Справа № 460/2944/19
Суддя: Недашківська К.М.
Дата ухвалення: 2019-11-27 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

РІВНЕНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

і м е н е м У к р а ї н и

27 листопада 2019 року м. Рівне №460/2944/19

Рівненський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Недашківської К.М., розглянув у порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинення певних дій.

До Рівненського окружного адміністративного суду надійшов позову ОСОБА_1 (далі іменується - позивач) до Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області (далі іменується - відповідач), в якому позивач просить суд визнати протиправними дії відповідача щодо відмови призначити пенсію за віком із зниженням пенсійного віку відповідно до статті 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи»; зобов`язати відповідача призначити з 01.08.2019 пенсію за віком із зниженням пенсійного віку відповідно до статті 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».

Заяви по суті справи.

Позивачка в обґрунтування позову зазначає, що вона належить до 3 категорії осіб, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, а тому має право на призначення пенсії зі зменшенням пенсійного віку відповідно до статті 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи». На заяву про призначення пенсії за віком зі зниженням пенсійного віку, відповідач листом від відмовив у призначенні такої пенсії, вказуючи, що у ОСОБА_1 відсутній необхідний страховий стаж, який дає право на призначення пенсії по досягненні пенсійного віку. Тобто, відповідачем не оспорюється необхідний для призначення пенсії із зниженням пенсійного віку факт досягнення необхідного віку і проживання в зоні гарантованого добровільного відселення. Проте, ОСОБА_1 зазначає, що записами її трудової книжки підтверджується страховий стаж понад 25 років. Такі записи в трудовій книжці про трудову діяльність з 1986 по 2000 роки є чинні, а отже, на думку позивача, відповідач не мав підстав не враховувати ці дані про трудовий, а відтак і страховий стаж в цей період. З огляду на наведене, позивач просить суд позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

Відповідач - Головне управління Пенсійного фонду України в Рівненській області подало відзив на позовну заяву, де вказало, що за результатами розгляду заяви позивача про призначення пенсії за віком, Зарічненський відділ обслуговування громадян Управління обслуговування громадян Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області прийняв рішення про відмову ОСОБА_1 у призначенні пенсії за віком зі зниженням пенсійного віку відповідно до статті 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» у зв`язку з відсутністю необхідного страхового стажу - не менше 20 років. Повідомив, що із наданих позивачем документів на дату звернення та даних персоніфікованого обліку, страховий стаж складає 16 років. Крім того, відповідач вказав, що позивач надала для призначення пенсії копію трудової книжки, на титульній сторінці якої міститься печатка Сільськогосподарського виробничого кооперативу «Серницький», тоді як запис №1 від 04.04.1986 в цій трудовій книжці вчинено Радгоспом «Серницький». Зазначений запис від 04.04.1986 завірено печаткою СВК «Серницький». Жодних записів щодо перейменування та реорганізації радгоспу «Серницький» у трудовій книжці немає. Зарічненський районний місцевий архів листом від 18.06.2019 повідомив, що накази №32 від 04.04.1986, №1 від 11.01.1996, №3 від 30.12.1999 в книгах наказів по Радгоспу «Серницький» за 1986 рік відсутні. Окрім цього, періоди роботи ОСОБА_1 в Радгоспі «Серницький» з 04.04.1986 до 11.01.1986, з 11.01.1996 по 30.12.1999 в КСП «Серницьке», а з 09.05.2000 по 01.11.2000 в СВК «Серницький» завірені печаткою СВК «Серницький», який не є документально підтвердженим правонаступником радгоспу «Серницький» та КСП «Серницьке». Також відповідач повідомив про відсутність відомостей щодо реорганізації радгоспу «Серницький» та КСП «Серницьке». За таких обставин, відповідач не врахував при обчисленні страхового стажу позивача відомості, зазначені у наданій трудовій книжці. При цьому, з наданих додатково документів про стаж, орган Пенсійного фонду обчислив страховий стаж та визначив його в сумі 16 років, чого недостатньо для призначення пенсії зі зниженням пенсійного віку відповідно до статті 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи». Просив в задоволенні позовних вимог відмовити.

