Справа № 214/5364/19
Суддя: Прасолов В. М.
Дата ухвалення: 2019-11-14 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 214/5364/19
2-а/214/235/19
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

14 листопада 2019 року Саксаганський районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді Прасолова В.М.

при секретарі Улятовській М.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Кривому Розі адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до інспектора Полку патрульної поліції в м. Кривому Розі Управління патрульної поліції в Дніпропетровській області Департаменту патрульної поліції Алексєєнка Андрія Анатолійовича про скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, закриття провадження по справі, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом 19 липня 2019 року, в якому просить: постанову серії ЕАВ №1268452 від 27 червня 2019 року про накладення на нього, ОСОБА_1 , адміністративного стягнення за ст.122 ч.1 КУпАП у виді штрафу в розмірі 255 грн. визнати незаконною та скасувати; провадження по справі про адміністративне правопорушення закрити відповідно до п.1 ч.1 ст.247 КУпАП у зв`язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення.

Пред`явлені вимоги мотивовано наступним. Постановою серії ЕАВ №1268452 від 27 червня 2019 року, винесеною інспектором Полку ПП в м. Кривий Ріг УПП Дніпропетровської області Алєксєєнком А.А. на нього накладено адміністративне стягнення за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ст.122 ч.1 КУпАП у виді штрафу в розмірі 255 грн. Відповідно до вищезазначеної постанови він начебто 27 червня 2019 року, перебуваючи на вул. 23 Лютого, 34 в м. Кривий Ріг, керуючи транспортним засобом, порушив вимоги знаку 5.16 ПДР Україні «Напрямок руху по смугам», а саме здійснив рух прямо, де це дозволено лише ліворуч, чим порушив п.8.4 «ґ» ПДР України. Із зазначеною постановою він не згоден та вважає її незаконною з наступних підстав. Порядок притягнення осіб до адміністративної відповідальності встановлений КУпАП. Відповідно до ст.7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу у зв`язку з адміністративним правопорушенням, інакше як на підставі і в порядку, встановленому законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюються на основі суворого додержання законності. Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом. Відповідно до ст.33 КУпАП при накладенні стягнення враховуються характер вчиненого правопорушення, особа порушника, ступінь його вини, майновий стан, обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність. Статтею 252 КУпАП передбачено, що орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю. Але, при винесенні оскаржуваної постанови цього зроблено не було та посадовою особою, яка винесла цю постанову, зазначені вище вимоги закону не виконані. Так, в порушення вимог ст.278 КУпАП посадовою особою не вирішено, чи належить до її компетенції розгляд даної справи; чи підлягають задоволенню клопотання особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілого, їх законних представників і адвоката. Згідно зі ст.280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Але вимоги цієї статті також не виконані. При винесенні постанови відповідач грубо порушив права позивача, передбачені ст.268 КУпАП, а саме право давати пояснення, подавати докази, заявляти клопотання; при розгляді справи користуватися юридичною допомогою адвоката, іншого фахівця у галузі права, який за законом має право на надання правової допомоги особисто чи за дорученням. Так, після того як патрульний Алєксєєнко А.А. повідомив позивачеві, що він начебто проїхав перехрестя у лівій смузі, одразу почавши складати адміністративний протокол, позивач повідомив йому, що поспішає на роботу та просив вирішити питання про складання протоколу в інший час. Також він пояснив, що вищевказане перехрестя проїхав у середній лінії та вже після проїзду перестроївся у лівий ряд для випередження іншого транспортного засобу, що рухався у середній смузі руху попереду. Перевіривши документи, патрульний Алєксєєнко А.А. роз`яснив позивачеві процесуальні права. Вислухавши його позивач сказав, що з інкримінованим порушенням ПДР України він не згоден. Що стосується встановлення свідків, він повідомив патрульному, що в салоні його автомобіля знаходиться 2 свідки, які бачили, що він проїхав перехрестя в середній смузі руху. Інспектор патрульної поліції бачив вказаних свідків, оскільки розгляд правопорушення проводився поруч із його автомобілем, однак вказаних свідків навіть не було опитано. Після чого патрульний Алєксєєнко А.