Справа № 160/921/19
Суддя: Усенко Є.А.
Дата ухвалення: 2019-11-29 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

Іменем України

29 листопада 2019 року

Київ

справа №160/921/19

адміністративне провадження №К/9901/24330/19

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

судді-доповідача - Усенко Є.А.,

суддів: Гімона М.М., Гусака М.Б.,

розглянув у спрощеному провадженні без повідомлення сторін касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Любимівка» на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 30.05.2019 (суддя - Неклеса О.М.) та постанову Третього апеляційного адміністративного суду від 19.08.2019 судді - Шальєва В.А., Білак С.В., Малиш Н.І.) у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Любимівка» до Головного управління Державної фіскальної служби у Дніпропетровській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення,

У С Т А Н О В И В :

У січні 2019 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Любимівка» (далі - позивач, Товариство, ТОВ «Любимівка») звернулося до адміністративного суду з позовом до Головного управління Державної фіскальної служби у Дніпропетровській області (далі - відповідач, ГУ ДФС), в якому просило скасувати податкове повідомлення-рішення від 09.11.2018 № про зменшення розміру від`ємного значення суми податку на додану вартість за травень 2018 року на 868 386,00 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані доводами, що Товариство не вчиняло податкових правопорушень, щодо яких зроблені висновки в акті перевірки. Позивач зазначає, що реальність господарських операцій між ним та ТОВ «Легіон-Охорона» (надання послуг з охорони), ТОВ «Милавица» (надання сільськогосподарських послуг), за результатами яких в податковій звітності з податку на додану вартість (далі - ПДВ) до складу податкового кредиту включені суми ПДВ, підтверджена первинними документами, які складені у відповідності з вимогами чинного законодавства та були наявні на момент перевірки. Позивач зазначив, що ступінь деталізації опису господарських операціях у первинних документах, зокрема в актах приймання-передачі виконаних послуг, законодавством не встановлена, а відтак контролюючий орган безпідставно в акті перевірки послався на неповноту наданих Товариством первинних документів як на підставу виключення з податкового обліку Товариства сум податкового кредиту. Зауважив, що отримані послуги були необхідні для ведення господарської діяльності; при укладенні та виконанні договорів з названими контрагентами діяв добросовісно, відповідно до своєї ділової мети, не був обізнаний про будь-які можливі правопорушення зі сторони контрагентів та їх постачальників у ланцюгу поставок, а тому не повинен нести негативні наслідки за недотримання податкової дисципліни цими суб`єктами господарювання.

Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 30.05.2019, залишеним без змін постановою Третього апеляційного адміністративного суду від 19.08.2019, у задоволенні адміністративного позову відмовлено.

Висновки судів попередніх інстанцій про відсутність підстав для задоволення позовних вимог вмотивовані тим, що господарські операції, за результатами яких позивач задекларував податковий кредит, не мали реального змісту, не призвели до фактичної зміни майнового стану позивача, не підтверджені належними обліковими та іншими документами, складання яких передбачено правовими нормами для такого роду операцій. Оцінюючи первинні документи, надані позивачем для підтвердження задекларованих сум податкового кредиту, суди першої та апеляційної інстанцій не визнали їх достовірними доказами з огляду на те, що вони не відтворюють змісту господарських операцій, не конкретні та не підтверджують фактичного отримання позивачем послуг.

ТОВ «Любимівка» подало до Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду касаційну скаргу на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 30.05.2019 та постанову Третього апеляційного адміністративного суду від 19.08.2019, у якій, посилаючись на порушення судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, просить скасувати зазначені судові рішення та прийняти нове, яким задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.

Обґрунтовуючи вимоги, викладені в касаційній скарзі, позивач посилається на те, що спірні господарські операції підтверджено ним належним чином складеними первинними та іншими документами (договорами, актами приймання-передачі виконаних послуг, податковими накладними, платіжними дорученнями, бухгалтерськими відомостями, викопіюванням з кадастрової карти (плану) земель, копією звіту про площу та валові збори сільськогосподарських культур, плодів, ягід і винограду за 2018 рік). Вказує, що норми податкового законодавства не ставлять у залежність достовірність даних платника податків від дотримання податкової дисципліни його контрагентами-постачальниками.

Верховний Суд у складі Касаційного адміністративного суду ухвалою від 06.09.2019 відкрив касаційне провадження за скаргою позивача та ухвалою від 28.11.2019 призначив справу до касаційного розгляду у спрощеному провадженні без повідомлення сторін на 29.11.2019.

Відповідач не реалізував процесуальне право подати відзив на касаційну скаргу позивача.