Ухвалою суду від 28.10.2019 позовна заява прийнята до розгляду, відкрито провадження в адміністративній справі та призначено справу до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження.

Відповідно до вимог статті 263 КАС України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження.

Відповідно до вимог частини четвертої статті 229 КАС України у разі неявки у судове засідання всіх учасників справи або якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Відповідно до статті 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Суд при вирішенні справи керується принципами верховенства права, законності, рівності усіх учасників адміністративного процесу перед законом і судом, змагальності сторін, диспозитивності та офіційного з`ясування всіх обставин, гласності і відкритості адміністративного процесу.

Розглянувши матеріали та з`ясувавши всі обставини адміністративної справи, які мають юридичне значення для розгляду та вирішення спору по суті, дослідивши наявні у справі докази у їх сукупності, суд

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є громадянкою, яка потерпіла від Чорнобильської катастрофи (категорія 3), що підтверджується посвідченням серії НОМЕР_1 , виданим Рівненською обласною державною адміністрацією 25.11.1993 (а.с.21).

07 серпня 2019 року позивач звернулася до відповідача із заявою про призначення пенсії зі зменшенням пенсійного віку відповідно до статті 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» (а.с.36-37).

До заяви про призначення пенсії ОСОБА_1 надала, зокрема, документи про стаж: трудову книжку, інші документи, а саме довідки, архівні довідки (а.с.36).

27 серпня 2019року Зарічненський відділ обслуговування громадян (сервісний центр) Управління обслуговування громадян Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області надіслав ОСОБА_1 повідомлення про відмову в призначенні пенсії №1588/02.9, за змістом якого право на призначення пенсії ОСОБА_1 набуває з моменту досягнення 53 років при наявності страхового стажу не менше 20 років. Враховуючи надані ОСОБА_1 документи на дату звернення, та дані персоніфікованого обліку, страховий стаж складає 16 років, що не відповідає нормам статті 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», а отже, права на призначення пенсії ОСОБА_1 не має (а.с.38).

Вважаючи протиправною відмову відповідача у призначенні пенсії за віком зі зниженням пенсійного віку згідно зі статтею 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», позивач звернулася до адміністративного суду з адміністративним позовом.

Вирішуючи спір та надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд виходить з такого.

Відповідно до статті 46 Конституції України, громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Основні положення щодо реалізації конституційного права громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, на охорону їх життя і здоров`я та створення єдиного порядку визначення категорій зон радіоактивно забруднених територій, умов проживання і трудової діяльності на них, соціального захисту потерпілого населення, визначає Закон України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» від 28.02.1991 №796-XII (далі - Закон №796-ХІІ).

Статтею 49 Закону №796-ХІІ визначено, що пенсії особам, віднесеним до категорії 1, 2, 3, 4 встановлюються у вигляді а) державні пенсії; б) додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров`ю, яка призначається після виникнення права на державну пенсію.

Умови призначення пенсії за віком встановлено статтею 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 №1058-IV (далі - Закон №1058-IV).

Зокрема, частиною першою статті 26 Закону №1058-IV визначено, що особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років за наявності страхового стажу не менше 15 років.

Відповідно до абзацу 1 статті 55 Закону №796-ХІІ, особам, які працювали або проживали на територіях радіоактивного забруднення, пенсії надаються із зменшенням пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», за наявності відповідного страхового стажу, зменшеного на кількість років зменшення пенсійного віку, але не менше 15 років страхового стажу.