А. повідомив, що справа вже розглянута в «спрощеному порядку». Таким чином, позивач вважає, що його права, передбачені ст.268 КУпАП, грубо порушені, розгляд адміністративної справи в порушення вимог ст.279 КУпАП проведено не було, чим позбавлено можливості у встановленому законом порядку під час розгляду справи довести відсутність складу правопорушення. Вважає, що в разі якби розгляд справи патрульним Алєксєєнком А.А. проводився з дотриманням вимог законодавства, а саме якби були встановлені та опитані свідки події, складено план-схему розташування та руху транспортного засобу через перехрестя тощо, то за результатами розгляду справи було б встановлено, що він не порушував ПДР України. Окремо акцентував увагу, що відповідно до ст.276 КУпАП справа про адміністративне правопорушення розглядається за місцем його вчинення. Конституційний Суд України у своєму рішенні від 26 травня 2015 року № 5-рп/2015 у справі за конституційним поданням Уповноваженого ВРУ з прав людини щодо офіційного тлумачення положення ч.1 ст.276 КУпАП зробив висновок, що словосполучення «за місцем вчинення правопорушення», вжите у ст.276 КУпАП визначає адміністративно-територіальну одиницю, на яку поширюється юрисдикція відповідного органу, уповноваженого законом розглядати справу про адміністративне правопорушення. Згідно зі ст.277 КУпАП, справа про адміністративне правопорушення розглядається у 15-денний строк. Таким чином, у патрульного Алєксєєнко А.А. не було об`єктивних підстав для відмови в задоволенні вищевказаних клопотань позивача та він повинен був призначити розгляд справи на інший день, надати повістку про виклик для розгляду справи та провести розгляд за місцезнаходженням Полку ПП в м. Кривий Ріг УПП Дніпропетровської області ДПП. Виходячи з викладеного, винесення постанови про притягнення до адміністративної відповідальності за ст.122 КУпАП одразу на місці вчинення, на думку патрульного, адміністративного правопорушення є неправомірним і призвело до порушення прав позивача, закріплених у ст.268 КУпАП, зокрема прав заявляти клопотання, подавати докази по справі тощо. Крім того, відповідно до ст.19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень, у спосіб, що передбачений Конституцією та Законами України. Згідно положень ст.217 КУпАП посадові особи, уповноважені розглядати справи про адміністративні правопорушення, можуть накладати адміністративні стягнення, передбачені цим Кодексом, у межах наданих їм повноважень і лише під час виконання службових обов`язків. Згідно з п.1 ст.247 КУпАП, обов`язковою умовою притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність події адміністративного правопорушення. Для встановлення події правопорушення, передбаченого ст.122 КУпАП, необхідно з`ясувати факт його скоєння. Наявність події правопорушення доводиться шляхом надання доказів. Обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених ст.255 цього Кодексу. Відповідно до ч.1 ст.74 Кодексу адміністративного судочинства України суд не бере до уваги докази, які одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Відповідно до ст. 283 КУпАП постанова по справі про адміністративне правопорушення повинна містити, крім іншого, відомості про технічний засіб, яким здійснено фото або відеозапис. У даній справі постанова є документом, що офіційно засвідчує факт неправомірних дій, також є одним з основних джерел доказів, але вона не містить даних, які беззаперечно підтверджують факт вчинення позивачем інкримінованого правопорушення, до нього не додано жодного документу (план-схема, пояснення свідків тощо) в обґрунтування висновків відповідача щодо наявності в його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.122 КУпАП. Також, в постанові взагалі не зазначено відомостей про наявність відеозапису правопорушення і технічний засіб, за допомогою якого його здійснено. Лише в фабулі правопорушення вказано «Боді 000139» та «регістратор Ксіомі». Однак не вказано що саме за «Боді» та не вказано характеристик регістратору, на який начебто зафіксовано правопорушення. Через те, що він повідомив інспектору ПП, що поспішає на роботу та не має часу на розгляд порушення, відеозапис правопорушення йому не було показано. Зважаючи на викладене вважає, що відеозапис, який зробив патрульний Алєксєєнко А.А., є недопустимим доказом по справі. Інших доказів по справі встановлено та досліджено не було. Виходячи з вищевикладеного, вважає оскаржувану постанову незаконною та винесенню з грубим порушенням законодавства, а відтак такою, що підлягає скасуванню.

