Справа № 540/1972/19
Суддя: Войтович І.І.
Дата ухвалення: 2019-11-26 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ХЕРСОНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
___________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 листопада 2019 р.м. ХерсонСправа № 540/1972/19
Херсонський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Войтовича І.І., розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Херсонській області про визнання ппротиправними дій, рішення та бездіяльність суб`єкта владних повноважень та зобов`язання вчинити певні дії,

встановив:

Позивач звернулася до суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Херсонській області (далі-відповідач), в якому просить: визнати протиправним та скасувати рішення про відмову у призначенні пенсії позивачці викладене у відмовах відповідача від 16.04.2019 та 21.05.2019; визнати бездіяльність відповідача щодо не призначення пенсії позивачці протиправною та зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Херсонській області призначити та виплачувати ОСОБА_1 пенсію за віком з 23.02.2016 (з дати першого звернення за призначенням пенсії) у розмірі не меншому за прожитковий мінімум для осіб, які втратили працездатність, з проведенням індексації і компенсацією втрати частини доходів.

В обґрунтування позову зазначає, що до жовтня 1992 року проживала за адресою: АДРЕСА_1 Мирне АДРЕСА_2 Республіка Крим, надалі виїхала на постійне місце проживання до Ізраїлю, де перебуває на консульському обліку посольства України в державі Ізраїль. Так, на виконання рішення Херсонського окружного адміністративного суду від 02.11.2018 у справі 32140/2015/18, відділ з питань призначення та перерахунків пенсій №3 управління застосування пенсійного законодавства головного управління Пенсійного фонду України Херсонської області повторно розглянуто заяву позивачки від 20.02.2018 про призначення пенсії за віком. За результатами даного розгляду, листом від 16.04.2019 №1229/03-04 було відмовлено ОСОБА_1 в призначенні пенсії за віком, оскільки позивачкою не дотримано п. 2.22, п.2.23 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій. Крім цього, було зазначено, що заявницею не дотримано встановленого порядку звернення за призначенням пенсії, оскільки не надано документ з відміткою про реєстрацію, наявність реєстрації місця проживання якого є обов`язковою умовою для призначення пенсії (в даному випадку в рамках звернення згідно із постановою від 02.07.2014 №234 наявність даних про реєстрацію на території АР Крим передбачено Порядком). 07.05.2019 представником позивачки подано до Генічеського відділу обслуговування громадян (сервісний центр0 додаткові документи для призначення пенсії за віком. Однак листом від 21.05.2019 №1553/02-04, відповідачем було повідомлено ОСОБА_1 про відмову в призначені пенсії за віком з аналогічних підстав викладених у попередній відповіді. Вказані листи- відповіді ГУ ПФУ у Херсонській області позивач вважає рішенням про відмову у взятті на облік та у перерахунку/відновленні виплати пенсій відповідно до Закону України № 1058-IV, що на думку позивача є протиправним. З огляду на викладене позивачка звернувся до суду з даним позовом.

Ухвалою від 26.09.2019 у справі відкрито спрощене позовне провадження без повідомлення учасників справи ( у письмовому провадженні).

21.10.2019 відповідачем надано до суду відзив на позовну заяву, відповідно до якого проти задоволення позовних вимог заперечує з наступних підстав. Порядок подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону 1058, затверджено постановою правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 № 22-1, зареєстрованою в Міністерстві юстиції України 27 грудня 2005 року за № 1566/11846 (зі змінами) (далі - Порядок № 22-1). 21 лютого 2018 року Генічеським відділом обслуговування громадян (сервісним центром) управління обслуговування громадян Головного управління Пенсійного Фонду України в Херсонській області листом від 04.04.2018 № 570/02-04, повідомлено представника Позивачки про підстави відмови у призначенні пенсії за віком. В червні 2018 року представник Позивачки звернувся до Херсонського окружного адміністративного суду із позовною заявою про призначення пенсії ОСОБА_1 з 22.02.2016.

Херсонським окружним адміністративним судом 02 листопада 2018 року за результатом розгляду позовної заяви ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Херсонській області про зобов`язання призначити та виплачувати ОСОБА_1 пенсію за віком з 22.02.2016 (з дати першого звернення за призначенням пенсії) у розмірі не меншому за прожитковий мінімум для осіб, які втратили працездатність, з проведенням індексації і компенсацією втрати частини доходів, винесено рішення по справі № 2140/2015/18, яким позовні вимоги ОСОБА_1 - задоволено частково, зобов`язано Головне управління фонду повторно розглянути заяву від 20.02.2018 про призначення пенсії за віком з урахуванням висновків суду по цій справі. Оскільки звернення за призначенням пенсії здійснено з порушенням вимог Порядку № 22-1 (пункту 2.23) та вищезазначених нормативно-правових актів України відділом з питань призначення та перерахунку пенсій № 3 управління застосування пенсійного законодавства Головного управління Пенсійного фонду України в Херсонській області прийнято рішення № 19 від 14.03.2019 про відмову у призначенні пенсії за віком ОСОБА_1 , про що листом від 16.04.2019 № 1229/03-04 повідомлено представника Позивачки.