Згідно з абзацом 5 пункту 2 частини 1 статті 55 Закону №796-ХІІ, потерпілі від Чорнобильської катастрофи особи, які постійно проживали або постійно проживають чи постійно працювали або постійно працюють у зоні гарантованого добровільного відселення за умови, що вони за станом на 1 січня 1993 року прожили або відпрацювали у цій зоні не менше 3 років пенсії надаються із зменшенням пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» у такому порядку: 3 роки (початкова величина зниження пенсійного віку встановлюється лише особам, які постійно проживали або постійно працювали у зазначених зонах з моменту аварії по 31 липня 1986 року незалежно від часу проживання або роботи в цей період) та додатково 1 рік за 2 роки проживання, роботи, але не більше 6 років.

Довідкою про реєстрацію місця проживання особи від 03.07.2019 №2489, виданою Серницькою сільською радою Зарічненського району Рівненської області стверджується, що ОСОБА_1 в період з 26.04.1986 по даний час проживає в с. Серники, Зарічненський р-н, Рівненська обл. (а.с.23).

Відповідно до постанови Кабінету Міністрів Української РСР №106 від 23.07.1991 «Про організацію виконання постанов Верховної Ради Української РСР про порядок введення в дію законів Української РСР «Про правовий режим території, що зазнала радіоактивного забруднення внаслідок Чорнобильської катастрофи» та «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок чорнобильської катастрофи», село Серники Зарічненського району Рівненської області відноситься до зони гарантованого добровільного відселення.

Таким чином, ОСОБА_1 має право на призначення пенсії із зменшенням пенсійного віку відповідно до абзацу 5 пункту 2 частини 1 статті 55 Закону №796-ХІІ на 6 років, що визнається сторонами в поданих суду заявах по суті спору.

При цьому, відповідач листом від 27.08.2019 за №1588/02.9 повідомив ОСОБА_1 , що вона має право на призначення пенсії зі зниженням пенсійного віку при досягненні 53 років при наявності страхового стажу не менше 20 років.

Суд враховує, що спірним у даній справі є наявність у позивача страхового стажу не менше 20 років для призначення пенсії зі зниженням пенсійного віку по досягненню 53 років.

Відповідно до частини першої статті 48 Кодексу законів про працю трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника.

Як повідомило Головне управління Пенсійного фонду України в Рівненській області, відсутні підстави для зарахування до страхового стажу періодів роботи, зазначених у трудовій книжці ОСОБА_1 у зв`язку з її невідповідністю вимогам Інструкції про порядок ведення трудових книжок на підприємствах, в установах та організаціях, затвердженої постановою Держкомпраці СРСР від 20.06.1974 №162.

Оцінюючи обґрунтованість проведеного відповідачем розрахунку загального страхового стажу ОСОБА_1 , суд враховує, що відповідно до статті 26 Закону №1058-IV, страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.

Періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом.

Страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок (ч. 1 ст. 24 Закону №1058-IV).

Частиною другою статті 24 Закону №1058-IV передбачено, що страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом.

Окрім цього, згідно абзацу 5 частини першої статті 40 Закону №1058-IV заробітна плата (дохід) за період страхового стажу до 1 липня 2000 року враховується для обчислення пенсії на підставі документів про нараховану заробітну плату (дохід), виданих у порядку, встановленому законодавством, за умови підтвердження довідки про заробітну плату первинними документами, а за період страхового стажу починаючи з 1 липня 2000 року - за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку.

Суд враховує, що відповідно до статті 62 Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 05.11.1991 №1788-XII (далі - Закон №1788-XII), основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Таким чином, суд дійшов висновку, що спірні періоди трудової діяльності до 01.07.2000, які враховуються при обчисленні страхового стажу, визначаються за відомостями трудової книжки.

Відповідач вказав, що у трудову книжку позивача неправомірно внесено записи з 04.04.1986 по 30.12.1999 відповідно до записів трудової книжки.

Суд встановив, що трудова книжка Серія НОМЕР_2 містить записи про періоди роботи ОСОБА_1 :

Запис №1 від 04.04.1986 - прийнята на роботу робітницею бригади №2 у Радгосп «Серницький» (наказ №32 від 04.04.1986);

Запис №2 від 11.01.1996 - переведена робітницею бригади №2 КСП «Серницьке» (протокол №1 від 11.01.1996);

Запис №3 від 30.12.1999 - звільнена з роботи у зв`язку з реорганізацією КСП (протокол №3 від 30.12.1999) (а.с.13).