Правом на участь в судовому засіданні позивач не скористався, подавши заяву про розгляд справи за його відсутності, пред`явлені вимоги підтримав, наполягав на їх задоволенні з підстав, викладених в позові. Крім того, подав заперечень на відзив, в яких зазначив наступне. Вказує, що до відзиву відповідно до додатків долучено DVD-диск із записом правопорушення, однак ознайомившись із відзивом та додатками до нього встановлено, що на диску фактично міститься запис його розмови із патрульним УПП Дніпропетровської області Алєксєєнком А.А., після того, як відповідач його зупинив. Вважає, що запис його розмови із відповідачем жодної доказової бази вчинення адміністративного правопорушення не несе, крім того, що його фактично було зупинено працівниками патрульної поліції 27 червня 2019 року. Жодного запису із правопорушенням на диску не виявлено. Відповідно до ч.2 ст.71 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову. За положеннями ст.251 КУпАП, доказами у справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, в тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, в тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, іншими документами. У даній справі постанова є документом, що офіційно засвідчує факт неправомірних дій, також є одним з основних джерел доказів, але вона не містить даних, які беззаперечно підтверджують факт вчинення інкримінованого правопорушення, до нього не додано жодного документу (план-схема, пояснення свідків тощо) в обґрунтування висновків відповідача щодо наявності в діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.122 КУпАП. Також, в постанові взагалі не зазначено відомостей про наявність відеозапису правопорушення і технічний засіб, за допомогою якого його здійснено. Лише в фабулі правопорушення вказано «Боді 000139» та «регістратор Ксіомі». Однак не вказано, що саме за «Боді» та не вказано характеристик регістратору, на який начебто зафіксовано правопорушення. Через те, що він повідомив інспекторові ПП, що поспішає на роботу та не має часу на розгляд порушення, відеозапис правопорушення відповідач йому не показав. Фактично в постанові про накладання адміністративного стягнення не зазначено жодної інформації про технічний засіб, яким здійснено фото або відеозапис. Більш того, крім письмового відзиву відповідачем взагалі не надано жодного доказу вини позивача у вчиненні правопорушення (в тому числі і відеозапису самого правопорушення). Тобто, відповідач не надав суду належних доказів того, що позивач скоїв адміністративне правопорушення, а отже можливо прийти до висновку про безпідставність притягнення позивача до адміністративної відповідальності. За таких обставин вважає, що відповідач не надав доказів того, що позивач 27 червня 2019 року, перебуваючи на вул. 23 Лютого, 34 в м. Кривий Ріг, керуючи транспортним засобом, порушив вимоги знаку 5.16 ПДР Україні «Напрямок руху по смугам», а саме здійснив рух прямо де це дозволено лише ліворуч, чим порушив п.8.4 «ґ» ПДР, тому постанова про притягнення його до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.122 КУпАП підлягає скасуванню. Аналогічна позиція висвітлена в рішенні Дніпровського апеляційного суду 214/6518/18 від 18 квітня 2019 року. Також вказав, що після зупинки поліцейськими не вступав в суперечки з ними, але в категоричній формі не визнав свою провину. В подальшому переконався, що при проїзді перехрестя вимог Правил дорожнього руху не порушував.

