Справа № 826/16902/18
Суддя: Бєлова Людмила Василівна
Дата ухвалення: 2019-11-27 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 листопада 2019 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого: Бєлової Л.В.

суддів: Кучми А.Ю.,

Аліменка В.О.

розглянувши у порядку письмового провадження у місті Києві апеляційну скаргу Департаменту соціальної політики виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 13 серпня 2019 року (справу розглянуто в порядку спрощеного провадження) у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Департаменту соціальної політики виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) про визнання відмови протиправною та зобов`язання вчинити дії, -

В С Т А Н О В И В:

У жовтні 2018 року позивач, ОСОБА_1 , звернулась до суду першої інстанції з адміністративним позовом, у якому просила:

- визнати протиправною відмову Департаменту соціальної політики Виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації), що міститься у листі №051/ОП/Ч-13214-009/5 від 05 жовтня 2018 року;

- зобов`язати Департамент соціальної політики Виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) видати ОСОБА_1 письмову довідку, необхідну для перереєстрації у територіальних органах з надання сервісних послуг Міністерства внутрішніх справ України на ОСОБА_1 легкового автомобіля «Geеly» моделі «СК», номер шасі (кузова, рами) НОМЕР_1 , 2013 року випуску.

Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 13 серпня 2019 року адміністративний позов задоволено частково:

визнано протиправною відмову Департаменту соціальної політики Виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації), що міститься у листі №051/ОП/Ч-13214-009/5 від 05 жовтня 2018 року.

Не погоджуючись з таким рішенням суду, відповідачем подано апеляційну скаргу, у якій просить рішення суду першої інстанції скасувати та прийняти нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити. Апелянт мотивує свої вимоги тим, що судом першої інстанції порушено норми матеріального та процесуального права. Зокрема, апелянт наголошує, що позивачем пропущено шестимісячний строк для залишення у неї автомобіля шляхом викупу.

14 листопада 2019 року до Шостого апеляційного адміністративного суду надійшов відзив ОСОБА_1 , в якому позивач повністю підтримує рішення суду першої інстанції.

Відповідно до ст. 311 КАС України справа розглядається в порядку письмового провадження.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги та відзиву на неї, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, у серпні 2013 року ОСОБА_2 був забезпечений легковим автомобілем «Geеly» моделі «СК», номер шасі (кузова, рами) НОМЕР_1 , 2013 року випуску, у користування на пільгових умовах (за 7 або 30 відсотків вартості), що сплачується за автомобіль згідно з його оціночною вартістю.

ОСОБА_2 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_2 .

На день смерті ОСОБА_2 автомобіль був у користуванні менше п`яти років.

ОСОБА_2 та позивач - ОСОБА_1 перебували у шлюбі, що підтверджується свідоцтвом про укладення шлюбу серії НОМЕР_3 .

Після смерті чоловіка, у ОСОБА_1 виникла необхідність у переоформленні вказаного автомобіля на себе.

Так, позивач є учасницею ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС категорії 1 (посвідчення серії НОМЕР_4 ), інвалідом ІІ групи з 13 червня 1994 року, перебуває в черзі на автомобіль в органах соціального захисту.

27 вересня 2018 року позивач звернулась до Департаменту соціальної політики Виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) з заявою про надання дозволу на переоформлення автомобіля.

05 жовтня 2018 року відповідач надав відповідь №051/ОП/Ч-13214-009/5, якою позивачу відмовлено у задоволенні заяви від 27 вересня 2018 року.

В якості підстави для відмови у задоволенні заяви позивача відповідач послався на положення пункту 16 Порядку №999, відповідно до якого іншому члену сім`ї померлої особи з інвалідністю, який зареєстрований за місцем реєстрації особи з інвалідністю на час смерті, автомобіль, строк експлуатації якого менше ніж 10 років, залишається у разі сплати ним протягом шести місяців з дня смерті особи з інвалідністю до державного бюджету на рахунки, відкриті в органах Казначейства, а членом сім`ї померлої особи з інвалідністю внаслідок трудового каліцтва - на рахунки відповідних управлінь виконавчої дирекції Фонду вартості автомобіля з урахуванням розрахункової вартості автомобіля та суми, сплаченої за нього особою з інвалідністю.