Суд звертає увагу, що на час прийняття ОСОБА_1 на роботу в Радгосп «Серницький» 04.04.1986 діяла Інструкція про порядок ведення трудових книжок на підприємствах, в установах та організаціях, затверджена постановою Держкомпраці СССР від 20.06.1974 №162 (далі - Інструкція №162).

Згідно з п. 2.2 Інструкції №162 заповнення трудової книжки вперше провадиться адміністрацією підприємства у присутності працівника не пізніше тижневого строку з дня прийняття на роботу.

Всі записи в трудовій книжці про прийом на роботу, переведення на іншу постійну роботу або звільнення, а також про нагородження та заохочення вносяться адміністрацією підприємства після видання наказу (розпорядження), але не пізніше тижневого терміну, а при звільненні - в день звільнення і повинні точно відповідати тексту наказу (розпорядження) (п.2.3 Інструкції №162).

Пунктом 2.11 Інструкції №162 регламентовано, що після зазначення дати заповнення трудової книжки працівник своїм підписом завіряє правильність внесених відомостей.

Першу сторінку (титульний аркуш) трудової книжки підписує особа, відповідальна за видачу трудових книжок, і після цього ставиться печатка підприємства (або печатка відділу кадрів), на якому вперше заповнювалася трудова книжка.

Суд встановив, що трудова книжка ОСОБА_1 містить запис про її заповнення вперше 10.04.1992.

Окрім цього, перша сторінка вказаної трудової книжки та її записи №1-№4 скріплені печаткою Сільськогосподарського виробничого кооперативу «Серницький», в якому позивач працювала в період з 09.05.2000 по 01.11.2000 (а.с.13-14).

Таким чином, заповнення трудової книжки та наступні внесення до неї записів за №1-№3 здійснені роботодавцем з порушенням Інструкції №162.

Суд враховує, що листом Зарічненського районного місцевого архіву від 18.06.2019 №443 стверджується, що архів не має можливості видати довідку про реорганізацію Радгоспу «Серницький», КСП «Серницьке», СВК «Серницький» в зв`язку з відсутністю записів у книгах протоколів за 1996, 1999 роки (а.с.25).

Відповідно до пункту 1.4 Інструкції №162 питання, пов`язані з порядком ведення трудових книжок, їх зберігання, виготовлення, постачання за обліку, врегульовано постановою Ради Міністрів СССР та ВЦСПС від 06.09.1973 №656 «Про трудові книжки робітників та службовців» та даною Інструкцією.

Відповідно до п.1 постанови Ради Міністрів СССР та ВЦСПС від 06.09.1973 №656 «Про трудові книжки робітників та службовців» (далі - Постанова №656) трудова книжка є основним документом про трудову діяльність робочих та державних службовців, кооперативних і громадських підприємств, установ та організацій, що пропрацювали більше 5 днів, в тому числі на сезонних та тимчасових роботах, а також на позаштатних працівників при умові, що вони підлягають державному соціальному страхуванню.

Абзацом 3 пункту 5 Постанови №656 визначено, що заповнення трудової книжки вперше провадиться адміністрацією підприємства, установи, організації в присутності працівника. Відомості про працівника завіряються підписом спеціально уповноваженої особи і печаткою.

Пунктом 13 Постанови №656 передбачено, що при звільненні робітника або службовця всі записи про роботу, нагородження та подяки, занесені до трудової книжки за час роботи на даному підприємстві, в установі, підприємстві засвідчуються підписом керівника або спеціально уповноваженої особи та печаткою.

При цьому, відповідно до пункту 18 Постанови №656 відповідальність за своєчасне та правильне заповнення трудових книжок, за їх облік, зберігання та видачу несуть спеціально уповноважені особи, що призначені наказом керівника підприємства, установи, організації.

