Справа № 520/9710/19
Суддя: Панченко О.В.
Дата ухвалення: 2019-11-26 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Харківський окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м.Харків

26 листопада 2019 р. справа №520/9710/19

Харківський окружний адміністративний суд у складі:

Головуючого судді - Панченко О.В.,

розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом

ОСОБА_1
до Міжрайонного відділу державної виконавчої служби по Індустріальному та Немишлянському районах міста Харків Головного територіального Управління юстиції у Харківській області , третя особа: Головне управління ДФС у Харківській області
прозняття арешту з майна,-

В С Т А Н О В И В:

Позивач - ОСОБА_1 , звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з позовом, в якому просить суд скасувати арешт, накладений постановою державного виконавця Відділу державної виконавчої служби Орджонікідзевського районного управління юстиції Гординським І.Ю. серії АА №127586 від 09.04.2002 року при примусовому виконанні виконавчого листа, виданого 20.09.2001 року Харківським місцевим судом Харківської області про конфіскацію майна ОСОБА_1 , а саме: АДРЕСА_4 .

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що 09.04.2002 року державним виконавцем ВДВС Орджонікідзевського районного управління юстиції Гординським І.Ю. прийнято постанову про арешт майна боржника та оголошення заборони його відчуження, якою накладено арешт на все майно ОСОБА_1 , а саме: квартири АДРЕСА_4 . При зверненні позивача до Міжрайонного відділу державної виконавчої служби по Індустріальному та Немишлянському районах міста Харків Головного територіального Управління юстиції у Харківській області повідомлено, що згідно перевірки Автоматизованої системи виконавчих проваджень по виконавчому провадженню будь-якої інформації не знайдено, підстави для зняття арешту відсутні, так як виконавче провадження , в межах якого на майно ОСОБА_1 було накладено арешт на виконанні не перебуває.

На думку позивача продовження арешту на майно безпідставне та порушує його право власності, що також слугувало підставою для звернення до суду з даним позовом.

Ухвалою Харківського окружного адміністративного суду від 19.09.2019 року відмовлено у відкритті провадження у справі №520/9710/19 за позовом ОСОБА_1 .

Постановою Другого апеляційного адміністративного суду від 22.10.2019 року ухвалу Харківського окружного адміністративного суду від 19.09.2019 року по справі №520/9710/19 скасовано та направлено до суду першої інстанції для продовження розгляду справи.

Ухвалою Харківського окружного суду Харківської області 05.11.2019 р. відкрито провадження за правилами ст.287 Кодексу адміністративного судочинства України.

Представник позивача - Шестопалова В.О. (договір про надання правової допомоги від 03.09.2019, ордер серія ВІ №102247 від 16.09.2019), прибув у судове засідання, просив суд розглядати справу в порядку письмового провадження, наполягав на задоволенні позовних вимог.

Відповідач - Міжрайонний відділ державної виконавчої служби по Індустріальному та Немишлянському районах м. Харків Головного територіального управління юстиції у Харківській області, у судове засідання повноважного представника не направив, про дату, час і місце судового засідання повідомлений судом належним чином, надіслав суду клопотання про розгляд справи без його участі. Правом надати письмовий відзив не скористався.

Представник третьої особи - Головного управління ДФС у Харківській області, надіслав на адресу суду клопотання про розгляд справи без участі представника.

Відповідно до ч.4 ст. 287 КАС України адміністративна справа з приводу рішень, дій або бездіяльності державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця вирішується судом протягом десяти днів після відкриття провадження у справі.

Як передбачено приписами ч.3 ст. 268 КАС України неприбуття у судове засідання учасника справи, повідомленого відповідно до положень цієї статті, не перешкоджає розгляду справи у судах першої та апеляційної інстанцій.

Суд, вивчивши доводи позову, дослідивши зібрані по справі докази в їх сукупності, проаналізувавши зміст норм матеріального і процесуального права, які врегульовують спірні правовідносини, виходить з наступних підстав та мотивів.

