Справа № 560/1077/19
Суддя: Залімський І. Г.
Дата ухвалення: 2019-11-27 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 560/1077/19

Головуючий суддя 1-ої інстанції - Петричкович А.І.

Суддя-доповідач - Залімський І. Г.

27 листопада 2019 року

м. Вінниця

Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Залімського І. Г.

суддів: Мацького Є.М. Сушка О.О. ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Хмельницького окружного адміністративного суду від 08 липня 2019 року (ухвалене у м. Хмельницькому 08.07.2019) у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до адміністрації Державної кримінально-виконавчої служби України про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії,

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернувся до Хмельницького окружного адміністративного суду з позовною заявою, в якій просив суд:

1) визнати протиправним та скасувати рішення Центральної комісії Міністерства юстиції України від 25.09.2018 оформлене протоколом №9 в частині відмови ОСОБА_1 в задоволенні звернення про переведення з однієї установи виконання покарань до іншої;

2) зобов`язати Центральну комісію Міністерства юстиції України повторно розглянути клопотання ОСОБА_1 про переведення із ЗВК №58 до Полтавської установи виконання покарань №23 або інших установ, області яких межують з Полтавською областю.

Рішенням Хмельницького окружного адміністративного суду від 08.07.2019 у задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись із вказаним судовим рішенням, позивач подав апеляційну скаргу, в якій просив рішення Хмельницького окружного адміністративного суду від 08.07.2019 скасувати, прийняти нове рішення про задоволення позовних вимог в повному обсязі, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи, що призвело до неповного з`ясування обставин справи і, як наслідок, невірного вирішення справи та прийняття необґрунтованого рішення.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначено, що для відбування покарання його направили до колонії, розташованої більш як за 600 кілометрів від місця його проживання. В задоволенні його клопотання про переведення до колонії, розташованої ближче до його місця проживання, органи влади відмовляли. При цьому, посилаючись на відсутність вільних місць, не надано жодних конкретних відомостей щодо колоній, та рівня їхньої наповненості.

Відповідач подав відзив на апеляційну скаргу позивача в якому вказав на законність та обґрунтованість оскаржуваного судового рішення, а також на безпідставність доводів апеляційної скарги. Вказує, що позивачем не надано жодних доказів на підтвердження того, що існують виняткові обставини, які перешкоджають подальшому перебуванню позивача у державній установі Замкова виправна колонія (№58). Оперативна інформація на посягання життя та здоров`я відносно засудженого ОСОБА_1 в оперативний відділ державної установи Замкова виправної колонії (№58) не надходила. Також, відповідно до довідки начальника Полтавської установи виконання покарань, станом на 01.09.2018 у вказаній установі утримувалось 16 осіб, засуджених до довічного позбавлення волі, з яких 12 відбували покарання в установі. Разом з цим, в Полтавській установі виконання порань (№23) відповідно до норми житлової площі на одного засудженого передбачено тримання 13 засуджених до довічного позбавлення волі

Ухвалою Сьомого апеляційного адміністративного суду від 29.10.2019, з урахуванням п.7 ч.1 ст.306, ст.307, 311 КАС України, суд вирішив розглядати дану справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла наступних висновків.

Як вірно встановлено судом першої інстанції, ОСОБА_1 з 10.12.2005 відбуває покарання в державній установі «Замкова виправна колонія (№58)».

10.09.2018 позивач звернувся до Міністерства Юстиції України в Адміністрацію Державної кримінально-виконавчої служби України з клопотанням про переведення з однієї установи виконання покарань до Полтавської установи виконання покарань (№23). У вказаному клопотанні також вказано про попереднє звернення про переведення до Полтавської установи його рідних (мати та бабуся), яке було оформлено з помилками, та котрі ним виправлено у цьому клопотанні.

Листом від 13.09.2018 №О-4 державною установою «Замкова виправна колонія (№58)» направлено вказане клопотання до Адміністрації Державної кримінально-виконавчої служби України. Вказаний лист був отриманий адресатом 20.09.2018 за вхідним №О-1961.