Крім того, відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 27.04.1993 №301 «Про трудові книжки працівників» відповідальність за організацію ведення обліку, зберігання і видачу трудових книжок покладається на керівника підприємства, установи, організації, а за порушення встановленого порядку ведення, обліку, зберігання і видачі трудових книжок посадові особи несуть дисциплінарну, а в передбачених законом випадках іншу відповідальність.

Враховуючи викладене вище, суд вважає, що власне недотримання правил ведення трудової книжки роботодавцем може мати негативні наслідки саме для особи, яка допустила такі порушення, а не для робітника, а відтак, не повинно впливати на її особисті права.

Аналогічна позиція висловлена Верховним Судом в постанові від 06.02.2018 по справі №677/277/17 (провадження №К/9901/1298/17).

Верховний Суд у постанові від 24.05.2018 у справі №490/12392/16-а (провадження №К/9901/2310/18) зазначив, що певні недоліки щодо заповнення трудової книжки не можуть бути підставою для неврахування відповідного періоду роботи для обрахунку стажу при призначенні пенсії.

Згідно з частиною п`ятою статті 242 КАС України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Таким чином, суд дійшов висновку, що незначні недоліки щодо внесення записів до трудової книжки позивача роботодавцем не можуть слугувати беззаперечною підставою для неврахування відповідних періодів роботи при обчисленні стажу для призначення пенсії.

Порядком підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №637 від 12.08.1993 (далі - Порядок №637), відповідно до пункту 1 якого основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

Згідно з пунктом 18 Порядку №637, за відсутності документів про наявний стаж роботи і неможливості одержання їх внаслідок ліквідації підприємства, установи, організації або відсутності архівних даних з інших причин, ніж ті, що зазначені в пункті 17 цього Порядку, трудовий стаж установлюється на підставі показань не менше двох свідків, які б знали заявника по спільній роботі на одному підприємстві, в установі, організації (в тому числі колгоспі) або в одній системі і мали документи про свою роботу за час, стосовно якого вони підтверджують роботу заявника.

Суд враховує, що на підтвердження страхового стажу ОСОБА_1 за періоди роботи з 1986-1999 роки відповідачу надано архівні довідки Зарічненського районного місцевого архіву Рівненської області, зокрема:

від 18.06.2018 №445, яка підтверджує, що в особових рахунках робітників СВК «Серницький» за 2000-2003, 2006, 2009-2010 значиться ОСОБА_1 (а.с.27);

від 18.06.2019 №446, яка підтверджує, що в особових рахунках робітників КСП «Серницьке» за 1996-1999 значиться ОСОБА_1 (а.с.28);

від 18.06.2019 №447, яка підтверджує, що в особових рахунках робітників КСП «Серницьке» за 1996-2000 значиться ОСОБА_1 (а.с.29);

від 22.06.2018 №436, яка підтверджує, що в особових рахунках робітників радгоспу «Серницький» за 1988, 1992-1994 значиться ОСОБА_1 (а.с.31).

Відтак, вказаними довідками стверджується, що ОСОБА_1 зокрема, в період з 1986 по 1999 значилась в особових рахунках робітників радгоспу «Серницький», КСП «Серницьке» та СВК «Серницький».

Проте, при обчисленні розміру страхового стажу ОСОБА_1 відповідачем не враховано періоди її роботи із 04.04.1986-11.01.1996, з 11.01.1996-30.12.1999.

Як встановлено судом та вбачається з матеріалів справи, спірний період роботи позивача із 04.04.1986 по 30.12.1999 підтверджено відповідними записами в трудовій книжці позивача, засвідчено підписами уповноваженої особи та відтиском печатки СВК «Серницький».