Відповідач в судове засідання не прибув, заявивши про розгляд справи без його участі. Згідно позиції, викладеної у відзиві на позов, зазначив, що заперечує проти задоволення позовних вимог ОСОБА_1 , вважаючи винесену ним постанову законною та обґрунтованою з огляду на наступне. Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Пункт 11 частини 1 статті 23 Закону України «Про Національну поліцію» зазначено, що поліція відповідно до покладених на неї завдань регулює дорожній рух та здійснює контроль за дотриманням ПДР України його учасниками та за правомірністю експлуатації транспортних засобів на вулично-дорожній мережі. Відповідно до розділу 33 п.5.16 ПДР України виїзд на дорогу з реверсним рухом: знак застосовується для позначення виїзду на дорогу, позначену знаком 5.13, і встановлюється на всіх бокових виїздах. Водії, які виїхали на дорогу з реверсним рухом з бічних примикань, можуть перестроюватися на смугу реверсивного руху тільки після проїзду реверсного світлофору з увімкненим сигналом, що дозволяє рух. Пункт 8.4 «ґ» ПДР України «наказові знаки» - показують обов`язкові напрямки руху або дозволяють деяким категоріям учасників рух по проїзній частині чи окремих ділянках, а також запроваджують або скасовують деякі обмеження. В позовній заяві позивач намагається ввести суд в оману, стверджуючи, що начебто він поспішав та просив перенести складання протоколу на інший час. На відео чітко зафіксовано, як позивач не заявляє жодного клопотання під час розгляду справи. Відповідач зазначив, що ним під час патрулювання 27 червня 2019 року о 07.50 год. у м. Кривому Розі був помічений транспортний засіб марки Geely, р/н НОМЕР_1 , водій якого здійснив рух по вул. 23 Лютого, 34 по крайній лівій смузі, чим порушив вимоги дорожнього знаку 5.16 ПДР України «напрямок руху по смугам», а саме з крайньої лівої смуги здійснив рух прямо, тоді коли рух з крайньої лівої смуги дозволено тільки ліворуч, чим порушив п. 8.4. (ґ) ПДР України. Відповідач виконав вимоги ст.251 КУпАП, відповідно до якої орган (посадова особа) доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненням особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновками експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосується забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами. Також відповідач вимоги ст.252 КУпАП, відповідно до якої посадова особа оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю. Відповідно до ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Вказує, що після того, як були помічені ознаки порушення позивачем ПДР України, відповідач зупинив автомобіль, підійшов та представився згідно з п.3 ст.18 Закону України "Про Національну поліцію", після чого згідно з п.1.1 та п.2 ст.35 Закону України "Про Національну поліцію" повідомив про причину зупинки, попросив пред`явити водійське посвідчення, реєстраційний документ на транспортний засіб. Зачитав позивачу його права, зазначені у ст.268 КУпАП та ст.63 Конституції України, що зафіксовано на відео №....1510 на 02.25 хв.. Переконавшись, що вимоги ст.278 КУпАП виконані, перейшов до розгляду адміністративної справи стосовно позивача. Під час розгляду справи від позивача не надходило жодного клопотання, він запропонував позивачеві переглянути відео, на якому зафіксовано факт вчиненого правопорушення, але позивач відмовився, лише благаючи не виносити постанову, пояснюючи, що він так більше не буде. Під час розгляду справи позивач пояснив, що він рухався по крайній лівій смузі, так можливо порушив вимогу знаку 5.16 ПДР України, але більше не буде. Після з`ясування усіх фактичних даних ним було встановлено наявність в діях позивач складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.122 КУпАП, а саме порушення вимог дорожніх знаків. За результатами розгляду адміністративної справи та з метою припинення вказаного правопорушення, інспектором було законно та обґрунтовано, з дотриманням норм чинного законодавства до позивача застосовано адміністративне стягнення - штраф у розмірі 255 грн., шляхом винесення постанови у справі про адміністративне правопорушення серії ЕАВ № 1268452 від 27 червня 2019 року, відповідно до вимог Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі. Позивачу було роз`яснено його права, передбачені ст. 268 КУпАП право, порядок та строки оскарження постанови згідно зі ст. 287 - 289 КУпАП. Отже, вищезазначені вимоги закону, як суб`єкт владних повноважень відповідач виконав, але позивач не забажав скористатися усіма правами, передбаченими ст.268 КУпАП. Відтак при винесенні оскаржуваної постанови, відповідач керувався ПДР України, КУпАП, в постанові чітко описане правопорушення, яке було скоєне, а тому діяв в межах правового кола і не порушував норм процесуального права. Відповідно до ст.222 КУпАП органи Національної поліції розглядають справи про такі адміністративні правопорушення, в тому числі, про порушення громадського порядку, Правил дорожнього руху, правил, що забезпечують безпеку руху транспорту, правил користування засобами транспорту (частини перша, друга, третя, п`ята і шоста статті 121, статті 121-1, 121-2, частини перша, друга і третя статті 122, частина перша статті 123, статті 124-1 - 126, ) тощо. Від імені органів Національної поліції розглядають справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право працівники органів і підрозділі Національної поліції, які мають спеціальні звання, відповідно до покладених на них повноважень. Вважає, що позивач не надав докази щодо того, що ним не було вчинено адміністративне правопорушення, оскільки в спірному випадку позивач зобов`язаний надати докази на підтвердження обставин, які викладені у позовній заяві, а також докази на спростування факту вчинення ним адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.122 КУпАП. Статтею 77 КАС України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. Відповідно до ст. 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Згідно до ст. 73 КАС України належними є докази, які містять інформацію щодо предмету доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Доказів того, що факт правопорушення не мав місце з боку позивача, останній суду не надав, факт скоєння правопорушення підтверджується складеною у відповідності до вимог КУпАП постановою про адміністративне правопорушення, відеозаписом з персонального відеореєстратора та самим позовом. По суті, позивач спотворює дійсні обставини справи з метою ухилитися від адміністративної відповідальності за вчинене ним адміністративне правопорушення, а тому його вимоги є безпідставними і задоволенню не підлягають.

Під час розгляду справи судом досліджені наступні письмові докази: постанова (а.с.6), диск з відеозаписами (а.с.34).

З огляду на те, що в силу п.9 ч.1 ст.31, ст.40 Закону України «Про національну поліцію» відеоспостереження за дотриманням ПДР України інспектором зафіксовано у встановленому законом порядку, відмітка про що є в оскаржуваній постанові, тому у розумінні ст.251 КУпАП він є доказом в справі про адміністративне правопорушення та підлягає оцінці на його належність, допустимість, достовірність та достатність в сукупності з іншими доказами.

Відповідно до ст.73 КАС України, суд вважає належними доказами постанову (а.с.6), диск з відеозаписами (а.с.34), так як вони стосуються факту керування позивачем транспортним засобом 27 червня 2019 року, накладення на позивача адміністративного стягнення та обставин розгляду відповідачем справи про адміністративне правопорушення у відношенні позивача.