Вважаючи таку відповідь відповідача протиправною, позивач звернулась з даним адміністративним позовом до суду.

Суд першої інстанції адміністративний позов задовольнив частково та зазначив, що відповідач при наданні відмови позивачу, викладеної в листі від 03 жовтня 2018 року, дійшов хибного висновку про те, що позивач ОСОБА_1 має право на отримання легкового автомобіля «Geеly» моделі «СК», номер шасі (кузова, рами) НОМЕР_1 , 2013 року випуску, лише після сплати нею до державного бюджету на рахунки, відкриті в органах Казначейства, оскільки в даній ситуації необхідно керуватися абзацом 3 пункту 16 Порядку №999.

Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи та висновкам суду першої інстанції, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.

Відповідно до частини першої статті 26 Закону України від 06 жовтня 2005 року №2961-IV «Про реабілітацію осіб з інвалідністю в Україні», держава гарантує розробку, виробництво технічних та інших засобів реабілітації та закупівлю спеціального автотранспорту, виробів медичного призначення та забезпечення ними осіб з інвалідністю, дітей з інвалідністю для соціальної адаптації, полегшення умов праці і побуту, спілкування осіб з інвалідністю, дітей з інвалідністю, поширює інформацію про таку продукцію.

Частиною дев`ятою статті 26 Закону України №2961-IV передбачено, що перелік технічних та інших засобів реабілітації, порядок забезпечення ними осіб з інвалідністю, дітей з інвалідністю затверджуються Кабінетом Міністрів України.

Так, на виконання вищевказаної норми, постановою Кабінету Міністрів України від 19 липня 2006 року №999 затверджено Порядок забезпечення осіб з інвалідністю автомобілями (далі - Порядок №999).

Порядок №999 визначає механізм забезпечення легковими автомобілями, зазначеними в абзаці шостому статті 1 Закону України «Про автомобільний транспорт» (далі - автомобіль) осіб з інвалідністю, зокрема дітей з інвалідністю, які мають право на їх отримання безоплатно або на пільгових умовах, є громадянами України і місце проживання яких зареєстровано (далі - місце реєстрації) в Україні в установленому законодавством порядку.

Згідно із абзацом 3 пункту 1 Порядку №999 забезпечення автомобілями інвалідів за місцем реєстрації здійснюється Міністерством соціальної політики Автономної Республіки Крим, відповідними структурними підрозділами соціального захисту населення обласних, Київської та Севастопольської міських держадміністрацій (далі - структурні підрозділи соціального захисту населення) або управліннями виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в Автономній Республіці Крим, областях, мм. Києві та Севастополі (далі - управління виконавчої дирекції).

Відповідно до пунктів 3, 6 і 7 Порядку №999, підставою для забезпечення осіб з інвалідністю автомобілями є заява, документи, зазначені у пункті 34 цього Порядку, та висновок обласної, центральної міської у мм. Києві та Севастополі, республіканської в Автономній Республіці Крим медико-соціальної експертної комісії (далі - відповідно облМСЕК, ЦМСЕК, КрМСЕК) про наявність в особи з інвалідністю медичних показань для забезпечення автомобілем і наявність або відсутність протипоказань до керування ним залежно від умов забезпечення автомобілем, зазначених у пунктах 29 - 31 цього Порядку.

Абзацом першим пункту 16 Порядку №999 визначено, що інваліду, законному представнику недієздатного інваліда чи дитини-інваліда автомобіль, виданий безоплатно чи на пільгових умовах, за їх бажанням може бути безоплатно переданий у власність після закінчення 10-річного строку експлуатації. Після смерті інваліда, дитини-інваліда такий автомобіль може бути безоплатно переданий у власність члену його (її) сім`ї (за бажанням такого члена сім`ї), який на час смерті інваліда були зареєстровані за місцем реєстрації інваліда, дитини-інваліда.