З матеріалів справи, судом встановлено, що відповідно до інформації Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта від 16.09.2019 року на квартиру АДРЕСА_4 , яка належить ОСОБА_1 , постановою б/н 09.07.2002 року відділу державної виконавчої служби Орджонікідзевського районного управління юстиції накладено арешт.

Як встановлено з постанови державного виконавця ВДВС Орджонікідзевського РУЮ серії АА №127586 від 09.04.2002 року підставою для прийняття рішення про арешт на майна ОСОБА_1 та оголошення заборони на його відчуження слугував виконавчий лист виданий 20.09.2001 року Харківським місцевим судом Харківської області про конфіскацію майна позивача.

З листа Харківського районного суду Харківської області №08-09/546/2019 від 19.11.2019 року встановлено, що згідно обліково-статистичної картки на кримінальну справі №1-608/01 Харківським районним судом Харківської області 23 червня 2001 року ухвалений вирок, яким ОСОБА_1 засуджено до 3 років позбавлення волі ВТК посиленого режиму з конфіскацією 1/2 частини майна. Перевіркою акту прийому-передачі матеріалів справ, які знаходяться в архівному підрозділі Харківського районного суду Харківської області від 31.05.2013 року встановлено, що вищезазначена справа відсутня, у зв`язку з чим неможливо надати копію вироку по справі №1-608/01.

В вересні 2019 року позивач через свого представника звернувся до відповідача з заявою про зняття арешту з його майна.

Листом №42903 від 06.09.2019 року Міжрайонний відділ державної виконавчої служби по Індустріальному та Немишлянському районах міста Харків Головного територіального управління юстиції у Харківській області повідомив позивача, що у районному ВДВС Орджонікідзевського районного управління юстиції м.Харків у 2002 році перебувало на виконанні виконавче провадження про конфіскацію майна ОСОБА_1 , в межах якого постановою АА№127586 було накладено арешт на майно ОСОБА_1 , але згідно Автоматизованої системи виконавчих проваджень по виконавчому провадженню будь-якої інформації не знайдено.

Також повідомлено, що відповідно до п.9.9 Порядку роботи з документами в органах державної виконавчої служби, затвердженого наказом Міністерства юстиції України, строк зберігання завершених виконавчих проваджень, переданих на зберігання, становить 3 (три) роки, крім виконавчих проваджень, завершених за постановами про накладення адміністративного стягнення, строк зберігання яких становить 1 (один) рік, тому надати більш детальну інформацію не має можливості, а також, підстави для зняття арешту відсутні так як виконавче провадження в межах якого на майно ОСОБА_1 було накладено арешт на виконанні не перебуває.

Не погоджуючись з відмовою відповідача у знятті арешту, позивач звернувся з даних позовом до суду.

Вирішуючи спір по суті заявлених позовних вимог, суд зазначає, що згідно з ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до частини 1 статті 74 Закону України "Про виконавче провадження", рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до суду, який видав виконавчий документ, у порядку передбаченому законом.

Відповідно до правової позиції, викладеної у постанові Великої Палати Верховного Суду від 19.06.2019 року по справі №383/493/18 (провадження №14-237цс19) питання про скасування арешту, накладеного на майно в порядку виконання вироку в частині конфіскації майна може бути вирішене в порядку адміністративного судочинства шляхом звернення до адміністративного суду з позовною заявою щодо оскарження рішень, дій або бездіяльності державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби якщо порушено його права, свободи чи інтереси.

Як вже зазначалося судом, ОСОБА_1 був засуджений вироком Харківського місцевого суду Харківської області від 23 червня 2001 року за ч.3 ст.81 КК України до трьох років позбавлення волі з конфіскацією майна.

З відповіді Харківського районного суду Харківської області вбачається, що згідно акту прийому-передачі матеріалів справ, які знаходяться в архівному підрозділі Харківського районного суду Харківської області від 31.05.2013 року вищезазначена кримінальна справа відсутня, у зв`язку з чим неможливо надати копію вироку по справі №1-608/01.

Частина 1 ст.52 Закону України від 21.04.1999 №606 "Про виконавче провадження" (в редакції на час накладення арешту) визначає, що звернення стягнення на майно боржника полягає в його арешті, вилученні та примусовій реалізації.