Відповідно до ст.74 КАС України, суд вважає допустимими доказами постанову (а.с.6), диск з відеозаписами (а.с.34), які одержані з дотриманням вимог КАС України.

Згідно ст.75 КАС України, постанову (а.с.6), диск з відеозаписами (а.с.34), суд вважає достовірними доказами.

На підставі ст. 6 КАС України, оцінивши безпосередньо, всебічно, повно та об`єктивно досліджені у судовому засіданні докази, суд вважає їх достатніми для встановлення наступних обставин. При цьому суд керується вимогами ст.77 ч.2 КАС України, відповідно до якої в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, обов`язок доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

27 червня 2019 року о 7 год. 42 хв. в м. Кривий Ріг по вул. 23-го Лютого 34 водій ОСОБА_1 керував автомобілем марки Geely MK Cross, р/н НОМЕР_1 . Вказана обставина підтверджена обсягом наявних доказів, визнана сторонами та доказуванню в окремому порядку не підлягає.

27 червня 2019 року при проїзді перехрестя по вул. 23-го Лютого біля буд.34 в м. Кривий Ріг вимог Правил дорожнього руху не порушував.

27 червня 2019 року о 7 год. 58 хв. інспектором Полку ПП в м. Кривий Ріг Управління ПП в Дніпропетровській області ДПП Алєксєєнком А.А. винесено постанову про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.122 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 255 грн.

Із постанови слідує, що 27 червня 2019 року о 7 год. 42 хв. водій ОСОБА_1 , керуючи автомобілем марки Geely MK Cross, р/н НОМЕР_1 , по автодорозі по вул. 23-го Лютого біля буд.34 в м. Кривий Ріг, не виконав вимоги дорожнього знаку 5.16 «напрямок руху по смугам», а саме здійсни рух прямо, де це дозволено лише ліворуч, чим порушив п.8.4 «г» ПДР України. Правопорушення зафіксовано на боді камеру 00139 та реєстратор.

При розгляді справи поліцейським Сілкін Д.Ю. висловив думку, що можливо допустив порушення.

Судом встановлено, що справа про адміністративне правопорушення була розглянута безпосередньо на місці вчинення правопорушення інспектором ПП як уповноваженою посадовою особою органу поліції, що не суперечить ст.276 КУпАП, з попереднім роз`ясненням ОСОБА_1 як особі, яка притягується до адміністративної відповідальності, його процесуальних прав, передбачених ст.63 Конституції України, ст.268 КУпАП, що підтверджується підписом позивача в постанові про адміністративне правопорушення та спростовує доводи позивача щодо обмеження його процесуальних прав та позбавлення можливості їх реалізації в повному обсязі.

Не визнаючи факт вчинення адміністративного правопорушення та вважаючи постанову незаконною, позивач звернувся до суду.

При вирішенні справи, суд застосовує норми права, які передбачені Конституцією України, КАС України, КУпАП, Правилами дорожнього руху, затвердженими Постановою Кабінету Міністрів України №1306 від 10 жовтня 2001 року (далі за текстом «ПДР України»).

Статтею 246 КУпАП передбачено, що порядок провадження в справах про адміністративні правопорушення в органах (посадовими особами), уповноважених розглядати справи про адміністративні правопорушення, визначається цим Кодексом та іншими законами України.

Пунктом 11 частини 1 статті 23 Закону України "Про Національну поліцію" визначено, що поліція відповідно до покладених на неї завдань регулює дорожній рух та здійснює контроль за дотриманням Правил дорожнього руху його учасниками та за правомірністю експлуатації транспортних засобів.

Відповідно до ч.2 ст.22 КУпАП, від імені органів Національної поліції розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право працівники органів і підрозділів Національної поліції, які мають спеціальні звання, відповідно до покладених на них повноважень.

Відповідно до п.5 ч.1 ст.213, ст.ст.222, 258 КУпАП, органи Національної поліції розглядають справи про адміністративні правопорушення, зокрема, про порушення правил дорожнього руху, правил забезпечення безпеки дорожнього руху, у тому числі передбачених ст.122 КУпАП в порядку скороченого провадження, тобто без складання протоколу про адміністративне правопорушення з винесенням постанови по справі про адміністративне правопорушення за результатами її розгляду на місці вчинення правопорушення.

Таким чином, з огляду на скорочений порядок розгляду справ про адміністративні правопорушення в сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, розгляд яких здійснюється на місці вчинення правопорушення, під час винесення оскаржуваної постанови відповідач мав право винести постанову без складання протоколу про адміністративне правопорушення, навіть у випадку незгоди особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, з допущенним порушенням, а відтак доводи позивача в цій частині суд вважає безпідставними.