Відповідно до протоколу Центральної комісії Адміністрації Державної кримінально-виконавчої служби України з питань визначення особам, засудженим до довічного позбавлення волі та позбавлення волі на певний строк, виду колонії, направлення для відбування покарання осіб, засуджених до довічного позбавлення волі, позбавлення волі на певний строк, арешту й обмеження волі, та їх переведення (далі - Центральна комісія) від 25.09.2018 №9, розглянуто клопотання засудженого до довічного позбавлення волі ОСОБА_1 із Замкової виправної колонії (№ 58) до Полтавської установи виконання покарань (№23) та прийнято рішення від 25.09.2018 №1.10/9-2018 про відмову в його переведенні, враховуючи відсутність підстав, передбачених частиною 2 статті 93 Кримінально-виконавчого кодексу України та вільних місць для тримання такої категорії осіб, як засуджені до довічного позбавлення волі, у Полтавській установі виконання покарань (№ 23).

Листом від 27 вересня 2018 року №1/4-11282/Мл Адміністрація ДКВС України повідомила замкову виправну колонію (№58) (для оголошення засудженому ОСОБА_2 ) про те, що Центральною комісією Адміністрації ДКВС України 25.09.2018 прийнято рішення про відмову у переведенні засудженого ОСОБА_1 із Замкової виправної колонії (№ 58) до Полтавської установи виконання покарань (№ 23), враховуючи відсутність підстав, передбачених частиною 2 статті 93 Кримінально-виконавчого кодексу України та вільних місць для тримання такої категорії осіб, як засуджені до довічного позбавлення волі, у Полтавській установі виконання покарань (№ 23).

Позивач не погодився із рішенням Центральної комісії Міністерства юстиції України від 25.09.2018 оформлене протоколом №9, а тому звернувся до суду.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що у відповідача були відсутні належні правові підстави для задоволення клопотання позивача та переведення його до Полтавської установи виконання покарань (№ 23). Як наслідок, оскаржуване рішення є правомірним, і в задоволенні позовних вимог про його скасування слід відмовити. Враховуючи зазначене, не підлягає задоволенню й позовна вимога про зобов`язання Центральної комісії повторно розглянути клопотання ОСОБА_1 про переведення із ЗВК №58 до Полтавської установи виконання покарань №23.

Колегія суддів погоджується із вказаним висновком суду першої інстанції та враховує викладене нижче.

Згідно ст. 93 Кримінально-виконавчого кодексу України засуджений до позбавлення волі відбуває весь строк покарання в одній виправній чи виховній колонії, як правило, у межах адміністративно-територіальної одиниці відповідно до його місця проживання до засудження або місця постійного проживання родичів засудженого.

Переведення засудженого для дальшого відбування покарання з однієї виправної чи виховної колонії до іншої допускається за виняткових обставин, які перешкоджають дальшому перебуванню засудженого в цій виправній чи виховній колонії. Порядок переведення засуджених визначається нормативно-правовими актами Міністерства юстиції України.

В пунктах 76, 78 рішення Європейського суду з прав людини у справі Вінтман проти України від 23 жовтня 2014 року зазначено, що засуджені до позбавлення волі мають "надалі користуватись основоположними правами та свободами, гарантованими Конвенцією, окрім права на свободу". Отже, не постає питання, що засудженого до позбавлення волі може бути позбавлено усіх прав за статтею 8 Конвенції тільки тому, що він має статус особи, яку за вироком суду було позбавлено волі. У своїй практиці Суд також визнав, що Конвенція не надає засудженим до позбавлення волі права обирати місце відбування покарання, а той факт, що засуджені відокремлені від своїх родин та перебувають на певній відстані від них, є неминучим наслідком позбавлення їх волі. Однак поміщення засудженого до колонії, розташованої на такій відстані від місця проживання його родини, що дуже ускладнює або навіть унеможливлює побачення, може за певних обставин становити втручання у сімейне життя, оскільки можливість для членів родини відвідувати засудженого є надзвичайно важливою для підтримання сімейного життя.

Таким чином, засуджений відбуває весь строк покарання в одній виправній колонії, з можливістю визначення такої колонії за місцем постійного проживання родичів засудженого. Водночас, переведення засудженого допускається лише за виняткових обставин, перелік яких законодавчо не визначений, проте обумовлений наявністю перешкод в подальшому перебуванні засудженого в цій виправній колонії. Конвенція не надає засудженому до позбавлення волі права обирати місце відбування покарання, а той факт, що засуджений відокремлений від своїх родин та перебуває на певній відстані від них, є неминучим наслідком позбавлення його волі.

