до статті 58 цього Кодексу /частина перша статті 128 Господарського кодексу України/.

Згідно частини третьої статті 128 Господарського кодексу України громадянин може здійснювати підприємницьку діяльність: безпосередньо як підприємець або через приватне підприємство, що ним створюється; із залученням або без залучення найманої праці; самостійно або спільно з іншими особами.

Громадянин-підприємець зобов`язаний додержуватися вимог, передбачених статтями 46 і 49 цього Кодексу, а також іншими законодавчими актами, і несе майнову та іншу встановлену законом відповідальність за завдані ним шкоду і збитки /частина сьома статті 128 Господарського кодексу України/.

Згідно статті 46 Господарського кодексу України підприємці мають право укладати з громадянами договори щодо використання їх праці. При укладенні трудового договору (контракту, угоди) підприємець зобов`язаний забезпечити належні і безпечні умови праці, оплату праці не нижчу від визначеної законом та її своєчасне одержання працівниками, а також інші соціальні гарантії, включаючи соціальне й медичне страхування та соціальне забезпечення відповідно до законодавства України.

Статтею 21 КЗпП України визначено, що трудовий договір є угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов`язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов`язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін.

Працівник має право реалізувати свої здібності до продуктивної і творчої праці шляхом укладення трудового договору на одному або одночасно на декількох підприємствах, в установах, організаціях, якщо інше не передбачене законодавством, колективним договором або угодою сторін.

Особливою формою трудового договору є контракт, в якому строк його дії, права, обов`язки і відповідальність сторін (в тому числі матеріальна), умови матеріального забезпечення і організації праці працівника, умови розірвання договору, в тому числі дострокового, можуть встановлюватися угодою сторін. Сфера застосування контракту визначається законами України.

Статтею 23 КЗпП України обумовлено, що трудовий договір може бути: безстроковим, що укладається на невизначений строк; на визначений строк, встановлений за погодженням сторін; таким, що укладається на час виконання певної роботи.

Строковий трудовий договір укладається у випадках, коли трудові відносини не можуть бути встановлені на невизначений строк з урахуванням характеру наступної роботи, або умов її виконання, або інтересів працівника та в інших випадках, передбачених законодавчими актами.

Отже, фізична особа-підприємець має право здійснювати підприємницьку діяльність самостійно, шляхом створення юридичних осіб, із залученням найманої праці та спільно з іншими особами на підставі відповідних угод. При цьому наймана праця може залучатись як на постійній основі шляхом укладання безстрокового трудового договору, так і на визначений строк або для виконання певної роботи.

Колегія суддів зазначає, що чинне законодавство не передбачає можливості допуску особи до роботи на товариських (дружніх) стосунках.

Отже, судовим розглядом встановлено та підтверджено матеріалами справи (в тому числі власноручними поясненнями позивача), що 26.02.2019 під час інспекційного відвідування магазину-кафе " ІНФОРМАЦІЯ_1 " інспектором праці було встановлено, що двоє громадян виконували обов`язки бармена та продавця без укладення трудового договору з позивачем та за відсутності повідомлення центрального органу виконавчої влади з питань забезпечення формування та реалізації державної політики з адміністрування єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування про прийняття таких працівників на роботу.

За таких обставин, постанова Головного управління Держпраці у Харківській області про накладення штрафу №ПЛ3529/19/АВ/П/ТД-ФС від 19.03.2019 прийнята обгрунтовано, в межах та на підставі наданих повноважень, з використанням таких повноважень для досягнення законодавчо встановленої мети виявлення та усунення грубого порушення трудового законодавства, безсторонньо, пропорційно, з урахуванням права особи на участь у прийнятті рішення про застосування штрафних санкцій.

Таким чином, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про наявність у діях позивача складу порушення вимог трудового законодавства, передбачених ч. 3 ст. 24 КЗпП України, у зв`язку з чим, вимога позивача про визнання протиправною та скасування постанови про накладення штрафу від 19.03.2019 №ПЛ3529/19/АВ/П/ТД-ФС відносно ФОП ОСОБА_1 задоволенню не підлягає.

Оскільки суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та вірно застосував норми матеріального й процесуального права, враховуючи вимоги ч. 1 ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду без змін.

Решта доводів та заперечень учасників справи висновків суду по суті позовних вимог не спростовують. Слід зазначити, що згідно практики Європейського суду з прав людини та зокрема, рішення у справі "Серявін та інші проти України" від 10 лютого 2010 року, заява 4909/04, відповідно до п.58 якого суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" від 9 грудня 1994 року, серія A, N 303-A, п.29).

З огляду на результати апеляційного перегляду судового рішення та положення ст. 139 КАС України, у справі відсутні підстави для здійснення нового розподілу судових витрат.

Керуючись ст. 245, 246, 250, 315, 316 321 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 15.08.2019 по справі № 440/1361/19 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий суддя (підпис)М.І. Гуцал
Судді(підпис) (підпис) Л.О. Донець А.П. Бенедик
Повний текст постанови складено 27.11.2019.