За приписами закону про адміністративні правопорушення розгляд справи і накладення штрафу інспекторами поліції фактично відбувається в спрощеному порядку, а тому підстав для відкладення таких контролюючих функцій, у тому числі відкладення розгляду справи на інший день, як про це вказував позивач, не передбачено. Суд зауважує, що особа, яка притягається до адміністративної відповідальності за порушення правил у сфері дорожнього руху, має змогу спростувати виявлене правопорушення на місці його вчинення, в іншому випадку правомірність дій водія доводиться у судовому порядку шляхом подання позову про скасування відповідного рішення суб`єкта владних повноважень. В даному випадку позивач таким правом скористався, пред`явивши позов до суду.

Стосовно доводів позивача щодо неправомірності розгляду інспектором справи про адміністративне правопорушення на місці вчинення адміністративного правопорушення, суд виходить з наступного.

За приписами ч.4 ст.258 КУпАП у випадках, передбачених ч.ч.1, 2 ст.258 КУпАП, уповноваженими органами (посадовими особами) на місці вчинення правопорушення виноситься постанова у справі про адміністративне правопорушення відповідно до вимог ст.283 КУпАП.

Аналіз положень глави 22 КУпАП в системному зв`язку з положеннями глави 17 КУпАП вказує на неможливість ототожнення понять «місце вчинення адміністративного правопорушення» з місцем розгляду справи «на місці вчинення адміністративного правопорушення», які мають різне цільове спрямування та правовий зміст. Так, в контексті ст.276 КУпАП розгляд справи про адміністративне правопорушення передбачає її розгляд за місцезнаходженням органу, уповноваженого законом розглядати справу про адміністративне правопорушення в межах його територіальної юрисдикції згідно з адміністративно-територіальним устроєм України, що також передбачено в п.2.4 Рішення Конституційного Суду України № 5-рп/2015 від 26.05.2015 року.

Розділ ІІІ Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, затвердженої Наказом Міністерства внутрішніх справ України від 7 листопада 2015 року №1395 визначає, що справа про адміністративне правопорушення розглядається за місцем його вчинення, за місцем проживання особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, за місцем реєстрації транспортного засобу та на місці вчинення адміністративного правопорушення (п.1 розділу ІІІ).

Пункт 2 розділу ІІІ Інструкції деталізує, що постанова у справі про адміністративні правопорушення, передбачені, зокрема, ч.ч.1-3 ст.122 КУпАП виноситься на місці вчинення адміністративного правопорушення. Таким чином, аналізом вказаних норм в їх системному зв`язку суд приходить до висновку, що інспектором патрульної поліції правомірно винесено оспорювану постанову у справі про адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст.122 КУпАП на місці його вчинення.

Посилання позивача на Рішення Конституційного Суду України від 26 травня 2015 року №5-рп/2015, яким надано тлумачення словосполученням «на місці вчинення правопорушення» і «за місцем його вчинення», суд вважає необґрунтованими, оскільки вже після прийняття Конституційним Судом України зазначеного рішення, норми КУпАП, що регулюють визначення місця розгляду справи, зазнали змін внесених Законом України від 14 липня 2015 року № 596-VII «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо вдосконалення регулювання відносин у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху», зокрема, внесено зміни до ст.258 КУпАП шляхом доповнення п.4, зі змісту якого вбачається, що у разі вчинення адміністративних правопорушень, розгляд яких віднесено до компетенції Національної поліції, уповноваженими органами (посадовими особами) на місці вчинення правопорушення виноситься постанова у справі про адміністративне правопорушення відповідно до ст.283 КУпАП.

Враховуючи вказане нормативно-правове обґрунтування, суд вважає, що розгляд справи на місці вчинення адміністративного правопорушення не є порушенням процедури розгляду справи про адміністративне правопорушення. Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 11 квітня 2018 року по справі №592/8797/16-а.

Згідно зі ст.245 КУАП, завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Відповідно до ст.251 КУАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Як встановлено ст. 280 КУпАП, предмет доказування у справі про адміністративні правопорушення становлять обставини, що підлягають з`ясуванню у справі про адміністративне правопорушення, а саме: наявність події адміністративного правопорушення; особа, яка вчинила протиправні дії (бездіяльність), за якими нормами КУпАП передбачена адміністративна відповідальність; винність особи у вчиненні адміністративного правопорушення; обставини, що пом`якшують адміністративну відповідальність, і обставини, що обтяжують адміністративну відповідальність; характер і розмір шкоди, заподіяної адміністративним правопорушенням; обставини, що виключають провадження по справі про адміністративне правопорушення; інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи; причини і умови вчинення адміністративного правопорушення.