07 травня 2019 представник Позивачки ОСОБА_2 особисто звернулась до Генічеського відділу обслуговування громадян (сервісного центру) управління обслуговування громадян Головного управління Пенсійного фонду України в Херсонській області надавши додаткові документи для призначення пенсії за віком ОСОБА_1 , а саме: копія паспорту для виїзду за кордон на ім`я ОСОБА_3 № НОМЕР_1 , дійсний до 17.03.2025; нотаріально завірена копія ідентифікаційного коду; нотаріально завірена копія трудової книжки; нотаріально завірена копія довіреності. Листом від 21.05.2019 №1553/02-04 Генічеським відділом обслуговування громадян (сервісним центром) управління обслуговування громадян Головного управління Пенсійного фонду України в Херсонській області повідомлено представника Позивачки про відмову у призначенні пенсії ОСОБА_1 у зв`язку з недотриманням Порядку № 22-1.Також відповідач заперечує проти проведення і виплати індексації та компенсації втрати частини доходу. На підставі викладеного відповідач просить відмовити у задоволені позову в повному обсязі.

25.11.2019 представником позивача подано до суду клопотання про залучення документів до справи, а саме, уточненого адміністративного позову. Дана зміна позовних вимог обґрунтована тим, що позивачем отримано від відповідача відмову, оформлену листом №14929/03-01 від 13.11.2019. У зв`язку з чим, позивач просить визнати протиправним та скасувати рішення про відмову у призначенні пенсії позивачці викладене у відмовах відповідача від 16.04.2019, 21.05.2019 та 13.11.2019; визнати бездіяльність відповідача щодо не призначення пенсії позивачці протиправною та зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Херсонській області призначити та виплачувати ОСОБА_1 пенсію за віком з 23.02.2016 (з дати першого звернення за призначенням пенсії) у розмірі не меншому за прожитковий мінімум для осіб, які втратили працездатність, з проведенням індексації і компенсацією втрати частини доходів.

Суд долучає до матеріалів справи подані представником позивача уточнення, проте не приймає їх до уваги, виходячи з наступного. Провадження у даній справі відкрито за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику сторін). Так, 21.10.2019 до суду від відповідача надійшов відзив на адміністративний позов, у зв`язку з чим судом розпочато розгляд справи по суті у письмовому провадженні. Таким чином, суд не приймає до уваги подані уточнення представником позивача, оскільки вони надійшли до суду 25.11.2019. Крім цього, 26.11.2019 закінчується строк розгляду справи, визначений ст.262 КАС України.

Частиною 9 ст. 205 КАС України визначено, якщо немає перешкод для розгляду справи у судовому засіданні, визначених цією статтею, але всі учасники справи не з`явилися у судове засідання, хоча і були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду, суд має право розглянути справу у письмовому провадженні у разі відсутності потреби заслухати свідка чи експерта.

Таким чином суд вважає за можливе розглянути справу у порядку письмового провадження на підставі наявних у ній доказів.

Дослідивши надані сторонами документи, з`ясувавши фактичні обставини справи, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду спору по суті, проаналізувавши норми законодавства, які регулюють спірні відносини та їх застосування сторонами, суд встановив наступне.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є громадянкою України, яка в жовтні 1992 року виїхала з України на постійне місце проживання до Ізраїлю, де взята на консульський облік в Посольстві України в державі Ізраїль.

До виїзду за кордон мешкала за адресою: АДРЕСА_1 , сумирне, Сімферопольський район, Автономна Республіка Крим. На даний час проживає в країні Ізраїль.

21 лютого 2018 року Генічеським відділом обслуговування громадян (сервісним центром) управління обслуговування громадян Головного управління Пенсійного Фонду України в Херсонській області листом від 04.04.2018 № 570/02-04, повідомлено представника Позивачки про підстави відмови у призначенні пенсії за віком.

В червні 2018 року представник Позивачки звернувся до Херсонського окружного адміністративного суду із позовною заявою про призначення пенсії ОСОБА_1 з 22.02.2016.