Верховний Суд у складі Касаційного адміністративного суду перевірив наведені у касаційній скарзі доводи, правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального і процесуального права та дійшов висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню.

Суди попередніх інстанцій встановили, що на підставі наказу від 25.09.2018 №5536-п, виданого ГУ ДФС у Дніпропетровській області, контролюючим органом проведена документальна позапланова виїзна перевірка ТОВ «Любимівка» з питань дотримання податкового законодавства України з податку на додану вартість по взаємовідносинах з ТОВ «Легіон-Охорона» та з ТОВ «Милавица» за період з 01.05.2018 по 31.05.2018, за результатами якої складено акт від 23.10.2018 №61995/04-36-14-23/30718177. Згідно з висновками, викладеними в акті перевірки, Товариство порушило норми пункту 44.1 статті 44, пунктів 198.1, 198.2, 198.3 статті 198, пункту 201.1 статті 201 Податкового кодексу України (далі - ПК), частин 1, 2 статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» від 16.07.1999 №996-ХІ та пунктів 2.1, 2.2, 2.4, 2.15, 2.16 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 24.05.1995 №88, у результаті чого виявлено завищення в податковому обліку за травень 2018 року суми податкового кредиту на 868 388,00 грн та від`ємного значення різниці між сумою податкових зобов`язань та сумою податкового кредиту на 868 388,00 грн.

Висновок ГУ ДФС в акті перевірки про порушення позивачем порядку ведення податкового обліку обґрунтований тим, що операції між Товариством та ТОВ «Легіон-Охорона», ТОВ «Милавица» є такими, що відображені лише в документах бухгалтерського обліку, без фактичного їх здійснення.

При цьому контролюючий орган посилається на відкриті кримінальні провадження щодо ТОВ «Легіон-Охорона» та на прийнятті у зв`язку з цим судові рішення, а саме: на ухвалу Печерського районного суду м. Києва від 18.07.2018 у справі №757/34878/18-к (кримінальне провадження від 28.02.2018 №0000023), відповідно до якої ТОВ «Легіон-Охорона» створено з метою надання суб`єктам господарювання реального сектору економіки послуг з незаконної мінімізації податкових зобов`язань; ухвалу Жовтневого районного суду м. Києва від 14.02.2018 у справі №201/1172/18 (кримінальне провадження від 02.11.2017 №000090), ухвалу Дніпровського районного суду м. Києва від 23.03.2018 у справі №755/15458/16-к (кримінальне провадження від 02.11.2017 №000090), якими встановлено, що діяльність ТОВ «Легіон-Охорона» відноситься до категорії «конвертаційний центр» та спрямована на надання послуг підприємствам реального сектору економіки з мінімізації податкових зобов`язань та переведення безготівкових коштів у готівку, а також на надання послуг з незаконного обміну валют.

Також контролюючий орган вказує на кримінальні провадження щодо ТОВ «Милавица» та посилається на ухвалу Печерського районного суду м. Києва від 03.08.2018 у справі №757/48260/18-к (кримінальне провадження від 28.08.2017 №0000023), ухвалу Дніпровського районного суду м. Києва від 03.10.2018 у справі №755/9970/18 (кримінальне провадження від 30.05.2018 №0000039), відповідно до яких досудовим розслідуванням встановлено, що ТОВ «Милавица» створено з метою надання послуг з незаконної мінімізації податкових зобов`язань та прикриття протиправної діяльності, спрямованої на формування безпідставного податкового кредиту підприємствами реального сектору економіки.

Відповідно до Єдиного реєстру податкових накладних ТОВ «Легіон-Охорона» у травні 2018 року зареєстровано податкові накладні на операції з постачання послуг охорони 37 підприємствам, які знаходяться у Дніпропетровській, Київській, Черкаській областях та у місті Києві, тоді як штатна чисельність працівників ТОВ «Легіон-Охорона» складає 6 осіб, а придбані у контрагентів-постачальників послуги охорони не мають джерела їх походження (виконання).

По взаємовідносинах з ТОВ «Милавица» позивачем не надано доказів виконання послуг, зокрема, нарядів на виконання послуг на кожну земельну ділянку із зазначенням детальної інформації щодо отриманих послуг (норми внесення насіння та добрив, глибини загортання насіння, площ земельних ділянок, їх місцезнаходження та іншої інформації, необхідної для виконання договору про надання сільськогосподарських послуг з посіву соняшника), як не надано і доказів того, що такі послуги надавалися виконавцем особисто, як це було визначено договором, укладеним з ТОВ «Милавица».