Аналізуючи наведене, суд вважає за необхідне зазначити, що постанова про притягнення до адміністративної відповідальності є рішенням суб`єкта владних повноважень, актом індивідуальної дії, який встановлює відповідні права та обов`язки для особи, щодо якої він винесений. Таке рішення суб`єкта владних повноважень має бути обґрунтованим на момент його прийняття, оскільки воно має значимі наслідки для суб`єктів приватного права, що знаходяться в нерівному положенні по відношенню до суб`єкта владних повноважень. Аналогічний правовий висновок викладений Верховним Судом в постанові від 30 травня 2018 року у справі №337/3389/16-а.

Згідно з ч.5 ст.14 Закону «Про дорожній рух», учасники дорожнього руху зобов`язані знати і неухильно дотримувати вимог цього Закону, Правил дорожнього руху України та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху, створювати безпечні умови для дорожнього руху, не завдавати своїми діями або бездіяльністю шкоди підприємствам, установам, організаціям і громадянам, виконувати розпорядження органів державного нагляду та контролю щодо дотримання законодавства про дорожній рух.

Відповідно до п.1.9 ПДР України, особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.

Так, диспозицією ч.1 ст.122 КУпАП передбачена адміністративна відповідальність, зокрема, за порушення вимог дорожніх знаків.

Згідно з п.п.8.1, 8.4 ПДР України, регулювання дорожнього руху здійснюється за допомогою, зокрема, дорожніх знаків. Дорожні знаки поділяються на групи: а) попереджувальні знаки; б) знаки пріоритету; в) заборонні знаки запроваджують або скасовують певні обмеження в русі; г) наказові знаки; ґ) інформаційно-вказівні; д) знаки сервісу; е) таблички до дорожніх знаків, які уточнюють або обмежують дію знаків, разом з якими вони встановлені.

Відповідно до ч.1, ч.2 ст.77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

У відповідності до правового висновку Верховного Суду України, викладеного у постанові від 11 жовтня 2016 року по справі №816/4340/14, визначальним принципом здійснення правосуддя в адміністративних справах є принцип офіційного з`ясування всіх обставин у справі й обов`язок суб`єкта владних повноважень доказувати правомірність своїх дій чи рішень. При цьому, суд вважає за потрібне наголосити на необхідності дотримуватися позиції, вказаної у рішенні Європейського суду з прав людини, яку він висловив у пункті 53 рішення у справі "Федорченко та Лозенко проти України", відповідно до якої суд при оцінці доказів керується критерієм доведення "поза розумним сумнівом".

Окрім зазначеного вище суд звертає увагу, що усі сумніви у правомірності рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень на користь особи-позивача. Для позивача достатньо вказати на факт прийняття рішення, вчинення дії чи допущення бездіяльності, якщо допустимі докази для цього недоступні. У свою чергу відповідач має довести факт прийняття такого рішення чи вчинення дії і їх правомірність, або ж спростувати цей факт і довести правомірність своєї бездіяльності. У разі невиконання цього обов`язку адміністративний суд повинен задовольнити вимогу позивача і визнати протиправними рішення, дії чи бездіяльність, на які вказував позивач.

Статтею 7 КУпАП передбачено, що ніхто не може бути підданий заходу впливу у зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюються на основі суворого додержання законності.

Суд зазначає, що в матеріалах справи відсутні будь-які докази винуватості позивача у скоєнні адміністративного правопорушення. В судове засідання не представлено жодних доказів, які б підтверджували обставини виявленого правопорушення та допущення позивачем порушення п.8.4 «г» ПДР України. Так, оглядом усіх фрагментів відеозаписів не встановлено, яким саме чином, по якій смузі руху рухався водій ОСОБА_1 .

Оглядом усіх фрагментів відеозапису не видно, де розміщено на даній ділянці дороги дорожній знак. На відеозаписах також не зафіксовано, де саме було розміщено знак 5.16 на ділянці дороги 5.16 «напрямок руху по смугам», який би визначав наявність на цій ділянці дороги реверсивного руху, про що вказував у відзиві відповідач. Жодних схем, таблиць, фотоматеріалів тощо, а також пояснень свідків, які вказували б на наявність в діях позивача вини у вчиненні адміністративного правопорушення, за яке він притягнутий до відповідальності, відповідачем до постанови не долучено та в підтвердження своїх заперечень, викладених у відзиві, не надано, чим не доведено обґрунтованість винесення оскаржуваної постанови.

При цьому суд звертає увагу відповідача, що не може бути підтвердженням порушення ОСОБА_1 . ПДР України лише сама постанова, оскільки за своєю правовою природою вона є рішенням суб`єкта владних повноважень щодо наслідків розгляду зафіксованого правопорушення, прийнятим на підставі доказів, які доводять винуватість особи у вчиненні правопорушення, а ніяк не може заміняти ці докази чи розцінюватись як доказ винуватості особи.

