Справа № 140/1382/19
Суддя: Большакова Олена Олегівна
Дата ухвалення: 2019-11-21 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 листопада 2019 рокуЛьвів№ 857/8359/19

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі :

головуючого судді Большакової О.О.,

суддів Пліша М.А., Святецького В.В.,

з участю секретаря судового засідання Ратушної М.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Міністерства юстиції України, Вищої кваліфікаційної комісії нотаріату, Головного територіального управління юстиції у Волинській області про визнання протиправними та скасування рішень, за апеляційними скаргами Головного територіального управління юстиції у Волинській області, Міністерства юстиції України на рішення Волинського окружного адміністративного суду від 02 липня 2019 року (суддя першої інстанції Костюкевич С.Ф., м. Луцьк, повний текст складено 04.07.2019),

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернулася до Волинського окружного адміністративного суду з позовом до Міністерства юстиції України, Вищої кваліфікаційної комісії нотаріату, Головного територіального управління юстиції у Волинській області про визнання протиправними та скасування рішення Вищої кваліфікаційної комісії нотаріату № 5 від 18.02.2019 про анулювання свідоцтва про право на зайняття нотаріальною діяльністю, виданого Міністерством юстиції України від 11.04.1994 за № 1179, наказу Міністерства юстиції України від 05.03.2019 № 681/5 «Про анулювання свідоцтва про право на зайняття нотаріальною діяльністю, виданого ОСОБА_1 », наказу Головного територіального управління юстиції у Волинській області від 26.03.2019 № 59/6 «Про припинення нотаріальної діяльності приватного нотаріуса ОСОБА_1 ».

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 30.11.2018 Головним територіальним управлінням юстиції у Волинській області до Міністерства юстиції України та Вищої кваліфікаційної комісії нотаріату було надіслано подання про анулювання свідоцтва про право на зайняття нотаріальною діяльністю 11.04.1994 № 1179, приватного нотаріуса Луцького міського нотаріального округу Сушик Л.А. За результатами розгляду цього подання Міністерством юстиції України на підставі рішення Вищої кваліфікаційної комісії № 5 від 18.02.2019 виданий наказ про анулювання свідоцтва про право на зайняття нотаріальною діяльністю, виданого ОСОБА_1 за № 681/5 від 05.03.2019. Позивач вважає, що такі рішення прийняті без урахування усіх обставин, що мають значення, без дотримання необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення, у зв`язку із чим вони підлягають скасуванню.

Рішенням Волинського окружного адміністративного суду від 2 липня 2019 року позовні вимоги задоволено. Визнано протиправним та скасовано рішення Вищої кваліфікаційної комісії нотаріату Міністерства юстиції України № 5 від 18.02.2019 про анулювання свідоцтва про право на зайняття нотаріальною діяльністю, виданого Міністерством юстиції України від 11.04.1994 за № 1179 на ім`я ОСОБА_1 . Визнано протиправним та скасовано наказ Міністерства юстиції України від 05.03.2019 № 681/5 «Про анулювання свідоцтва про право на зайняття нотаріальною діяльністю, виданого ОСОБА_1 ». Визнано протиправним та скасовано наказ Головного територіального управління юстиції у Волинській області від 26.03.2019 № 59/6 «Про припинення нотаріальної діяльності приватного нотаріуса ОСОБА_1 ». Стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань Міністерства юстиції України, Вищої кваліфікаційної комісії нотаріату, Головного територіального управління юстиції у Волинській області на користь позивача судовий збір у розмірі по 768,40 грн.