На підставі акту перевірки прийнято податкове повідомлення-рішення від 09.11.2018 №003113423, яким зменшено розмір від`ємного значення суми податку на додану вартість за травень 2018 року на 868 386,00 грн., яке і є предметом оскарження у цій адміністративній справі.

У судовому процесі встановлено, що між позивачем як замовником та ТОВ «Легіон-Охорона» як виконавцем був укладений договір про надання послуг від 05.02.2018 №0502/1, відповідно до умов якого виконавець зобов`язався за плату надати послуги з охорони майна замовника шляхом патрулювання, розміщення постів та засобів технічного спостереження. Територією, що мала охоронятися виконавцем, визначено земельні ділянки, які належать замовнику на прав власності (іншому речовому праві) та розташовані за адресами: село Любимівка, Дніпровський район, Дніпропетровська область; м. Дніпро. Кількість таких земельних ділянок мала визначатися додатками до зазначеного договору. Послуги мали надаватися цілодобово кваліфікованими працівниками виконавця, які отримали відповідну підготовку з питань комерційної безпеки та проінструктовані про умови несення служби. Договором також передбачалося, що під час охорони виконавець використовує автомобілі для патрулювання об`єктів, кількість яких визначається за погодженням сторін.

Також судами першої та апеляційної інстанцій встановлено, що між позивачем (замовник) та ТОВ «Милавица» (виконавець) був укладений договір про надання сільськогосподарських послуг від 19.04.2018 №1904/1-2018, умовами якого було передбачено виконання за завданням замовника за плату сільськогосподарських послуг з використанням спеціалізованої техніки для подальшого виробництва сільськогосподарської продукції (посів соняшника). Відповідно до пунктів 1.2, 1.3, 2.1 договору послуги надаються силами та механізмами виконавця при забезпеченні замовником добривами, насінням, дизельним пальним з обов`язковим дотриманням вказівок замовника щодо методів, технологій використання та/або застосування матеріалів для надання послуг. Замовник надає виконавцю на кожну земельну ділянку наряд на виконання послуг з детальною інформацією щодо змісту послуг (норми внесення насіння та добрив, глибина загортання насіння, площа земельної ділянки, місцезнаходження земельної ділянки; інша інформація, яка необхідна для виконання завдання замовника).

На підтвердження виконання зазначених договорів позивач під час перевірки та у судовому процесі надав акти приймання-передачі виконаних послуг, податкові накладні, платіжні доручення, звіт про посівні площі сільськогосподарських культур під урожай 2018 року №4-СГ, бухгалтерські відомості.

Порядок формування платником податку на додану вартість податкового кредиту регулюється нормами статті 198 ПК.

Так, підпунктом (а) пункту 198.1 цієї статті встановлено, що до податкового кредиту відносяться суми податку, сплачені/нараховані у разі здійснення операцій з придбання або виготовлення товарів (у тому числі, в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг.

Датою віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше: дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг; дата отримання платником податку товарів/послуг (пункт 198.2 статті 198 ПК).

Згідно з пунктом 198.3 цієї статті податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв`язку з: придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті.

Нарахування податкового кредиту здійснюється незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.

Відповідно до частин першої, другої статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність» від 16.07.1999 №996-XIV (у редакції, чинній станом на травень 2018 року) підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.

Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені на паперових або машинних носіях і повинні мати такі обов`язкові реквізити: назву документа (форми); дату складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції. Первинні документи, складені в електронній формі, застосовуються у бухгалтерському обліку за умови дотримання вимог законодавства про електронні документи та електронний документообіг.

Право платника ПДВ на формування податкового кредиту знаходиться у прямій залежності від підтвердження таких витрат розрахунковими, платіжними та іншими первинними документами, а також з фактом використання придбаних товарів (робіт, послуг) у власній господарській діяльності. Надання таких документів є обов`язком платника податків, що визначений пунктом 85.2 статті 85 ПК України.

Встановлюючи обов`язкове підтвердження платником податків задекларованих показників податкового обліку належними обліковими та звітними документами, передбаченими правовими нормами, законодавець презумує, що ці документи відображають реальний стан речей щодо задекларованих об`єктів оподаткування, зокрема, якщо йдеться про податковий облік з ПДВ, щодо операцій з постачання товарів (послуг) як об`єкту оподаткування та операцій з придбання товарів (послуг) як підстави для формування податкового кредиту.

Для цілей оподаткування ПДВ операції з постачання (придбання) товарів (послуг) мають бути фактично здійснені та підтверджені належним чином оформленими первинними документами, що відображають реальність господарської операції, яка є підставою для формування податкового обліку.

