Справа № 540/1859/19
Суддя: Дубровна В.А.
Дата ухвалення: 2019-11-28 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ХЕРСОНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
___________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 листопада 2019 р.м. ХерсонСправа № 540/1859/19
Херсонський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Дубровної В.А., розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Державної установи "Херсонський слідчий ізолятор" про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання виплатити одноразову грошову допомогу при звільненні, стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні,

встановив:

I. Зміст позовних вимог

09 вересня 2019 року ОСОБА_1 (далі - позивач, ОСОБА_1 ) звернувся до суду з позовом до державної установи "Херсонський слідчий ізолятор" (далі - відповідач, ДП "Херсонський слідчий ізолятор"), у якому просить:

- визнати протиправною бездіяльність державної установи "Херсонський слідчий ізолятор" щодо не виплати ОСОБА_1 в день звільнення одноразової грошової допомоги у розмірі 25% місячного грошового забезпечення за 12 календарних років служби;

- зобов`язати державну установу "Херсонський слідчий ізолятор" нарахувати та виплатити ОСОБА_1 одноразову грошову допомогу при звільненні у розмірі 25% місячного грошового забезпечення за 12 календарних років служби;

- стягнути з державної установи "Херсонський слідчий ізолятор" на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 11 09.2016 року по 09.09.2019 року.

II. Позиція позивача та заперечення відповідача

Вказані вимоги позивач обґрунтовує обставинами, викладеними у змісті позову, які полягають у тому, що він проходив службу в органах Державної кримінально-виконавчої служби України та 10 вересня 2016 року його було звільнено з Херсонського слідчого ізолятора управління Державної пенітенціарної служби України в Херсонській області, АРК та м. Севастополі за власним бажанням. На момент звільнення вислуга років позивача складала 12 років 05 місяців 2 дні. Проте, в порушення ст. 9 Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб", йому при звільненні не була виплачена одноразова грошова допомога в розмірі 25 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби, що на думку позивача, є протиправною бездіяльність відповідача. Крім того, з огляду на те, що протягом тривалого періоду відповідач не виплачував йому одноразову грошову допомогу, позивач на підставі статті 117 КЗпП України вважає, що на його користь підлягає стягненню також середній заробіток за час затримки розрахунку.

03.10.2019 року відповідачем подано до суду відзив на позов, у якому зазначає, що Державна установа "Херсонський слідчий ізолятор" визнає позовну вимогу про нарахування та виплату позивачу одноразової грошової допомоги при звільненні у розмірі 25% місячного забезпечення за 12 календарних років служби. Щодо вимоги позивача про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку, то відповідач вказану вимогу не визнає та зазначає, що в даному випадку між сторонами присутній спір про розмір належних позивачу виплат, а тому відповідач має сплатити позивачу середній заробіток за весь час затримки в тому разі, якщо спір буде вирішено на користь працівника. Проте, беручи до уваги той факт, що спір на користь позивача ще не вирішено, всі належні позивачу суми не виплачено, тому немає можливості встановити день фактичного розрахунку. Додатково відповідач звертає увагу, що вимога щодо стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку підлягає оплаті судовим збором.

III. Процесуальні дії у справі

Ухвалою суду від 13.09.2019 р. відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи.

Відповідно до ч. 5 ст. 262 КАС України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше.

Суд розглядає справи за правилами спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів із дня відкриття провадження у справі. (ст. 258 КАС України)

Враховуючи, що сторонами не надано клопотань про розгляд справи з викликом сторін, а також не надано заперечень щодо розгляду справи без їх повідомлення (виклику), суд вважає за можливе розглянути дану справу у порядку письмового провадження за наявними у ній матеріалами.

У зв`язку з перебуванням судді Дубровної В.А. у період з 15 жовтня по 11 листопада включно у щорічній плановій відпустці, строк розгляду даної справи обчислюється з урахуванням вказаних обставин.

IV. Обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин, з посиланням на докази, на підставі яких встановлені відповідні обставини

Як встановлено судом та підтверджується матеріалами справи, з 08.04.2004 р. по 10.09.2016 року ОСОБА_1 безперервно проходив службу у Державній кримінально - виконавчій службі України.