Із таким судовим рішенням не погодилися Головне територіальне управління юстиції у Волинській області й Міністерство юстиції України та подали апеляційні скарги, в яких, посилаючись на порушення судом норм матеріального і процесуального права, невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи, просять скасувати рішення і постановити нове - про відмову у задоволенні позову. Обґрунтовуючи незгоду, апелянти зазначили, що 29.03.2018 була проведена планова комплексна перевірка діяльності приватного нотаріуса Луцького міського нотаріального округу Сушик ОСОБА_2 . ГТУЮ у Волинській області, за результатами якої встановлено неодноразові порушення позивачем законодавства при здійсненні нотаріальних дій. Також за інформацією правоохоронних органів позивач перебувала за межами державного кордону України в періоди з 29.08.2013 по 12.09.2013 та з 28.04.2015 по 19.05.2015. Однак, в цей період позивачем здійснювалися нотаріальні дії, а саме було посвідчено довіреності, посвідчено правочини, засвідчено вірність копій документів, засвідчено справжність підписів на заявах. Вчинення нотаріальних дій під час перебування за кордоном у 2013 та повторно у 2015 роках свідчить про порушення нотаріусом норм чинного законодавства, а саме вимог ст.ст. 1, 5, 41, 46-1, 52 Закону України «Про нотаріат», пункту 2 глави 1 розділу 1, пункту 1 глави 3 розділу 1, пункту 1 глави 4 розділу 1, глави 6 розділу 1, пунктів 3, 4 глави 9 розділу 1 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України. Також апелянти вказали, що суд безпідставно послався на висновок почеркознавчої експертизи №391 від 21 грудня 2017 року, який покладений в основу кримінального провадження №0000100, оскільки досліджувався лише підпис на екземплярі договору, що залишився у нотаріуса і позивач могла поставити підпис на цьому документі після повернення в Україну. Також зазначено, що суд безпідставно дійшов висновку про необхідність заподіяння шкоди як обов`язкової умови для відповідальності нотаріуса у вигляді анулювання свідоцтва, оскільки в разі неодноразовості порушень законодавства законодавець не передбачив такої умови, що підтверджено позицією Верховного Суду, викладеною у постанові від 6 березня 2019 року.

Позивачем було подано відзив на апеляційну скаргу, в якому вказано про законність і обґрунтованість оскаржуваного судового рішення.

У судовому засіданні представники відповідачів Мельник О.М., Новосад О.А. підтримали апеляційні скарги з підстав, що в них викладені.

У судовому засіданні представник позивача Мохнюк М.В. пояснив, що позивач заперечує факт перетину кордону у період з 28 квітня 2015 року по 19 травня 2015 року. Так за паспортом позивача кордон перетинала ОСОБА_3 , яка підтвердила цей факт поданням нотаріально засвідченої заяви, що приєднана до матеріалів справи. Допитані в рамках кримінального провадження свідки (сторони правочину) підтвердили факт особистого вчинення нотаріальних дій ОСОБА_4 . Тому, суд першої інстанції правомірно послався на постанову про закриття кримінального провадження. Також вказав, що апелянт безпідставно послався на порушення нотаріусом законодавства у 2013 році, оскільки ця обставина не була підставою для анулювання свідоцтва. Також представник позивача послався на постанову Верховного Суду у справі № 826/7176/17, згідно якої завдання шкоди є обов`язковою ознакою, яка має бути встановлена органом, що вирішує питання про анулювання свідоцтва на заняття нотаріальною діяльністю. Крім того, зауважив, що позивача вже було притягнуто до відповідальності за порушення, виявлені під час перевірки, у вигляді зупинення дії свідоцтва і зобов`язання підвищити кваліфікацію. Отже, повторне притягнення позивача до відповідальності за ці ж самі недоліки у роботі є порушенням ст. 61 Конституції України.

Суд, заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, дійшов висновку про наявність підстав для задоволення апеляційних скарг з таких мотивів.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 працює приватним нотаріусом Луцького міського нотаріального округу Волинської області, нотаріальна діяльність якої зареєстрована по даному нотаріальному округу Волинським обласним управлінням юстиції наказом від 25.05.2004 №58, про що видане реєстраційне посвідчення за № 65.