Превалювання сутності над формою (операції обліковуються відповідно до їх сутності, а не лише виходячи з юридичної форми), як один із принципів бухгалтерського обліку, закріплений в статті 4 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні", пронизує і податковий облік, який відповідно до частини другої статті 3 цього Закону ґрунтується на даних бухгалтерського обліку.

Надання контролюючому органу належним чином оформлених документів, передбачених правовими нормами, з метою одержання податкова вигоди є підставною для її одержання, якщо контролюючий орган не встановив і не довів, що відомості, які містяться в цих документах, неповні, недостовірні, суперечливі або ґрунтуються на інших документах, недійсність даних в яких установлена судом.

Про необґрунтованість податкової вигоди можуть свідчити підтверджені доказами доводи контролюючого органу, зокрема про наявність таких обставини, як: неможливість реального здійснення операцій з урахуванням часу, місця знаходження майна або обсягу матеріальних ресурсів, економічно необхідних для виробництва товарів, виконання робіт або послуг, нездійснення особою, яка значиться виробником товару, підприємницької діяльності; відсутність необхідних умов для досягнення результатів відповідної підприємницької, господарської діяльності у зв`язку з відсутності управлінського або технічного персоналу, основних фондів, виробничих активів, складських приміщень, транспортних засобів; облік для цілей оподаткування тільки тих господарських операцій, які безпосередньо пов`язані з виникненням податкової вигоди, якщо для цього виду діяльності також потрібне здійснення й облік інших господарських операцій; здійснення операцій з товаром, що не вироблявся або не міг бути вироблений в обсязі, зазначеному платником податків у документах обліку; відсутність документів обліку.

Такий висновок щодо оцінки документів, наданих платником податків на підтвердження даних податкового обліку, зробив Верховний Суд України в постанові від 27.03.2012 у адміністративній справі за позовом ПП "Ангара" до ДПІ у Печерському районі м. Києва, Головного управління Державного казначейства України в м. Києві, за участю прокуратури м. Києва, про скасування податкового повідомлення-рішення та здійснення відшкодування податку на додану вартість. Цей висновок в силу норм частини п`ятої статті 242, підпункту 8 пункту 1 розділу VII "Перехідні положення" Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС) підлягає врахуванню судом при застосуванні норм права до подібних правовідносин. Відступу від такої правової позиції Велика Палата Верховного Суду не зробила.

Відповідно до частин першої, другої статті 72 КАС доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення спору.

Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Правила оцінки доказів в адміністративному судочинстві встановлені нормами статті 90 КАС. Так, згідно з частиною першою цієї статті суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), що містяться у справі, мотивує їх відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (частини третя, четверта зазначеної статті).

Предметом доказування у цій адміністративній справі, відповідно до положень частини другої статті 73 КАС, є обставини щодо придбання ТОВ «Любимівка» послуг у та ТОВ «Легіон-Охорона», ТОВ «Милавица».

Як вже зазначено, доводячи обставини щодо придбання послуг у ТОВ «Легіон-Охорона» та ТОВ «Милавица, позивач надав суду господарські договори, укладені з цими контрагентами, акти приймання-передачі виконаних послуг від 04.06.2018 №№ 04062018-1, 04062018-2, 04062018-3, складені за участю ТОВ «Легіон-Охорона» (послуги з охорони); акти приймання-передачі виконаних послуг по кількості та якості від 25.05.2018, від 28.05.2018, від 29.05.2018, від 30.05.2018, складені за участю ТОВ «Милавиця» (послуги по виконанню сільськогосподарських робіт з посіву соняшника); податкові накладні; платіжні доручення про розрахунки з ТОВ «Легіон-Охорона» та ТОВ «Фербест» (новий кредитор в договорі від 19.04.2018 №1904/1-2018), звіт про посівні площі сільськогосподарських культур під урожай 2018 року №4-СГ, бухгалтерські відомості, лімітно-забірні картки на одержання матеріальних цінностей (паливно-мастильних матеріалів на посів); викопіювання з планів земельних ділянок; договори поставки від 19.02.2018 №311/Н, від 17.01.2017 №2521/н, від 19.12.2017 №СО/2018/РС/08, укладені з ТОВ «Агроресурс-А» та ТОВ «Ростагросвіт»; видаткові накладні від 14.03.2019 №03/00192, №03/00190 та від 05.03.2018 №03/0023, від 28.03.2018 №71, виписані ТОВ «Агроресурс-А» ТОВ «Ростагросвіт» на відвантаження насіння соняшника.