Щодо доводів відповідача на визнання позивачем вини під час розгляд справи, суд зауважує, що сам по собі факт визнання особою вини у порушенні ПДР України не може бути достатнім доказом правомірності рішення суб`єкта владних повноважень і не звільняє останнього від доведення його правомірності. З`ясування обставин, за яких вчинено адміністративне правопорушення, яке позивачу поставлено за провину, буде неповним і поверховим, якщо не дослідити його в усіх тих аспектах, про які зазначено вище. На цьому акцентує увагу також Верховний Суд в постанові від 15 травня 2019 року у справі №537/2088/17. При цьому суд також бере до уваги, що як вбачається з відеозапису ОСОБА_1 не висловлював категоричної, безумовної згоди про вчинення порушення.

За даних обставин заперечення, наведені відповідачем без їх доказового підтвердження, спростовуються обґрунтованою позицією позивача, котра в сукупності з наявними доказами, рядом сумнівів щодо доведеності його вини, які в силу ст.63 Конституції України тлумачаться на його користь, є свідченням недоведеності наявності в діях ОСОБА_1 інкримінованого йому адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.122 КУпАП.

Решті доводів позивача стосовно протиправності оскаржуваної постанови суд не надає оцінки, виходячи з наявних підстав для прийняття судового рішення про визнання протиправною та скасування оскаржуваної постанови.

Конституційний Суд України в рішенні від 22 грудня 2010 року № 23-рп/2010 дійшов висновку, що адміністративна відповідальність в Україні та процедура притягнення до адміністративної відповідальності ґрунтуються на конституційних принципах та правовій презумпції, які зумовлені визнанням і дією принципу верховенства права в Україні (п. 4.1).

Юридична природа адміністративної відповідальності за своєю суттю є аналогічною кримінальній, оскільки також є публічною, пов`язана із застосуванням державного примусу, ініціюється органами, які наділені владними повноваження, а застосовувані санкції можуть бути доволі суттєвими для особи, включаючи позбавлення волі. У пункті 21 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Надточій проти України» від 15 травня 2008 року зазначено, що Уряд України визнав карний кримінально-правовий характер Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Обов`язок дотримання принципу презумпції невинуватості відноситься не тільки до судових органів, але й до інших державних установ, таких як поліція (Рішення ЄСПЛ у справі «Дактарас проти Литви» від 24.11.2000 року).

З урахуванням цього, при вирішенні даної справи суд виходить з принципу презумпції невинуватості особи, яка притягається до відповідальності.

Враховуючи викладене, а також зважаючи на відсутність доказів на підтвердження факту вчинення позивачем адміністративного правопорушення, суд приходить до висновку про недоведеність складу адміністративного правопорушення в діях позивача, а отже рішення відповідача слід вважати необґрунтованим.

Відповідно до ч. 3. ст. 286 КАС України за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності суд має право скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення.

Дослідивши письмові докази, суд на підставі ст.9 КАС України, відповідно до якої розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюється на засадах змагальності сторін та свободи в наданні своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, у межах позовних вимог, вважає, що позовні вимоги належить задовольнити повністю.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат згідно з ч.1 ст.139 КАС України, суд враховує ухвалення рішення на користь позивача та звільнення його від сплати судового збору на підставі ст.288 КУпАП, тому судові витрати підлягають компенсації за рахунок коштів, передбачених Державним бюджетом України.

Керуючись ст.19 Конституції України, ст.ст.7, 121, 245, 247, 280, 283 КУпАП, ст. ст. 2, 3, 5, 9, 73-77, 139, 162, 241-246, 250, 255, 257, 268, 269, 271, 286, 293 КАС України, суд

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 , зареєстрований: АДРЕСА_1 ) до інспектора Полку патрульної поліції в м. Кривому Розі Управління патрульної поліції в Дніпропетровській області Департаменту патрульної поліції Алексєєнка Андрія Анатолійовича (м. Кривий Ріг, вул. Волгоградська 11) про скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, закриття провадження по справі задовольнити повністю.

Постанову серії ЕАВ №1268452 від 27 червня 2019 року по справі про адміністративне правопорушення про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.122 КУпАП та накладення адміністративного стягнення у виді штрафу в сумі 255 грн. скасувати.

Справу про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.122 КУпАП закрити за відсутністю події та складу адміністративного правопорушення.

Рішення може бути оскаржене протягом 10 днів з моменту його підписання через Саксаганський районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області до Третього апеляційного адміністративного суду в порядку, передбаченому ст.286 КАС України.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя В.М. Прасолов