Наказом начальника Державної установи "Херсонський слідчий ізолятор" від 25.08.2016 року № 68 о/с старшого прапорщика внутрішньої служби ОСОБА_1 звільнено зі служби за власним бажанням з 10.09.2016 року.

Цим же наказом визначено, що вислуга років позивача на день звільнення в календарному обчисленні становить 13 років 10 місяців 29 днів.

Як зазначає позивач та не заперечується відповідачем, у день звільнення та по теперішній час позивачу не виплачено одноразову грошову допомогу при звільненні за кожен повний календарний рік служби.

Вважаючи вказану бездіяльність відповідача протиправною, позивач звернувся до суду з даним позовом.

ІІІ. Правова оцінка суду

Відповідно до вимог ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до приписів ч. 1 ст. 9 Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" від 09.04.1992 р. № 2262-ХІІ особам рядового, сержантського, старшинського та офіцерського складу та деяким іншим особам, які мають право на пенсію за цим Законом у разі звільнення зі служби за власним бажанням виплачується одноразова грошова допомога в розмірі 25 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби за наявності вислуги 10 років і більше.

Вказані приписи узгоджуються з положеннями Постанови Кабінету Міністрів України "Про порядок обчислення вислуги років, призначення та виплати пенсій і грошової допомоги особам офіцерського складу, прапорщикам, мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ, поліцейським та членам їхніх сімей" від 17.07.1992 р. № 393 (далі - Постанова КМУ № 393).

Так, пунктом 10 Постанови КМУ № 393 передбачено, що військовослужбовцям, крім військовослужбовців строкової військової служби, поліцейським, особам рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ, органів і підрозділів цивільного захисту, податкової міліції, Державної кримінально-виконавчої служби, які звільняються зі служби за власним бажанням, за наявності вислуги 10 років і більше виплачується одноразова грошова допомога в розмірі 25 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби.

На підставі системного аналізу наведених правових норм, суд дійшов висновку, що умовою набуття права на призначення та виплату одноразової грошової допомоги відповідно до приписів ч. 1 ст. 9 Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" від 09.04.1992 р. № 2262-ХІІ є наявність "вислуги 10 років і більше" проходження служби, зокрема, у лавах Державної кримінально-виконавчої служби.

Як встановлено судом та підтверджується наказом начальника Державної установи "Херсонський слідчий ізолятор" від 25.08.2016 року № 68 о/с загальна вислуга років на час звільнення ОСОБА_1 становила 13 років 10 місяців 29 днів, що свідчить про дотримання умови щодо наявності 10 і більше років вислуги.

Враховуючи, що право позивача на отримання вказаної грошової допомоги відповідачем жодним чином не спростовано, а навпаки, зазначено про визнання вказаної вимоги у змісті відзиву на позов, тому суд дійшов висновку про наявність у ОСОБА_1 права на таку виплату.

Таким чином, суд дійшов до висновку про протиправну бездіяльність державної установи "Херсонський слідчий ізолятор" щодо не виплати ОСОБА_1 в день звільнення одноразової грошової допомоги у розмірі 25% місячного грошового забезпечення за 13 календарних років служби та про задоволення позовних вимог у цій частині.

Щодо вимоги позивача про зобов`язання державну установу "Херсонський слідчий ізолятор" нарахувати та виплатити ОСОБА_1 одноразову грошову допомогу при звільненні у розмірі 25% місячного грошового забезпечення за 13 календарних років служби, то відповідно до пункту 23 ч. 1 ст. 4 КАС України суд вважає її похідною від вимоги про визнання протиправною бездіяльності відповідача, а тому ця вимога також підлягає задоволенню.

Щодо вимоги позивача про стягнення з Державної установи "Херсонський слідчий ізолятор" на його користь середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні, то суд зазначає наступне.

Порядок проходження служби позивача та звільнення регулюється спеціальним законодавством.

Разом з тим, даними нормативно-правовими актами не встановлено порядку здійснення розрахунку зі звільненою особою, зокрема, не встановлено дати проведення остаточного розрахунку та відповідальності роботодавців за невчасне здійснення виплат всіх сум, які підлягають сплаті, що ставить таких осіб у вкрай невигідне становище, оскільки фактично позбавляє їх гарантій на фінансове забезпечення соціально-побутових потреб та створює умови для неналежного виконання роботодавцем своїх обов`язків.

