Справа № 200/8538/19-а
Суддя: Гайдар Андрій Володимирович
Дата ухвалення: 2019-11-27 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПЕРШИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 листопада 2019 року справа № 200/8538/19-а

приміщення суду за адресою: 84301, м. Краматорськ, вул. Марата, 15

Перший апеляційний адміністративний суд у складі колегії: головуючого судді: Гайдара А.В., суддів: Казначеєва Е.Г., Компанієць І.Д., секретар судового засідання Харечко О.П., за участю представника відповідача Кравченко О.С., розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Трофімчука Віталія Вікторовича, що діє в інтересах ОСОБА_1 на рішення Донецького окружного адміністративного суду від 20 серпня 2019 року (повний текст складено 20 серпня 2019 року в м. Слов`янськ Донецької області) у справі № 200/8538/19-а (суддя в 1 інстанції Загацька Т.В.) за позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДФС у Донецькій області про скасування вимоги про сплату боргу,-

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 (далі позивач) звернулася до суду з адміністративним позовом до Головного управління ДФС у Донецькій області (далі відповідач) про: скасування вимоги про сплату боргу (недоїмки) зі сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування на суму 18373,33 грн. № Ф-1791-17 від 06.06.2019 року; стягнення з відповідача на її користь судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи (арк.справи 5-6).

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначав, що не погоджується із вимогою Головного управління ДФС у Донецькій області про сплату боргу (недоїмки) з єдиного внеску на суму 18373,33 грн. № Ф-1791-17 від 06.06.2019 року, з наступних підстав. Оскільки м. Курахове є населеним пунктом де проводиться антитерористична операція з 14.04.2014 року до теперішнього часу, яка в подальшому триває, передбачена Законом України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» відповідальність за невиконання обов`язків платника єдиного внеску в період з 14.04.2014 року до закінчення антитерористичної операції, до платників єдиного внеску, зазначених у цьому пункті, не застосовуються. З огляду на вищезазначене, вважає, що спірна вимога є протиправною, оскільки прийнята в супереч чинному законодавству України.

Рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 20 серпня 2019 року у справі № 200/8538/19-а позовні вимоги було задоволено, внаслідок чого: визнано протиправною та скасовано вимогу Головного управління ДФС у Донецькій області про сплату боргу (недоїмки) зі сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування від 06.06.2019 року № Ф-1791-17 на суму 18373,33 грн.; стягнуто на користь ОСОБА_1 судові витрати у сумі 768,40 грн. за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Державної фіскальної служби у Донецькій області.

Також з тексту рішення Донецького окружного адміністративного суду від 20 серпня 2019 року у справі № 200/8538/19-а вбачається, що судом першої інстанції було відмовлено позивачу у задоволенні вимог про розподіл судових витрат на професійну правничу допомогу (арк.справи 45-49).

Не погодившись з таким рішенням, представник позивача подав апеляційну скаргу, в якій зазначає, що рішення місцевого суду є необґрунтованим, винесеним з порушенням норм матеріального та процесуального права, у зв`язку з чим підлягає зміні, та просив змінити рішення суду першої інстанції в частині стягнення на користь позивача судових витрат, стягнувши на користь ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань відповідача судові витрати, які складаються з судового збору у сумі 768,40 грн. та витрат на професійну правничу допомогу у сумі 8015,00 грн. (арк.справи 61).

В судовому засіданні представник відповідача заперечувала проти доводів апеляційної скарги та просила відмовити в її задоволенні.

Відповідно до вимог частини 1 статті 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника відповідача, перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, встановила наступне.

Колегія суддів зазначає, що рішення суду першої інстанції оскаржується лише в частині відмови у стягненні на користь позивача витрат на професійну правничу допомогу у сумі 8015,00 грн.

Відмовляючи в цій частині вимог, суд першої інстанції виходив з наступного.

Згідно з правовою позицією, сформульованою Верховним Судом у постанові від 15 травня 2018 року у справі № 821/1594/17, з огляду на запровадження нових правил відшкодування витрат на професійну правничу допомогу, для підтвердження та обґрунтування розміру витрат на правничу допомогу необхідне, зокрема, доведення відображення фахівцем у галузі права та адвокатом доходів, отриманих від незалежної професійної діяльності, як самозайнятої особи шляхом надання доказів ведення Книги обліку доходів та витрат, затвердженої наказом Міндоходів від 16 вересня 2013 року № 481 «Про затвердження форми Книги обліку доходів і витрат, яку ведуть фізичні особи - підприємці, крім осіб, що обрали спрощену систему оподаткування, і фізичні особи, які провадять незалежну професійну діяльність, та Порядку її ведення», зареєстрованим у в Міністерстві юстиції України 01 жовтня 2013 року за №1686/24218.

До суду для підтвердження витрат на професійну правничу допомогу було подано договір про надання правничої допомоги № 11 від 12.02.2019 року, квитанція до прибуткового ордера № 05 від 09.07.2019 року, детальний опис витрат на професійну правничу допомогу, тариф вартості юридичних послуг до договору № 11 від 12.02.2019 року, акт прийняття послуг.

Враховуючи те, що наданими до суду документами витрати на правничу допомогу у конкретній адміністративній справі не підтверджено, суд першої інстанції дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення вимог позивача про розподіл судових витрат на професійну правничу допомогу.

Колегія суддів не погоджується з таким висновком з огляду на наступне.