Відповідно до абзаців 3-6 пункту 16 Порядку №999 автомобіль, строк експлуатації якого менше ніж 10 років (крім випадку, зазначеного в абзаці другому цього пункту), після смерті інваліда залишається у користуванні його сім`ї, якщо в ній є інвалід, який:

мав підстави для забезпечення автомобілем на час смерті інваліда або протягом не більше 6 місяців з дня його смерті;

був зареєстрований на час смерті інваліда за місцем його реєстрації;

не має іншого автомобіля, у тому числі отриманого через структурний підрозділ соціального захисту населення або управління виконавчої дирекції.

За змістом абзацу 7 пункту 16 Порядку №999 перереєстрація автомобіля на ім`я інваліда з числа членів сім`ї, законного представника недієздатного інваліда, дитини-інваліда проводиться підрозділом МВС протягом 10 діб з моменту визначення особи, що буде експлуатувати автомобіль на законних підставах, шляхом видачі письмової довідки, форма якої затверджується Мінсоцполітики. До визначення такої особи автомобіль перебуває на зберіганні у членів сім`ї померлого інваліда, а у разі їх відсутності повертається структурному підрозділу соціального захисту населення або управлінню виконавчої дирекції. Довідка видається інваліду, законному представнику недієздатного інваліда, дитини-інваліда структурним підрозділом соціального захисту населення, в якому інвалід перебував на обліку, а інваліду внаслідок трудового каліцтва - відповідним управлінням виконавчої дирекції.

Член сім`ї померлого інваліда, який є також інвалідом, має право повторно стати на облік, але не раніше закінчення строку експлуатації автомобіля, отриманого за життя інвалідом чи законним представником недієздатного інваліда, дитини-інваліда (абзац 8 пункту 16 Порядку).

Відповідно до абзацу 9 пункту 16 Порядку №999 іншому члену сім`ї померлого інваліда, який зареєстрований за місцем реєстрації інваліда на час смерті, автомобіль, строк експлуатації якого менше ніж 10 років, залишається у разі сплати ним протягом шести місяців з дня смерті інваліда до державного бюджету на рахунки, відкриті в органах Казначейства, а членом сім`ї померлого інваліда внаслідок трудового каліцтва - на рахунки відповідних управлінь виконавчої дирекції вартості автомобіля з урахуванням розрахункової вартості автомобіля та суми, сплаченої за нього інвалідом.

В іншому разі автомобіль, строк експлуатації якого менше ніж 10 років, повертається (вилучається) структурному підрозділу чи органу соціального захисту населення або управлінню виконавчої дирекції у повному комплекті (абзац 11 пункт 16 Порядку №999).

Таким чином, колегія суддів наголошує, що відповідно до вищевказаних норм, для залишення автомобіля (строк експлуатації якого менше 10 років) у користуванні сім`ї померлого інваліда, необхідно наявність у цій сім`ї інваліда, який мав підстави для забезпечення автомобілем на час смерті інваліда або протягом не більше 6 місяців з дня його смерті, був зареєстрований на час смерті інваліда за місцем його реєстрації та не має іншого автомобіля, у тому числі отриманого через структурний підрозділ соціального захисту населення або управління виконавчої дирекції.

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 має статус учасника ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС (згідно наявного у неї посвідчення категорії 1 серія НОМЕР_4 ) та одночасно є особою з інвалідністю, що підтверджено довідкою до акту огляду МСЕК серії МСЕ №152228 від 04 липня 1994 року про встановлення вказаної ІІ групи інвалідності, що пов`язана з наслідками аварії на Чорнобильській АЕС, безтерміново.

Померлий ОСОБА_2 був чоловіком позивача ОСОБА_1 , що підтверджується свідоцтвом про укладення шлюбу НОМЕР_3 від 29 вересня 1983 року.

Довідкою відділу з питань реєстрації місця проживання/перебування фізичних осіб від 25 вересня 2018 №993 підтверджено факт проживання позивача з померлим ОСОБА_2 за однією адресою.

Окрім того, в матеріалах справ відсутні докази того, що за ОСОБА_1 закріплено інший автомобіль.