Відповідно до ч.ч.1-3 ст.57 Закону України "Про виконавче провадження" арешт майна боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення.

Арешт на майно боржника може накладатися державним виконавцем шляхом: винесення постанови про арешт коштів та інших цінностей боржника, що знаходяться на рахунках і вкладах чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах; винесення постанови про арешт коштів, що перебувають у касі боржника або надходять до неї; винесення постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження; проведення опису майна боржника і накладення на нього арешту.

Постановами, передбаченими частиною другою цієї статті, може бути накладений арешт у розмірі суми стягнення з урахуванням виконавчого збору, витрат, пов`язаних з організацією та проведенням виконавчих дій та застосованих державним виконавцем штрафів, на все майно боржника або на окремі предмети. Копії постанови, якою накладено арешт на майно боржника та оголошено заборону на його відчуження, державний виконавець надсилає органам, що здійснюють реєстрацію майна або ведуть реєстр заборони на його відчуження.

Аналіз наведених правових норм свідчить, що з метою забезпечення реального виконання рішення державний виконавець наділений повноваженнями щодо накладення арешту на майно боржника шляхом винесення відповідної постанови.

Разом з тим, відповідачем не надано доказів існування на момент розгляду спору у суді незавершених виконавчих проваджень, у межах яких ОСОБА_1 виступає боржником та на майно якого накладено арешт, в тому числі й за виконавчим листом виданого 20.09.2001 року Харківським місцевим судом Харківської області.

Таким чином, жодних підстав для продовження дії арешту майна позивача також не має.

Стаття 41 Конституції України встановлює, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності; ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності; право приватної власності є непорушним.

Згідно ч.1 ст.317 Цивільного кодексу України, власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном.

Відповідно до ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. При здійсненні своїх прав та виконанні обов`язків власник зобов`язаний додержуватися моральних засад суспільства. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав.

Згідно ст.321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні лише у випадках і в порядку встановлених законом.

Статтею 391 ЦК України визначено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Відповідно до ст.1 Першого Протоколу Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений майна інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права.

Як встановлено ст.50 Закону України "Про виконавче провадження" в редакції, що діяла на момент існування виконавчого провадження відносно ОСОБА_1 , у разі закінчення виконавчого провадження (крім направлення виконавчого документа за належністю іншому органу державної виконавчої служби, офіційного оприлюднення повідомлення про визнання боржника банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури, закінчення виконавчого провадження за рішенням суду, винесеним у порядку забезпечення позову чи вжиття запобіжних заходів, а також крім випадків нестягнення виконавчого збору або витрат, пов`язаних з організацією та проведенням виконавчих дій), повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав, арешт, накладений на майно боржника, знімається, скасовуються інші вжиті державним виконавцем заходи примусового виконання рішення, а також провадяться інші дії, необхідні у зв`язку із завершенням виконавчого провадження. Завершене виконавче провадження не може бути розпочате знову, крім випадків, передбачених цим Законом.

У разі якщо у виконавчому провадженні державним виконавцем накладено арешт на майно боржника, у постанові про закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав, державний виконавець зазначає про зняття арешту, накладеного на майно боржника.

Аналогічні норми містить й чинна редакція Закону України від 02.06.2016 №1404 "Про виконавче провадження".

Отже, відповідачем під час закінчення виконавчого провадження у встановленому порядку не припинено чинності арешту майна боржника, накладеного постановою державного виконавця ВДВС Орджонікідзевського РУЮ.

Статтею 59 Закону України "Про виконавче провадження" №1404-VIII від 02.06.2016 року врегульовано порядок зняття арешту з майна, накладеного державним виконавцем.

У разі набрання законної сили судовим рішенням про зняття арешту з майна боржника арешт з такого майна знімається згідно з постановою виконавця не пізніше наступного дня, коли йому стало відомо про такі обставини. Виконавець зобов`язаний зняти арешт з коштів на рахунку боржника не пізніше наступного робочого дня з дня надходження від банку документів, які підтверджують, що на кошти, які знаходяться на рахунку, заборонено звертати стягнення згідно із цим Законом, а також у випадку, передбаченому пунктом 10 частини першої статті 34 цього Закону.