Положеннями ст. 59 Конституції України, передбачено, що кожен має право на правову допомогу. У випадках, передбачених законом, ця допомога надається безоплатно. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав. Для забезпечення права на захист від обвинувачення та надання правової допомоги при вирішенні справ у судах та інших державних органах в Україні діє адвокатура.

Слід звернути увагу на те, що в матеріалах справи наявні наступні документи на підтвердження понесених позивачем витрат на правову допомогу: договір про надання правової допомоги № 11 від 12.02.2019 (арк.справи 17); детальний опис витрат на професійну правничу допомогу у справі № 200/8538/19-а (арк.справи 39); додаток 1 до договору про надання правової допомоги № 11 від 12.02.2019 «Тариф вартості юридичних послуг до Договору № 11 від 12.02.2019 між ОСОБА_1 та адвокатом Трофімчуком В.В.» (арк.справи 40); квитанція до прибуткового касового ордера від 09.07.2019 № 05 про попередню сплату ОСОБА_1 правничої допомоги у справі № 200/8538/19-а у розмірі 5000,00 грн. (арк.справи 41); акт прийняття послуг відповідно до договору № 11 від 12.02.2019 (арк.справи 43).

Відповідно до приписів ч.ч. 1-5 ст. 134 КАС України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.

Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Так, ч. 7 ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України, передбачено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Отже, з аналізу наведених правових норм, вбачається, що документально підтверджені судові витрати підлягають компенсації стороні, яка не є суб`єктом владних повноважень та на користь якої ухвалене рішення, за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень.

При цьому, варто зазначити, що склад та розміри витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі.

Також, на підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги, документи, що свідчать про оплату обґрунтованого гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку.

Даний висновок узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, викладеною у постановах від 21.03.2018 у справі № 815/4300/17, від 11.04.2018 у справі № 814/698/16.

Велика Палата Верховного Суду вказала, що витрати на правову допомогу стягуються не лише за участь у судовому засіданні, а й у разі вчинення інших дій за його межами. Такий висновок висвітлений у постанові від 17.10.2018 у справі № 301/1894/17.

Під час розгляду даної справи в суді першої інстанції адвокатом Трофімчуком В.В. надані ОСОБА_1 наступні послуги: складання та спрямування позовної заяви (4 л/годин) 5000 грн.; складання та спрямування адвокатського запиту (1 л/година) 515 грн.; складання та спрямування відповіді на відзив (2 л/години) 2500 грн. Загалом сума витрат склала 8015 грн.

Разом з тим, колегія суддів зазначає, що згідно квитанції до прибуткового касового ордера від 09.07.2019 № 05 ОСОБА_1 фактично сплачено 5000 грн.

Колегія суддів, враховуючи викладене приходить до висновку про обґрунтовану необхідність стягнення на користь позивача витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 5000,00 грн., які підлягають стягненню за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДФС у Донецькій області.

Також, колегія суддів не приймає до уваги посилання суду першої інстанції на постанову Верховного Суду у постанові від 15 травня 2018 року у справі 821/1594/17, оскільки обставини, викладені в цій постанові відмінні від обставин, які мають місце у справі № 200/8538/19-а.

Пунктом 3 частини 1 ст. 317 КАС України передбачено, що підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи.

Колегія суддів дійшла висновку, що внаслідок невідповідності висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про відмову в задоволенні вимог позивача про стягнення витрат на професійну правничу допомогу, в зв`язку з чим рішення суду в цій частині підлягає зміні.

Відповідно до частини 1 статті 139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Як вбачається з матеріалів справи позивачем за подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції було сплачено судовий збір у розмірі 1152,60 грн.

Враховуючи, що суд апеляційної інстанції дійшов висновку про часткове задоволення апеляційної скарги, тому за рахунок бюджетних асигнувань відповідача підлягають стягненню на користь позивача витрати по сплаті судового збору у розмірі 900,00 грн.

Керуючись статтями 23, 33, 132, 139, 292, 308, 310, 315, 317, 321, 322, 325, 328, 329, 331 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Трофімчука Віталія Вікторовича, що діє в інтересах ОСОБА_1 на рішення Донецького окружного адміністративного суду від 20 серпня 2019 року у справі № 200/8538/19-а задовольнити частково.

Рішення Донецького окружного адміністративного суду від 20 серпня 2019 року у справі № 200/8538/19-а змінити.

Абзац третій резолютивної частини рішення Донецького окружного адміністративного суду від 20 серпня 2019 року у справі № 200/8538/19-а викласти у наступній редакції: «Стягнути на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) судові витрати у сумі 768,40 грн. та витрати на професійну правничу допомогу у сумі 5000,00 грн. за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Державної фіскальної служби у Донецькій області (, юридична адреса: 87526, Донецька область, місто Маріуполь, вулиця 130 Таганрозької дивізії, будинок 114).».

В іншій частині рішення Донецького окружного адміністративного суду від 20 серпня 2019 року у справі № 200/8538/19-а залишити без змін.

Стягнути на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) витрати по сплаті судового збору у розмірі 900,00 грн. за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Державної фіскальної служби у Донецькій області (, юридична адреса: 87526, Донецька область, місто Маріуполь, вулиця 130 Таганрозької дивізії, будинок 114).

Повне судове рішення складено 27 листопада 2019 року.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення в порядку, передбаченому ст. 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя А.В. Гайдар

Судді Е.Г. Казначеєв

І.Д. Компанієць