Таким чином, ОСОБА_1 після смерті ОСОБА_2 мала всі правові підстави передбачені абз. 3-6 п.16 Порядку вимагати від Департаменту безкоштовного залишення у своєму користуванні автомобіля «Geеly» моделі «СК», номер шасі (кузова, рами) НОМЕР_1 , 2013 року випуску.

Так, як вірно визначив суд першої інстанції, позивачем при зверненні до відповідача з заявою від 27 вересня 2018 року не вірно сформульована прохальна частина, а саме у останній ОСОБА_1 просить переоформити легковий автомобіль «Geеly» моделі «СК», номер шасі (кузова, рами) НОМЕР_1 , 2013 року випуску у свою власність, а не в користування. Разом з тим, з позовної заяви та фактичних обставин чітко вбачається, що позивач має намір на отримання легкового автомобіля «Geеly» моделі «СК», номер шасі (кузова, рами) НОМЕР_1 , 2013 року випуску саме у користування.

Однак, відповідач при наданні відмови позивачу, викладеної в листі від 03 жовтня 2018 року, дійшов хибного висновку про те, що позивач ОСОБА_1 має право на отримання легкового автомобіля «Geеly» моделі «СК», номер шасі (кузова, рами) НОМЕР_1 , 2013 року випуску, лише після сплати нею коштів до державного бюджету на рахунки, відкриті в органах Казначейства, оскільки в даній ситуації необхідно керуватися абзацом 3 пункту 16 Порядку №999.

Так, відповідач при наданні відповіді від 03 жовтня 2018 року помилково застосував до даних правовідносин порядок набуття відповідного автомобіля у власність, в той час як у даному випадку застосування підлягають норми Порядку № 999 щодо залишення у користуванні сім`ї померлого інваліда відповідного автомобіля, якщо в ній є інвалід, який: мав підстави для забезпечення автомобілем на час смерті інваліда або протягом не більше 6 місяців з дня його смерті, був зареєстрований на час смерті інваліда за місцем його реєстрації та не має іншого автомобіля, у тому числі отриманого через структурний підрозділ соціального захисту населення або управління виконавчої дирекції.

Таким чином, з системного аналізу норм законодавства та фактичних обставин справи, колегія суддів дійшла висновку, що ОСОБА_1 після смерті ОСОБА_2 мала всі правові підстави передбачені абз. 3-6 п.16 Порядку безкоштовного залишення у своєму користуванні автомобіля «Geеly» моделі «СК», номер шасі (кузова, рами) НОМЕР_1 , 2013 року випуску.

Відповідно до частини першої ст. 308 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку, що судом першої інстанції при розгляді справи неповно з`ясовано обставини, що мають значення для справи, неправильно застосовано норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, чи порушено норми процесуального права, а відтак не є підставою для скасування рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 13 серпня 2019 року.

Враховуючи вищевикладене, з`ясувавши та перевіривши всі фактичні обставини справи, об`єктивно оцінивши докази, що мають юридичне значення, враховуючи основні засади адміністративного судочинства, вимоги законодавства України та судову практику, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про наявність правових підстав для часткового задоволення позовних вимог ОСОБА_1 до Департаменту соціальної політики виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) про визнання відмови протиправною та зобов`язання вчинити дії.

Згідно з положеннями ст. 242 Кодексу адміністративного судочинства України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Відповідно до вимог ст. 316 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Суд апеляційної інстанції зазначає, що рішення суду першої інстанції постановлене з додержанням норм матеріального і процесуального права, обставини справи встановлено повно та досліджено всебічно.

Заслухавши доповідь головуючого судді, перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги та відзиву на неї, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Керуючись ст. 243, 315, 316, 322 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційний суд

П О С Т АН О В И В:

Апеляційну скаргу Департаменту соціальної політики виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 13 серпня 2019 року - залишити без задоволення.

Рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 13 серпня 2019 року - залишити без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає, за виключенням випадків передбачених п. 2 ч. 5ст.328 КАС України.

Повний текст постанови складено 27.11.2019.

Головуючий суддя Л.В. Бєлова

Судді А.Ю. Кучма,

В.О. Аліменко