10 листопада 2018 року Головним управлінням юстиції у Волинській області на адресу Міністерства юстиції було винесено на розгляд до Вищої кваліфікаційної комісії нотаріату подання про анулювання свідоцтва про право на зайняття нотаріальною діяльністю ОСОБА_1 , мотивоване неодноразовими грубими порушеннями норм чинного законодавства при вчиненні нотаріальних дій, в тому числі, вчинення нотаріальних дій під час перебування за кордоном.

18 лютого 2019 року рішенням №5 Вища кваліфікаційна комісія нотаріату на підставі підпункту «е» пункту 2 частини 1 статті 12 Закону України «Про нотаріат», у зв`язку з неодноразовим порушенням нотаріусом чинного законодавства при вчиненні нотаріальних дій свідоцтво про право на зайняття нотаріальною діяльністю, виданого Міністерством юстиції України 11.04.1994 за № 1179 на ім`я ОСОБА_1 , вирішила анулювати, про що видано наказ Міністерства юстиції України №681/5 від 05.03.2019.

Із метою реалізації вищезазначеного наказу 26.03.2019 головним управлінням юстиції в області видано наказ №59/6 «Про припинення нотаріальної діяльності приватного нотаріуса».

Апеляційний суд не погоджується з висновками суду першої інстанції про протиправність вказаних рішень з наступних підстав.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Порядок правового регулювання діяльності нотаріату в Україні встановлено Законом № 3425-XII.

За правилами частини другої статті 3 цього Закону нотаріусом може бути громадянин України, який, зокрема, склав кваліфікаційний іспит і отримав свідоцтво про право на зайняття нотаріальною діяльністю.

Відповідно до частини першої статті 11 Закону № 3425-XII свідоцтво про право на заняття нотаріальною діяльністю видається Міністерством юстиції України на підставі рішення Вищої кваліфікаційної комісії нотаріату.

Згідно з положеннями статті 10 цього Закону для визначення рівня професійної підготовленості осіб, які мають намір займатися нотаріальною діяльністю, та вирішення питання про анулювання свідоцтва про право на зайняття нотаріальною діяльністю при Міністерстві юстиції України утворюється Вища кваліфікаційна комісія нотаріату; питання про анулювання свідоцтва про право на зайняття нотаріальною діяльністю розглядається Вищою кваліфікаційною комісією нотаріату за поданням відповідно Міністерства юстиції України, Головного управління юстиції Міністерства юстиції України в Автономній Республіці Крим, головних управлінь юстиції в областях, містах Києві та Севастополі або Нотаріальної палати України у випадках, визначених цим Законом.

Свідоцтво про право на заняття нотаріальною діяльністю може бути анульовано Міністерством юстиції України за рішенням Вищої кваліфікаційної комісії нотаріату, прийнятим на підставі подання Головного управління юстиції Міністерства юстиції України в Автономній Республіці Крим, головних управлінь юстиції в областях, містах Києві та Севастополі, у випадках, передбачених підпунктами «а» - «і» пункту 2 частини першої статті 12 Закону № 3425-XII.

Відповідно до пункту 4 Положення про Головні територіальні управління юстиції Міністерства юстиції України в Автономній Республіці Крим, в областях, містах Києві та Севастополі, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 23 червня 2011 року № 1707/5 (зареєстровано в Міністерстві юстиції України 23 червня 2011 року за № 759/19497; в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин; далі - Положення № 1707/5) Головне територіальне управління юстиції відповідно до покладених на нього завдань, зокрема:

організовує роботу установ нотаріату, перевіряє їх діяльність і вживає заходів до її поліпшення, здійснює керівництво державними нотаріальними конторами та перевірку організації нотаріальної діяльності державних і приватних нотаріусів, контролює дотримання нотаріусами порядку вчинення нотаріальних дій та виконання ними правил нотаріального діловодства, забезпечує роботу комісії з питань застосування санкцій за порушення вимог Закону України «Про запобігання та протидію легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом, або фінансуванню тероризму» (підпункт 4.38);

зупиняє, припиняє діяльність нотаріусів, готує обґрунтовані подання на розгляд Мін`юсту щодо анулювання свідоцтва про право на зайняття нотаріальною діяльністю (підпункт 4.42).