За загальним правилом, норми спеціального законодавства є пріоритетними перед нормами загальними. Тобто, норми Кодексу законів про працю України підлягають застосуванню у разі, коли нормами спеціального законодавства не врегульовано спірні правовідносини, що відповідає правовій позиції Верховного Суду України, висловленій у постанові від 17 лютого 2015 року у справі № 21-8а15.

Відповідно до статті 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум.

В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану нею суму.

Відповідно до ч.1 ст. 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору. (ч. 2 ст. 117 КЗпП України).

В цьому контексті суд звертає увагу на те, що положення частини першої і частини другої статті 117 КЗпП стосуються дещо відмінних між собою правових ситуацій, які передбачають різні правові наслідки для роботодавця у разі виникнення заборгованості із заробітної плати.

Частина перша статті 117 КЗпП передбачає виплату компенсації за затримку виплати працівникові належних йому сум при звільненні у розмірі середньомісячного заробітку за весь період затримки до дати фактичного розрахунку, але за умови, коли спору щодо суми заборгованості немає. Тобто тут істотними є факт невиплати належних працівникові сум при звільненні та факт остаточного розрахунку з ним.

Інша правова ситуація виникає, коли є спір щодо суми заборгованості із заробітної плати, яку роботодавець повинен виплати працівникові при звільненні. У цьому випадку працівник, за змістом частини другої статті 117 КЗпП, має право на відшкодування, передбаченого в цій статті, якщо спір буде вирішено на його користь. Якщо ж вимоги працівника буде задоволено частково, то розмір відшкодування встановлює орган, який вирішує спір, у цьому випадку - суд.

Аналогічний правовий висновок у подібних спірних правовідносинах викладено у постанові Верховного Суду від 08.11.2018 року по справі № 821/2148/16.

Як встановлено судом та підтверджується матеріалами справи, на момент звільнення позивача з Державної кримінально - виконавчої служби України (наказ № 68 о/с від 25.08.2016 р.) між сторонами відсутній спір щодо суми одноразової грошової допомоги, яка належить позивачу до виплати при звільненні, що підтверджується позицією відповідача про визнання позовних вимог в цій частині, а відтак до спірних правовідносин підлягає застосуванню положення ч.1 ст. 117 КЗпП України.

Водночас, для вирішення вимоги позивача про стягнення середнього заробітку за весь час затримки розрахунку при звільненні за період з 11.09.2016 р. по 09.09.2019 року, тобто з моменту звільнення по дату звернення до суду, визначальними є такі юридично значимі обставини, як невиплата належних працівникові сум при звільненні (одноразової грошової допомоги) та факт проведення з ним остаточного розрахунку.

Враховуючи, що в межах розгляду даної справи судом встановлено лише факт невиплати відповідачем належних позивачу спірної грошової допомоги без проведення з ним остаточного розрахунку, тому суд дійшов висновку, що вимога позивача про стягнення з Державної установи "Херсонський слідчий ізолятор" на його користь середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні відповідно до частини 1 ст.117 КЗпП України не підлягає задоволенню, як така, що заявлена передчасно.

ІV. Висновок суду

Відповідно до ч. 1 ст. 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюється на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до частин першої, другої статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Суд, відповідно до статті 90 КАС України, оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Отже, вирішуючи спірні правовідносини в межах заявлених позовних вимог, доводів сторін, системного аналізу положень чинного законодавства України, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню частково.

V. Розподіл судових витрат

Частинами 1, 3 статті 132 КАС України передбачено, що судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

До витрат, пов`язаних з розглядом справи належать, зокрема витрати на професійну правничу допомогу (п.1 ч.3 ст. 132 КАС України).

Положеннями ч. 1 ст. 134 КАС України визначено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави, несуть сторони.

В силу ч. 2 ст. 134 КАС України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.

Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат (ч. 3 ст. 134 КАС України).

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги (ч. 4 ст. 134 КАС України).

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи (ч.5 ст.134 КАС України).