Херсонським окружним адміністративним судом 02 листопада 2018 року за результатом розгляду позовної заяви ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Херсонській області про зобов`язання призначити та виплачувати ОСОБА_1 пенсію за віком з 22.02.2016 (з дати першого звернення за призначенням пенсії) у розмірі не меншому за прожитковий мінімум для осіб, які втратили працездатність, з проведенням індексації і компенсацією втрати частини доходів, винесено рішення по справі № 2140/2015/18, яким позовні вимоги ОСОБА_1 - задоволено частково, зобов`язано Головне управління фонду повторно розглянути заяву від 20.02.2018 про призначення пенсії за віком з урахуванням висновків суду по цій справі.

На виконання рішення Херсонського окружного адміністративного суду від 02.11.2018 32140/2015/18, відповідачем повторно розглянуто заяву від 20.02.2018 про призначення пенсії за віком ОСОБА_1 та оскільки звернення за призначенням пенсії здійснено з порушенням вимог Порядку № 22-1 (пункту 2.23) та вищезазначених нормативно-правових актів України відділом з питань призначення та перерахунку пенсій № 3 управління застосування пенсійного законодавства Головного управління Пенсійного фонду України в Херсонській області на підставі прийнятого рішення № 19 від 14.03.2019 про відмову у призначенні пенсії за віком ОСОБА_1 , про що листом від 16.04.2019 № 1229/03-04 повідомлено представника Позивачки.

07 травня 2019 представник Позивачки ОСОБА_2 особисто звернулась до Генічеського відділу обслуговування громадян (сервісного центру) управління обслуговування громадян Головного управління Пенсійного фонду України в Херсонській області надавши додаткові документи для призначення пенсії за віком ОСОБА_1 , а саме: копія паспорту для виїзду за кордон на ім`я ОСОБА_4 , НОМЕР_2 № НОМЕР_1 , дійсний до 17.03.2025; нотаріально завірена копія ідентифікаційного коду; нотаріально завірена копія трудової книжки; нотаріально завірена копія довіреності.

Листом від 21.05.2019 №1553/02-04 Генічеським відділом обслуговування громадян (сервісним центром) управління обслуговування громадян Головного управління Пенсійного фонду України в Херсонській області повідомлено представника Позивачки про відмову у призначенні пенсії ОСОБА_1 у зв`язку з недотриманням Порядку № 22-1.

Не погоджуючись з вказаними відмовами в призначенні пенсії за віком, позивач звернувся до суду із даним позовом.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд виходить з наступного.

Відповідно до ст.33 Конституції України кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом. Громадянин України не може бути позбавлений права в будь-який час повернутися в Україну.

Згідно ст.46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення. Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Закріплюючи на конституційному рівні право на соціальний захист кожного громадянина, без будь-яких винятків, держава реалізує положення ст.24 Конституції України, відповідно до якої громадяни мають рівні конституційні права та є рівними перед законом, і не може бути привілеїв чи обмежень за ознаками раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, за мовними або іншими ознаками.

Держава Україна гарантує піклування та захист своїм громадянам, які перебувають за її межами (ч.3 ст.25 Конституції України).

У відповідності до абз.2 ст.2 Закону України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні" реєстрація місця проживання чи місця перебування особи або її відсутність не може бути умовою реалізації прав і свобод, передбачених Конституцією, законами чи міжнародними договорами України, або підставами для їх обмеження.

Відповідно до розпорядження Кабінету Міністрів України від 14.09.2016 р. № 672-р схвалено стратегію модернізації та розвитку Пенсійного фонду України на період до 2020 року, якою, зокрема, впроваджено заходи обслуговування громадян незалежно від місця їх реєстрації.

Згідно ч.1 ст.1 Закону України "Про пенсійне забезпечення" від 05.11.1991 р. № 1788-ХІІ (далі - Закон № 1788-ХІІ) громадяни України мають право на державне пенсійне забезпечення за віком, по інвалідності, у зв`язку з втратою годувальника та в інших випадках, передбачених цим Законом.

Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел визначено Законом України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" від 09.07.2003 р. № 1058-ІV (далі - Закон № 1058-IV).

Згідно ст.1 Закону № 1058-ІV пенсія - щомісячна пенсійна виплата в солідарній системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, яку отримує застрахована особа в разі досягнення нею передбаченого цим Законом пенсійного віку чи визнання її особою з інвалідністю, або отримують члени її сім`ї у випадках, визначених цим Законом.

Відповідно до ст.7 Закону № 1058-ІV принципами загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, поряд з іншими, є рівноправність застрахованих осіб щодо отримання пенсійних виплат, державна гарантія реалізації застрахованими особами своїх прав, передбачених цим Законом, відповідальність суб`єктів системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування за порушення норм цього Закону, а також за невиконання або неналежне виконання покладених на них обов`язків.