Підставами для зняття виконавцем арешту з усього майна (коштів) боржника або його частини є: 1) отримання виконавцем документального підтвердження, що рахунок боржника має спеціальний режим використання та/або звернення стягнення на такі кошти заборонено законом; 2) надходження на рахунок органу державної виконавчої служби, рахунок приватного виконавця суми коштів, стягнених з боржника (у тому числі від реалізації майна боржника), необхідної для задоволення вимог усіх стягувачів, стягнення виконавчого збору, витрат виконавчого провадження та штрафів, накладених на боржника; 3) отримання виконавцем документів, що підтверджують про повний розрахунок за придбане майно на електронних торгах; 4) наявність письмового висновку експерта, суб`єкта оціночної діяльності - суб`єкта господарювання щодо неможливості чи недоцільності реалізації арештованого майна боржника у зв`язку із значним ступенем його зношення, пошкодженням; 5) відсутність у строк до 10 робочих днів з дня отримання повідомлення виконавця, зазначеного у частині шостій статті 61 цього Закону, письмової заяви стягувача про його бажання залишити за собою нереалізоване майно; 6) отримання виконавцем судового рішення про скасування заходів забезпечення позову; 7) погашення заборгованості із сплати періодичних платежів, якщо виконання рішення може бути забезпечено в інший спосіб, ніж звернення стягнення на майно боржника; 8) отримання виконавцем документального підтвердження наявності на одному чи кількох рахунках боржника коштів, достатніх для виконання рішення про забезпечення позову.

У всіх інших випадках арешт може бути знятий за рішенням суду.

Таким чином, способом захисту права власника арештованого майна, є зняття арешту з майна та прийняття державним виконавцем відповідної постанови, при цьому право на звернення до суду з позовом про зняття арешту з майна не пов`язано з правомірністю такого арешту.

Аналогічна правова позиція висловлена в ухвалі Вищого адміністративного суду України від 22.04.2014р. № К/800/18629/13.

Виконавча служба не надала доказів скасування арешту майна ОСОБА_1 при знищенні виконавчого провадження з виконання виконавчого листа виданого 20.09.2001 року Харківським місцевим судом Харківської області про конфіскацію майна. Отже, відповідач не виконав згаданої вимоги закону, закінчуючи виконавче провадження.

Оскільки, позивач є власником майна, а саме, квартири АДРЕСА_4 , на яке накладена арешт в рамках виконавчого провадження, яке завершено державним виконавцем, суд, з метою захисту його прав, доходить висновку про обґрунтованість позовних вимог про зняття арешту.

Згідно з ч. 1 ст. 2 КАС України, завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб`єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

Судові витрати підлягають розподілу у відповідності ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України.

На підставі вищевикладеного та керуючись ст. 243, 246, 255, 293, 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_4 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до Міжрайонного відділу державної виконавчої служби по Індустріальному та Немишлянському районах м.Харків Головного територіального управління юстиції у Харківській області (61022, м.Харків, майдан Свободи, буд.5, 1 під`їзд, 6 поверх, ), третя особа: Головне управління ДФС у Харківській області (61057, м.Харків, вул. Пушкінська, буд.46, ) про зняття арешту з майна, - задовольнити.

Скасувати арешт, накладений постановою державного виконавця Відділу державної виконавчої служби Орджонікідзевського районного управління юстиції Гординським І.Ю. серії АА №127586 від 09.04.2002 року при примусовому виконанні виконавчого листа, виданого 20.09.2001 року Харківським місцевим судом Харківської області про конфіскацію майна ОСОБА_1 , а саме: АДРЕСА_4 .

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Міжрайонного відділу державної виконавчої служби по Індустріальному та Немишлянському районах м.Харків Головного територіального управління юстиції у Харківській області (61022, м.Харків, майдан Свободи, буд.5, 1 під`їзд, 6 поверх, ) судові витрати зі сплати судового збору у сумі 768 (сімсот шістдесят вісім) грн. 40 коп. на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_4 , РНОКПП НОМЕР_1 ).

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя О.В. Панченко