Згідно з пунктом 3 Порядку внесення головними управліннями юстиції Міністерства юстиції України в Автономній Республіці Крим, в областях, містах Києві та Севастополі або Нотаріальною палатою України подання про анулювання свідоцтва про право на зайняття нотаріальною діяльністю та його розгляд Вищою кваліфікаційною комісією нотаріату, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 28 липня 2011 року № 1904/5 (зареєстровано в Міністерстві юстиції України 28 липня 2011 року за № 925/19663; в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин; далі - Порядок № 1904/5) подання управління юстиції про анулювання свідоцтва про право на зайняття нотаріальною діяльністю (далі - Подання) повинно містити: інформацію про наявність підстав, визначених пунктом 2 частини першої статті 12 Закону; зазначення конкретних порушень, які були допущені нотаріусом; пропозиції щодо анулювання свідоцтва про право на зайняття нотаріальною діяльністю.

Відповідно до пункту 3 Положення про Вищу кваліфікаційну комісію нотаріату, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 31 серпня 2011 року № 923 (далі - Положення № 923) основними завданнями Комісії є: визначення рівня професійної підготовленості осіб, які мають намір займатися нотаріальною діяльністю; вирішення питання про анулювання свідоцтва про право на зайняття нотаріальною діяльністю.

Пунктом 4 цього Положення передбачено, що Комісія відповідно до покладених на неї завдань, зокрема, розглядає подання головних управлінь юстиції або Нотаріальної палати України про анулювання свідоцтва про право на зайняття нотаріальною діяльністю.

Відповідно до пункту 14 Порядку № 1904/5 на підставі рішення Комісії про анулювання свідоцтва про право на зайняття нотаріальною діяльністю видається відповідний наказ Міністерства юстиції України.

Згідно з Положенням про Міністерство юстиції України, затвердженого Указом Президента України від 06 квітня 2011 року № 395/2011 (далі - Положення № 395/2011), Мін`юст України є головним органом у системі центральних органів виконавчої влади з формування та забезпечення реалізації державної політики у сфері у сфері нотаріату (пункт 1). Основними завданнями Мін`юсту України є, зокрема, організація роботи нотаріату (пункт 3). Мін`юст України відповідно до покладених на нього завдань здійснює державне регулювання нотаріальної діяльності, зокрема встановлює умови допуску громадян до її провадження, здійснює контроль за організацією нотаріату, керівництво державними нотаріальними конторами, перевіряє організацію нотаріальної діяльності нотаріусів, дотримання ними порядку вчинення нотаріальних дій та виконання правил нотаріального діловодства, видає та анулює в установленому законом порядку свідоцтва про право на зайняття нотаріальною діяльністю, встановлює порядок виготовлення та знищення печатки приватного нотаріуса, вимоги до робочого місця (контори) приватного нотаріуса, затверджує порядок проведення перевірки організації нотаріальної діяльності державних і приватних нотаріусів, дотримання ними порядку вчинення нотаріальних дій та виконання правил нотаріального діловодства, порядок підвищення кваліфікації працівників органів нотаріату, нотаріусів та помічників нотаріусів, установлює правила професійної етики нотаріусів, здійснює аналітично-методичне забезпечення нотаріальної діяльності, узагальнює та регулює нотаріальну практику, готує для нотаріусів роз`яснення з питань, що належать до компетенції Міністерства, забезпечує надання нотаріусам методичної допомоги у сфері державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень (підпункт 58 пункту 4).

Мін`юст України у межах повноважень, на основі та на виконання Конституції та законів України, актів і доручень Президента України, актів Кабінету Міністрів України видає накази, організовує і контролює їх виконання (пункт 9).