Системний аналіз зазначених норм дає підстави для висновку, що витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами, розмір таких витрат визначається на підставі доказів про понесені стороною витрати (договори, рахунки, платіжні документи тощо) та доказів, що підтверджують відповідність цих витрат фактично виконаній адвокатом роботі (описи, акти виконаних робіт тощо).

На підтвердження розміру витрат, понесених позивачем на професійну допомогу, надано наступні документи: копію витягу з договору про надання правової допомоги від 23.08.2019 р., укладеного між позивачем та ТОВ "Юридична фірма "КОНСАЛТ", умовами якого не визначено розмір та порядок оплати гонорару виконавця.

На підтвердження співмірності цих витрати з фактично виконаною адвокатом роботою надано акт приймання - передачі виконаних робіт по Договору про надання правової допомоги від 23.08.2019 р., відповідно до якого ТОВ "Юридична фірма "КОНСАЛТ" надало ОСОБА_1 юридичні послуги, передбачені договором, а саме:

- юридичні консультації щодо умов, порядку та строків виплати одноразової грошової допомоги при звільненні та компенсації за неотримане речове майно;

- підготовка запитів та листів щодо виплати одноразової грошової допомоги при звільненні та компенсації за неотримане речове майно;

- складання позовної заяви.

Цим же актом передбачено, що винагорода за надані послуги складає 10 000,00 грн.

Проаналізувавши зміст вказаних документів на предмет їх доказового характеру у межах даних спірних правовідносин судом встановлено, що прохальна частина позову не містить вимоги про стягнення з відповідача компенсації за неотримане речове майно, а тому надання позивачу юридичних послуг з цих питань не може враховуватися у даній справі.

Крім того, матеріали справи не містять жодних запитів та листів, складених ТОВ "Юридична фірма "КОНСАЛТ", а тому посилання в акті приймання - передачі виконаних робіт на вказані послуги суд також не бере до уваги.

З огляду на вказане суд вважає, що розмір заявлених позивачем витрат, понесених ним на професійну допомогу, є неспівмірним з фактично виконаною юристом роботою, не доведений належними та допустимими доказами, а тому суд не вбачає підстав для відшкодування позивачу зазначених витрат.

Щодо встановлення судового контролю за виконанням судового рішення, суд вважає за необхідне зазначити про наступне.

Частиною другою статті 14 КАС України визначено, що судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України.

Згідно з положеннями частини першої статті 382 КАС України суд, який ухвалив судове рішення в адміністративній справі, може зобов`язати суб`єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення.

З аналізу викладених норм вбачається, що зобов`язання суб`єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення є правом суду, а не його обов`язком.

З огляду на викладене, а також приймаючи до уваги предмет спору та обставини даної справи, суд дійшов до висновку про відсутність підстав для встановлення судового контролю щодо виконання рішення в даній справі.

На підставі викладеного, керуючись статтями 9, 14, 73, 74, 75, 76, 77, 78, 90, 143, 242- 246, 250, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

вирішив:

Позовну заяву ОСОБА_1 (місце проживання АДРЕСА_1 , рнокпп НОМЕР_1 ) до державної установи "Херсонський слідчий ізолятор" (місце знаходження 73000, м. Херсон, вул. Перекопська, 10, ) про визнання бездіяльності протиправною зобов`язання виплатити одноразову грошову допомогу при звільненні та стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні - задовольнити частково.

Визнати протиправною бездіяльність державної установи "Херсонський слідчий ізолятор" щодо не виплати ОСОБА_1 в день звільнення одноразової грошової допомоги у розмірі 25% місячного грошового забезпечення за 13 календарних років служби.

Зобов`язати державну установу "Херсонський слідчий ізолятор" нарахувати та виплатити ОСОБА_1 одноразову грошову допомогу при звільненні у розмірі 25% місячного грошового забезпечення за 13 календарних років служби.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку безпосередньо до П`ятого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги в 30-денний строк з дня складання повного судового рішення, при цьому відповідно до п.п. 15.5 п. 15 розділу VII "Перехідні положення" КАС України до початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються через суд першої інстанції, який ухвалив відповідне рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо вона не була подана у встановлений строк. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після закінчення апеляційного розгляду справи.

Суддя Дубровна В.А.

кат. 106030000