Приписами ст.8 Закону № 1058-ІV визначено, що право на отримання пенсій та соціальних послуг із солідарної системи мають, зокрема, громадяни України, які застраховані згідно із цим Законом та досягли встановленого цим Законом пенсійного віку чи визнані особами з інвалідністю в установленому законодавством порядку і мають необхідний для призначення відповідного виду пенсії страховий стаж, а в разі смерті цих осіб - члени їхніх сімей, зазначені у ст.36 цього Закону, та інші особи, передбачені цим Законом.

Отже, вказаною нормою зазначені необхідні передумови для призначення пенсії. Вимога обов`язкового проживання на території України для призначення пенсії не встановлена.

До того ж, рішенням Конституційного Суду України від 07.10.2009 р. № 25-рп/2009 визнано такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними) пункт 2 частини першої статті 49, друге речення статті 51 Закону №1058-ІV щодо припинення виплати пенсії на весь час проживання (перебування) пенсіонера за кордоном, якщо інше не передбачено міжнародним договором України, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України. Зазначені положення Закону № 1058-ІV втратили чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України цього рішення.

Згідно положень даного рішення оспорюваними нормами Закону № 1058-ІV держава всупереч конституційним гарантіям соціального захисту для всіх осіб, що мають право на отримання пенсії у старості, на законодавчому рівні позбавила цього права пенсіонерів у тих випадках, коли вони обрали постійним місцем проживання країну, з якою не укладено відповідного договору. Виходячи із правової, соціальної природи пенсій право громадянина на одержання призначеної йому пенсії не може пов`язуватися з такою умовою, як постійне проживання в Україні; держава відповідно до конституційних принципів зобов`язана гарантувати це право незалежно від того, де проживає особа, якій призначена пенсія, в Україні чи за її межами.

Частиною 3 статті 2 Протоколу № 4 Конвенції про захист прав і основних свобод людини встановлено, що кожна людина має право на вільне пересування і свободу вибору місця проживання. Кожна людина має право залишати будь-яку країну, включаючи свою власну.

Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.6 КАС України суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Статтею 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" визначено, що суди при розгляді справ застосовують практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) у рішенні по справі "Пічкур проти України", яке набрало статусу остаточного 07.02.2014 р. зазначив, що право на отримання пенсії, як таке стало залежним від місця проживання заявника. Це призвело до ситуації, в якій заявник, пропрацювавши багато років у своїй країні та сплативши внески до системи пенсійного забезпечення, був зовсім позбавлений права на пенсію лише на тій підставі, що він більше не проживає на території України (пункт 51 цього рішення).

У п.54 вказаного рішення ЄСПЛ зазначив, що наведених вище міркувань ЄСПЛ достатньо для висновку про те, що різниця в поводженні, на яку заявник скаржився, порушувала статтю 14 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція), згідно з якою користування правами та свободами, визнаними в Конвенції, має бути забезпечене без дискримінації за будь-якою ознакою - статі, раси, кольору шкіри, мови, релігії, політичних чи інших переконань, національного чи соціального походження, належності до національних меншин, майнового стану, народження, або за іншою ознакою, у поєднанні зі статтею 1 Першого протоколу до Конвенції, якою передбачено право кожної фізичної або юридичної особи мирно володіти своїм майном та закріплено, що ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Із вказаного вище вбачається, що позивач проживаючи в Ізраїлі, як громадянин України, має такі ж самі конституційні права, як й інші громадяни України, які проживають на її території, оскільки Конституція України та пенсійне законодавство України не допускають обмежень прав на соціальний захист та соціальне забезпечення, в тому числі права на отримання пенсії, за ознакою місця проживання.

Всупереч вищевикладеному, відмову в призначенні пенсії ОСОБА_1 обґрунтовано саме відсутністю документа, що засвідчує її особу та підтверджує місце проживання (реєстрації) позивача на території України.

Суд вважає, що за змістом ст.ст.8, 46 Конституції України відсутність самого лише паспорта громадянина України (внутрішнього) за наявності паспорта громадянина України для виїзду за кордон і не спростування факту належності заявника до громадянства України не може бути визнана у розумінні закону достатньою підставою для прийняття рішення про відмову у призначенні пенсії громадянину України.

Аналогічна правова позиція з цього питання викладена в постановах Верховного Суду України від 19.05.2015 р. по справі № 21-168а15, від 06.10.2015 р. по справі № 608/1189/14-а, постановах Верховного Суду від 20.09.2018 р. по справі № 754/3047/17, від 27.03.2018 р. по справі № 569/6114/17.