Відповідно до підпункту «е» пункту 2 частини першої статті 12 Закону № 3425-XII свідоцтво про право на заняття нотаріальною діяльністю може бути анульовано Міністерством юстиції України за рішенням Вищої кваліфікаційної комісії нотаріату, прийнятим на підставі подання Головного управління юстиції Міністерства юстиції України в Автономній Республіці Крим, головних управлінь юстиції в областях, містах Києві та Севастополі, у випадку неодноразового порушення нотаріусом чинного законодавства при вчиненні нотаріальних дій або грубого порушення закону, яке завдало шкоди інтересам держави, підприємств, установ, організацій, громадян.

Згідно з частиною першою статті 7 Закону № 3425-XII нотаріуси або посадові особи, які вчиняють нотаріальні дії, у своїй діяльності керуються законами України, постановами Верховної Ради України, указами і розпорядженнями Президента України, постановами і розпорядженнями Кабінету Міністрів України, а на території Республіки Крим, крім того, - законодавством Республіки Крим, наказами Міністра юстиції України, нормативними актами обласних, Київської та Севастопольської міських державних адміністрацій.

Відповідно до статті 5 Закону № 3425-XII нотаріус зобов`язаний: здійснювати свої професійні обов`язки відповідно до цього Закону і принесеної присяги, дотримуватися правил професійної етики; сприяти громадянам, підприємствам, установам і організаціям у здійсненні їх прав та захисті законних інтересів, роз`яснювати права і обов`язки, попереджати про наслідки вчинюваних нотаріальних дій для того, щоб юридична необізнаність не могла бути використана їм на шкоду; зберігати в таємниці відомості, одержані ним у зв`язку з вчиненням нотаріальних дій; відмовити у вчиненні нотаріальної дії в разі її невідповідності законодавству України або міжнародним договорам; вести нотаріальне діловодство та архів нотаріуса відповідно до встановлених правил; дбайливо ставитися до документів нотаріального діловодства та архіву нотаріуса, не допускати їх пошкодження чи знищення; надавати документи, інформацію і пояснення на вимогу Міністерства юстиції України, Головного управління юстиції Міністерства юстиції України в Автономній Республіці Крим, головних управлінь юстиції в областях, містах Києві та Севастополі при здійсненні ними повноважень щодо контролю за організацією діяльності та виконанням нотаріусами правил нотаріального діловодства; постійно підвищувати свій професійний рівень, а у випадках, передбачених пунктом 3 частини першої статті 29-1 цього Закону, проходити підвищення кваліфікації; виконувати інші обов`язки, передбачені законом.

Як встановлено судом апеляційної інстанції, видане позивачу свідоцтво було анульоване на підставі дослідження подання Головного територіального управління юстиції у Волинській області та доданих до нього документів.

Згідно подання встановлено, що позивач з 28 квітня 2015 року по 19 травня 2015 року перебувала за кордоном, що підтверджено інформацією Прикордонної служби України. Однак, за цей період нею було вчинено 15 нотаріальних дій із використанням 12 спеціальних нотаріальних бланків, зокрема було посвідчено справжність підпису на заявах ( реєстрові № 264, 265, 267, 268, 273), посвідчено довіреності (реєстрові № 266,271,277), засвідчено вірність копій документів, посвідчено правочини (реєстровий № 272, 274), видано свідоцтво про спадщину.

Також у період з 29 серпня 2013 року по 12 вересня 2013 року, в той час як позивач перебувала за кордоном згідно інформації Прикордонної служби України, нотаріусом Сушик ОСОБА_5 були вчинені нотаріальні дії: посвідчено правочин (реєстровий № 667), посвідчено довіреності (реєстрові № 662, 665, 671, 672, 674, 675), засвідчено справжність підпису на заявах.