Порядок переведення засуджених врегульовано Положенням про визначення особам, засудженим до довічного позбавлення волі та позбавлення волі на певний строк, виду колонії, порядок направлення для відбування покарання осіб, засуджених до довічного позбавлення волі, позбавлення волі на певний строк, арешту й обмеження волі, та їх переведення, затвердженим наказом Міністерства юстиції України від 27.02.2017 № 680/5, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 28.02.2017 № 265/30133 (далі - Положення № 266/30133).

Згідно п. 2 розділу ІV Положення № 266/30133 переведення засудженого для дальшого відбування покарання з однієї виправної чи виховної колонії до іншої з підстави "відповідно до місця постійного проживання близьких родичів та/або членів сім`ї засудженого" здійснюється на підставі клопотання засудженого або близького родича чи члена сім`ї засудженої особи. Підпис засудженого на клопотанні засвідчується керівником адміністрації установи виконання покарань. Клопотання подається через адміністрацію установи виконання покарань, що здійснює виконання кримінальних покарань, до центральної комісії.

Встановлено, що позивач просить перевести його до Полтавської установи виконання покарань №23, адже місце проживання родичів позивача зареєстроване у Полтавській області.

Однак, відповідно до довідки начальника Полтавської установи виконання покарань (№23) від 14 травня 2019 року №15/06-12/3378/Дм, станом на 01.09.2018 у вказаній установі утримувалось 14 осіб, засуджених до довічного позбавлення волі, з яких 12 відбували покарання в установі; станом на 01.05.2019 у вказаній установі утримувалось 16 осіб, засуджених до довічного позбавлення волі, з яких 12 відбували покарання в установі. Відповідно до вимог статті 115 Кримінально-виконавчого кодексу України, щодо норм житлової площі на одного засудженого, в установі передбачено утримання 13 засуджених до довічного позбавлення волі. На даний час не завершено роботи щодо технічної реконструкції приміщень для тримання осіб, засуджених до довічного позбавлення волі. Також на даний час в установі відсутня можливість для розміщення більшої кількість осіб, засуджених до довічного позбавлення волі.

Відтак, на момент розгляду Центральною комісією питання переведення засудженого до довічного позбавлення волі ОСОБА_1 до Полтавської установи виконання покарань (№ 23), в такій установі не було вільних місць для утримання засуджених до довічного позбавлення волі, і відповідно позивача.

Крім того, згідно з довідкою начальника оперативного відділу державної установи Замкова виправної колонії (№ 58) від 11 вересня 2018 року, оперативна інформація на посягання життя та здоров`я відносно засудженого ОСОБА_1 в оперативний відділ державної установи Замкова виправної колонії (№ 58) не надходила та на даний час відповідні заходи до вищевказаного засудженого не застосовуються.

В ході судового розгляду даної справи не було встановлено перешкод для подальшого перебування ОСОБА_1 у державній установі « Замкова виправна колонія (№58). При цьому, виключно факт віддаленості місця проживання родичів позивача від місця його знаходження не є винятковою обставиною, що перешкоджає подальшому перебуванню у державній установі «Замкова виправна колонія (№58)».

З огляду на наведене, апеляційний суд погоджується із висновком суду першої інстанції про те, що відповідач не мав достатніх правових підстав для задоволення клопотання позивача про переведення його до Полтавської установи виконання покарань (№ 23). Отже, спірне рішення відповідача є правомірним, відповідно, відсутні підстави для зобов`язання відповідача повторно розглянути вказане клопотання позивача.

На підставі викладеного, судова колегія вважає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права і прийшов до обґрунтованого висновку про відмову в задоволенні позовних вимог, а доводи апеляційної скарги не спростовують висновки суду першої інстанції.

Згідно з пунктом 1 частини 1 статті 315 та статті 316 КАС України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Таким чином, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В :

апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Хмельницького окружного адміністративного суду від 08 липня 2019 року - без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку згідно зі ст.ст.328, 329 КАС України.

Головуючий Залімський І. Г.

Судді Мацький Є.М. Сушко О.О.