Оцінюючи надані позивачем документи як такі, що не спростовують довід контролюючого органу щодо оформлення зазначеними документами операцій, які фактично не відбулися, з метою отримання необґрунтованої податкової вимоги, суди попередніх інстанцій у відповідності з нормами статті 90 КАС правильно взяли до уваги кількісні та темпоральні характеристики послуг, щодо яких ці документи виписані, характеристики умов здійснення підприємницької діяльності ТОВ «Легіон-Охорона» та ТОВ «Милавиця». Так, штатна чисельність працівників ТОВ «Легіон-Охорона» згідно з звітом 1-ДФ в другом кварталі 2018 року складала 6 осіб, тоді як це товариство зареєструвало податкові накладні на постачання послуг з охорони 37 підприємствам одночасно на території чотирьох областей України. Як свідчить акт перевірки, ТОВ «Легіон-Охорона» в ланцюгу постачання послуг позивачу не було їх безпосереднім виконавцем, ланцюг постачання послуг включав посередників (ТОВ «Легіон-Охорона», ТОВ «Асмік-Трейд»); вперше за ланцюгом постачання податкова накладна зареєстрована ТОВ «Пульсар», основним видом діяльності якого є неспеціалізована оптова торгівля, а трудові ресурси станом на другий квартал 2018 року обмежувалися однією особою (а.с. 22-23, т.1-й). Документів щодо погодження кількості автомобілів для охорони об`єктів, як це зазначено в договорі з ТОВ «Легіон-Охорона», позивач не надав. Разом з тим, площі земельних ділянок, щодо посівів сільськогосподарських культур на яких повинна була здійснюватися охорона, вочевидь вимагали від виконавця послуг використання певних матеріальних та трудових ресурсів.

ТОВ «Милавиця» також було не єдиною ланкою в ланцюгу постачання послуг позивачу. Цей ланцюг включав також ТОВ «Харві Спектр» та ТОВ «Фірма «Барекс»». При цьому вартість операцій з постачання послуг між учасниками ланцюга постачання не змінювалася і дорівнювала вартості постачання на адресу позивача (200016,00 грн,, в тому числі ПДВ 33336,00 грн) (а.с.24-25, т.1-й). Однак, як вже зазначалося, згідно з умовами договору ТОВ «Милавиця» повинно було виконати посівні роботи власними силами.

Позивач не надав доказів забезпечення позивачем ТОВ «Милавица» добривами та насінням, наряди на виконання послуг на кожну земельну ділянку з відповідною деталізацією послуг, необхідних для виконання договору з посіву соняшника, документи про списання дизельного пального на посівні роботи, як це передбачено договором від 19.04.2018 №1904/1-2018.

З врахуванням наведеного суди попередніх інстанцій не взяли за докази постачання ТОВ «Легіон-Охорона» та ТОВ «Милавиця» послуг видаткові накладні, виписані ТОВ «Агроресурс-А» ТОВ «Ростагросвіт» на відвантаження насіння соняшника на адресу позивача, оскільки вони безпосередньо не стосуються предмету доказування у цій справі.

Оцінка доказів судами першої та апеляційної інстанцій, на підставі яких суди встановили обставини у справі, відповідає правилам оцінки доказів, зокрема правилам оцінки судом належності, допустимості, достовірності кожного доказу окремо, достатності і взаємного зв`язку доказів у їх сукупності, вмотивованого відхилення або врахування кожного доказу.

Встановлення або визнання доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішення питання про достовірність того чи іншого доказу , про перевагу одних доказів над іншими, додаткова перевірка доказів відповідно до частини другої статті 341 Кодексу адміністративного судочинства України знаходиться поза межами касаційного перегляду справи.

Доводи ж касаційної скарги фактично стосуються оцінки судами попередніх інстанцій доказів у справі та встановлення на підставі цієї оцінки обставин у справі. Оскільки порушень норм процесуального права при встановлені судами обставин у справі не було допущено, доводи касаційної скарги визнаються безпідставними.

Відповідно до частини першої статті 350 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанцій не допустили неправильного застосування норм матеріального права або порушень норм процесуального права при ухваленні судових рішень чи вчиненні процесуальних дій.

Керуючись пунктом 1 частини 1 статті 349, частиною 1 статті 350, частиною 1, частиною 5 статті 355, статтею 356, статтею 359, Кодексу адміністративного судочинства України, Верховний Суд

П О С Т А Н О В И В :

Касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Любимівка» залишити без задоволення.

Рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 30.05.2019 та постанову Третього апеляційного адміністративного суду від 19.08.2019 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

...........................

...........................

...........................

Є.А. Усенко

М.М. Гімон

М.Б. Гусак ,

Судді Верховного Суду