Також, за результатами проведеної 29 березня 2018 року комплексної перевірки діяльності нотаріуса ОСОБА_1 було встановлено, зокрема, такі порушення законодавства: позивач посвідчила довіреність (р.17 від 16 січня 2017 року на представництво інтересів неповнолітньої особи, тобто особи з неповною цивільною дієздатністю, чим порушено вимоги ст. 44 Закону України «Про нотаріат», також позивач посвідчила договір дарування квартири 9р. №59 від 1 лютого 2017 року) , в якій право користування мали малолітні особи, без дозволу органу опіки і піклування на вчинення такого правочину, чи порушено п.п. 1.9. пункту 1 глави 2 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій. Також порушено норми ст.ст. 46, 47 Закону України «Про нотаріат» під час посвідчення договорів дарування часток житлового будинку, зокрема, у договорах № 43 від 02 лютого 2016 року, № 193 від 31 березня 2016 року неправильно вказано площу об`єктів, тощо.

У рішенні Вищої кваліфікаційної комісії нотаріату від 18 лютого 2019 року вказано, що позивач у періоди з 29 серпня 2013 року по 12 вересня 2013 року та з 28 квітня 2015 року по 19 травня 2015 року перебувала за кордоном, але нею здійснювали нотаріальні дії. Тобто порушено вимоги статей 5, 6, 8, 41, 43, 44, 45, 46-1, 52 Закону України «Про нотаріат», Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року № 296/5, якими встановлено обов`язковість особистого здійснення дій нотаріусом.

Також, вказано про порушення норм чинного законодавства при вчиненні нотаріальних дій, що були зафіксовані при здійсненні планової комплексної перевірки. Так, ОСОБА_1 було посвідчено довіреність на представництво інтересів від імені неповнолітньої особи, тобто особи з неповною цивільною дієздатністю, чим порушено вимоги частини 2 статті 32 Цивільного кодексу України, ст. 44 Закону України «Про нотаріат», пункту 1 глави 4 розділу і Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України (реєстровий №17 від 6 січня 2017 року).

Нотаріусом ОСОБА_1 посвідчено договір дарування квартири, в якій право користування мали малолітні особи без відповідного дозволу органу опіки й піклування, чим порушено ст.12 Закону України «Про основи соціального захисту бездомних осіб і безпритульних дітей», підпункту 1.9 пункту 1 глави 2 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України.

Також виявлено недотримання нотаріусом вимог ст.358 Цивільного кодексу України, статей 4, 5, 46, 49, 54 Закону України «Про нотаріат», пункту 1.6 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України.

Також зазначено й про інші порушення, допущені позивачем при вчинені нотаріальних дій.

Комісія дійшла висновку, що мало місце неодноразове порушення законодавства позивачем при здійсненні нотаріальних дій, що є підставою для анулювання свідоцтва про право на зайняття нотаріальною діяльністю.

Апеляційний суд зазначає, що позивач не оспорює наявність з її боку порушень чинного законодавства при вчиненні нотаріальних дій, які зазначені у довідці про результати планової комплексної перевірки діяльності приватного нотаріуса Луцького міського нотаріального округу ОСОБА_1 за період 2015-2018 рр. від 5 квітня 2018 року.

При цьому апеляційний суд вказує, що перевіркою встановлено більше одного порушення законодавства при вчиненні нотаріальних дій, що свідчить про неодноразовість таких порушень.

Доводи представника позивача про безпідставність покладення цих порушень в основу прийнятого рішення про анулювання свідоцтва через подвійне притягнення до відповідальності всупереч вимогам ст. 61 Конституції України, суд відхиляє з таких підстав.

Дійсно, наказом Головного територіального управління юстиції у Волинській області від 7 вересня 2018 року № 349/7 у зв`язку з допущенням приватним нотаріусом порушень при вчиненні нотаріальних дій, встановлених за результатами планової перевірки у відповідності до п. 3 ч. 1 ст. 29-1, ст. 29-2 Закону України «Про нотаріат» було вирішено зупинити нотаріальну діяльність ОСОБА_1 строком на 14 днів і зобов`язано пройти підвищення кваліфікації (том 1 а.с. 135).

Однак згідно вищевказаних норм законодавства, якими керувалося Головне територіальне управління юстиції у Волинській області, передбачено можливість тимчасового зупинення нотаріальної діяльності тільки у разі неодноразового порушення правил нотаріального діловодства.