Відтак, суд дійшов висновку, що відомості, які зазначені в трудовій книжці свідчать про те, що ОСОБА_1 мала право на зарахування спірного періоду до страхового стажу. При цьому неналежний порядок заповнення трудової книжки з вини адміністрації підприємства не може бути підставою для позбавлення позивача її конституційного права на соціальний захист щодо вирішення питань надання пенсії за віком.

Таким чином, суд дійшов висновку, що відповідач зобов`язаний був зарахувати до страхового стажу позивача її роботу в календарному обчисленні із 04.04.1986 по 11.01.1996 в Радгоспі «Серницький», з 11.01.1996 по 30.12.1999 - в КСП «Серницький», що підтверджується записами трудової книжки та відомостями Архівних довідок Зарічненського районного місцевого архіву Рівненської області.

За наведених обставин, загальний страховий стаж ОСОБА_1 , який підтверджений записами трудової книжки та додатково наданих документів, є більшим за 20 років, що є підставою для призначення їй пенсії відповідно до статті 55 Закону №796-ХІІ зі зменшенням пенсійного віку на 6 років, тобто у 53 роки.

З огляду на наведене, суд дійшов висновку, що відповідач протиправно відмовив позивачу в призначенні пенсії за віком зі зменшенням пенсійного віку на 6 років, внаслідок чого порушив гарантоване державою право позивача на пенсійне забезпечення.

Одночасно, суд зазначає, що відповідно до статті 45 Закону №1058-IV, пенсія призначається з дня звернення за пенсією, крім таких випадків, коли пенсія призначається з більш раннього строку, а саме пенсія за віком призначається з дня, що настає за днем досягнення пенсійного віку, якщо звернення за пенсією відбулося не пізніше трьох місяців з дня досягнення особою пенсійного віку.

Частиною 2 статті 44 Закону №1058-IV передбачено, що заява про призначення пенсії за віком може бути подана застрахованою особою не раніше ніж за місяць до досягнення пенсійного віку.

Враховуючи дату народження позивача - 31.07.1966, її звернення до відповідача із заявою про призначення пенсії 07.08.2019, право на отримання пенсії за віком відповідно до Закону №796-ХІІ виникло у позивача з 01.08.2019.

Суд дійшов висновку, що права, свободи та інтереси ОСОБА_1 порушені відмовою в призначенні пенсії, а тому, суд дійшов висновку, що права, свободи та інтереси позивача підлягають судовому захисту шляхом визнання протиправною такої відмови у призначенні пенсії.

Порушене право позивача підлягає поновленню шляхом зобов`язання відповідача призначити та виплатити ОСОБА_1 з 01.08.2019 пенсію за віком зі зменшенням пенсійного віку відповідно до статті 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».

Враховуючи викладене, суд вважає позовні вимоги обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню повністю.

Враховуючи положення частини першої статті 139 КАС України, суд стягує на користь позивача понесені ним судові витрати, які підлягають відшкодуванню, за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

При зверненні до суду з даним позовом, позивачем сплачена сума судового збору в сумі 768 грн. 40 коп. згідно з квитанцією від 07.10.2019 №3, оригінал якої знаходиться в матеріалах справи, що підлягає стягненню на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень.

Керуючись статтями 241-246, 255, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

В И Р І Ш И В :

Адміністратиний позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_3 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області (вулиця Короленка, 7, місто Рівне, 33028; ) про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинення певних дій - задовольнити повністю.

Визнати протиправною відмову Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області у призначенні ОСОБА_1 пенсії за віком зі зменшенням пенсійного віку відповідно до статті 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Рівненській області призначити та виплатити ОСОБА_1 з 01.08.2019 пенсію за віком зі зменшенням пенсійного віку відповідно до статті 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».

Стягнути на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_3 ) за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень - Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області суму судового збору у розмірі 768 (сімсот шістдесят вісім) грн. 40 (сорок) коп.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Апеляційна скарга подається до Восьмого апеляційного адміністративного суду через Рівненський окружний адміністративний суд.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення складений 27 листопада 2019 року.

Суддя Недашківська К.М.