Тобто, оскільки у довідці за наслідками перевірки від 5 квітня 2018 року було зазначено про порушення позивачем правил діловодства (окремий розділ довідки на аркушах 47), було прийнято рішення про зупинення нотаріальної діяльності для підвищення кваліфікації нотаріуса.

У той час, підставою для анулювання свідоцтва про право на зайняття нотаріальною діяльністю ОСОБА_1 стали порушення позивачем норм чинного законодавства при вчиненні нотаріальних дій (Закону України «Про основи соціального захисту бездомних осіб і безпритульних дітей», Закону України «Про нотаріат», Цивільного кодексу України, Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України).

Отже, підставою для зупинення дії свідоцтва стали інші порушення, ніж вказані у рішенні про анулювання свідоцтва про право на зайняття нотаріальною діяльністю ОСОБА_1 , а тому відсутні підстави для висновку про порушення відповідачем ст. 61 Конституції України щодо неприпустимості подвійного притягнення до відповідальності за одне і те ж саме порушення.

Щодо висновків суду про особисте здійснення позивачем нотаріальних дій з 28 квітня по 19 травня 2015 року апеляційний суд зазначає наступне.

Згідно позиції Європейського Суду з прав людини висловленої у п. 53 рішення у справі «Федорченко та Лозенко проти України», суд при оцінці доказів керується критерієм доведення «поза розумним сумнівом».

Згідно інформації Прикордонної служби України ОСОБА_1 28 квітня 2015 року вилетіла до РФ та 19 травня 2015 року повернулася на територію України.

Доводи позивача про здійснення перетинання кордону іншою особою ОСОБА_3 за її паспортом поза волею самої ОСОБА_1 суд вважає непідтвердженими, оскільки відповідної заяви до правоохоронних органів про незаконне перетинання кордону та викрадення паспорту подано не було.

Також, апеляційний суд критично ставиться до висновків суду першої інстанції щодо особистого здійснення нотаріусом посвідчення договору купівлі - продажу від 15.05.2015 НАМ 965139, який зареєстровано за №274, оскільки, як видно з матеріалів кримінального провадження № 0000100, було проведено дослідження (почеркознавчу експертизу) підпису ОСОБА_1 на екземплярі договору, який вилучено саме у позивача, а не на примірниках, що були видані сторонам у день підписання договору. При цьому експертизою не було встановлено період підписання цього документу ОСОБА_1 . Тобто, підписання цього примірника позивачем не підтверджує того, що у день укладання і посвідчення правочину Сушик Л.А. здійснювала нотаріальні дії особисто.

Апеляційний суд також відхиляє посилання суду першої інстанції на показання свідків ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , які вказали, що договір купівлі-продажу з їх участю посвідчувала нотаріус ОСОБА_1 особисто, оскільки вказані особи не змогли описати позивачку, заявили, що не впізнають її при зустрічі. При цьому, не вказали, що нотаріус пред`явила документ, що посвідчує її особу.

Крім того, вказані особи не є об`єктивно неупередженими, оскільки потенційно зацікавлені у дійсності укладеного договору щодо продажу майна.

Також апеляційний суд зазначає, що громадянка РФ ОСОБА_3 не була допитана в якості свідка, будучи попередженою про кримінальну відповідальність, а тому її заяву, що міститься в матеріалах справи, не можна визнати належним доказом.

Крім того, позивач не спростувала тверджень відповідача, які також були підставою для прийняття рішення про анулювання свідоцтва ОСОБА_4 на право здійснення нотаріальної діяльності, щодо здійснення нотаріальних дій під час перебування за кордоном у 2013 році.

При цьому апеляційний суд відхиляє доводи представника позивача, що ці порушення не були покладені в основу оскаржуваного рішення, оскільки і у поданні про анулювання свідоцтва про право на зайняття нотаріальною діяльністю ОСОБА_4 від 30 листопада 2018 року (том 1 аркуш справи 165) і у рішенні № 5 від 18 лютого 2019 року Вищої кваліфікаційної комісії нотаріату (том 1 аркуш справи 171) зазначено, що мали місце випадки вчинення приватним нотаріусом Сушик Л.А. нотаріальних дій у період перебування за кордоном з 29 серпня 2013 року по 12 вересня 2013 року).

Апеляційний суд також вважає безпідставними доводи позивача про те, що неправомірними діями позивача не заподіяна шкода, яка є необхідною умовою для анулювання свідоцтва.

Так, згідно підпункту «Е» пункту 2 частини 1 статті 12 Закону України «Про нотаріат» визначено дві умови, за яких свідоцтво на право заняття нотаріальною діяльністю може бути анульоване: неодноразове порушення нотаріусом чинного законодавства або грубе порушення закону, яке завдало шкоди інтересам держави, підприємств, установ, організацій, громадян при вчиненні нотаріальних дій та/або інших дій, покладених на нотаріуса відповідно до закону.

Тобто наявність сполучника «або», який за правилами українського правопису є розділовим сполучником, за допомогою якого з`єднуються незалежні частини складносурядного речення, свідчить про те, що законодавець передбачив саме дві незалежні підстави для анулювання свідоцтва.

Таким чином, законодавець встановив, що у разі вчинення грубого порушення закону необхідною умовою анулювання свідоцтва є заподіяння шкоди, а в разі неодноразового порушення законодавець такої умови не визначив.

Крім того, слід зазначити, що застосування займенника «яке» в однині також свідчить про те, що законодавець пов`язав необхідність завдання шкоди саме з грубим порушенням закону.

Отже, оскільки позивач вчинила неодноразове порушення чинного законодавства при вчиненні нотаріальних дій, встановлення заподіяної шкоди у даному випадку не є обов`язковою умовою для анулювання свідоцтва.

З огляду на викладене, апеляційний суд дійшов висновку, що оскаржувані рішення про анулювання свідоцтва позивача про право на зайняття нотаріальною діяльністю є обґрунтованим, оскільки наведені обставини допущення позивачем порушень чинних нормативно-правових актів, які регламентують порядок вчинення нотаріальних дій, є доведеними.

Враховуючи викладене, законним є і наказ Головного територіального управління у Волинській області від 26.03.2019 №59/6 «Про припинення нотаріальної діяльності приватного нотаріуса ОСОБА_1 », оскільки його було видано на виконання рішень про анулювання свідоцтва позивача.

Суд також враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у касаційному провадженні), сформовану, зокрема у справах «Салов проти України» (заява № 65518/01; від 6 вересня 2005 року; пункт 89), «Проніна проти України» (заява № 63566/00; від 18 липня 2006 року; пункт 23) та «Серявін та інші проти України» (заява № 4909/04; від 10 лютого 2010 року; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v.) серія A. 303-A; 09 грудня 1994 року, пункт 29).

Приписами пункту 7 частини 3 статті 317 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що порушення норм процесуального права є обов`язковою підставою для скасування судового рішення та ухвалення нового рішення суду, якщо: суд розглянув за правилами спрощеного позовного провадження справу, яка підлягала розгляду за правилами загального позовного провадження.

Колегія суддів, з урахуванням вищевикладеного доходить висновку, що рішення суду першої інстанції прийняте з порушенням норм матеріального та процесуального права, у зв`язку з чим підлягає скасуванню з прийняттям нової постанови про відмову у задоволенні позовних вимог.

Керуючись ч. 3 ст. 243, ст.ст. 250, 308, 310, 315, 317, 321, 322, 325 КАС України, суд,

П О С Т А Н О В И В :

апеляційні скарги Головного територіального управління юстиції у Волинській області, Міністерства юстиції України задовольнити, рішення Волинського окружного адміністративного суду від 02 липня 2019 року скасувати.

Прийняти нову постанову, якою в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовити.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення до Верховного Суду.

Головуючий суддя О. О. Большакова
судді М. А. Пліш
В. В. Святецький
Повний текст складено 27 листопада 2019 року.