Окрім цього, суд зазначає, що згідно ч.ч.1, 3 ст.44 Закону № 1058-IV заява про призначення (перерахунок) пенсії та необхідні документи подаються до територіального органу Пенсійного фонду або до уповноваженого ним органу чи уповноваженій особі в порядку, визначеному правлінням Пенсійного фонду за погодженням із центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сферах трудових відносин, соціального захисту населення, особисто або через представника, який діє на підставі виданої йому довіреності, посвідченої нотаріально.

Органи Пенсійного фонду мають право вимагати відповідні документи від підприємств, організацій і окремих осіб, видані ними для оформлення пенсії, а також в необхідних випадках перевіряти обґрунтованість їх видачі та достовірність поданих відомостей про осіб, які підлягають загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню, умови їх праці та інших відомостей, передбачених законодавством для визначення права на пенсію.

Так, нормами пенсійного законодавства України не встановлено вимог щодо виключно особистої подачі заяви про призначення пенсії. Заява від імені ОСОБА_1 подана її представником, повноваження якого підтверджені нотаріально посвідченою довіреністю із засвідченням справжності підпису позивача та апостилем, копії яких долучено до заяви.

Відповідно до п.2.9 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 р. № 22-1 (далі - Порядок № 22-1) особа, яка звертається за пенсією (незалежно від виду пенсії), повинна пред`явити паспорт (або інший документ, що засвідчує цю особу, місце її проживання (реєстрації) та вік).

У відповідності до ст.5 Закону України "Про громадянство України" документами, які підтверджують громадянство України є, серед іншого, паспорт громадянина України, свідоцтво про належність до громадянства України, паспорт громадянина для виїзду за кордон.

За документ, що засвідчує місце проживання особи, приймаються: паспорт або довідка відповідних органів з місця проживання (реєстрації), у тому числі органів місцевого самоврядування (п.2.22 Порядку № 22-1).

До того ж, п.2.25 Порядку № 22-1 передбачено, що до заяви про виплату пенсії у зв`язку з виїздом за кордон подається паспорт громадянина України для виїзду за кордон з відповідним записом про виїзд на постійне місце проживання за кордон, та довідка або інший документ про зняття з реєстрації місця проживання в Україні.

Відповідно до заяви про призначення пенсії від 20.02.2018 р. № 2221, до неї долучено паспорт громадянина України для виїзду за кордон.

Відтак, наданий до заяви паспорт для виїзду за кордон ОСОБА_1 належним чином підтверджує її особу та громадянство України.

До того ж, в заяві зазначено, що ОСОБА_1 у жовтні 1992 році виїхала з України на постійне проживання до Ізраїлю, де була прийнята на консульський облік в консульському відділі посольства України в державі Ізраїль.

Громадяни України, які постійно проживають за кордоном, не мають прописки в Україні, а тому фізично не можуть надати до пенсійного органу відповідний документ підтверджуючий прописку на її території.

Згідно п.4.1 Порядку № 22-1 орган, що призначає пенсію, розглядає питання про призначення пенсії, перерахунок та поновлення виплати раніше призначеної пенсії, а також про переведення з одного виду пенсії на інший при зверненні особи з відповідною заявою (додаток 2). Заяви осіб про призначення, перерахунок, поновлення, переведення з одного виду пенсії на інший реєструються в журналі реєстрації рішень органу, що призначає пенсію. Особі або посадовій особі органом, що призначає пенсію, видається розписка із зазначенням дати прийняття заяви, а також переліку одержаних і відсутніх документів, які необхідно подати у тримісячний строк з дня прийняття заяви. Копія розписки зберігається в пенсійній справі.

Аналіз наведених норм права дозволяє дійти висновку, що підставою для вчинення дій, спрямованих на призначення пенсії за віком, є відповідна заява особи та додані до неї необхідні документи, подані до уповноваженого пенсійного органу в установленому порядку.

Між тим, позовні вимоги ОСОБА_1 в частині визнання протиправною бездіяльності відповідача щодо не призначення пенсії не підлягають задоволенню, так як в даному випадку відповідачем за результатами розгляду заяви позивача прийнято рішення про відмову у призначенні пенсії за віком, яке оскаржується позивачем в рамках даної справи.

Також не підлягають задоволенню, як передчасно заявлені, позовні вимоги в частині зобов`язання відповідача призначити та виплачувати ОСОБА_1 пенсію за віком з 22.02.2016 р. (з дати першого звернення за призначенням пенсії) у розмірі не меншому за прожитковий мінімум для осіб, які втратили працездатність, з проведенням індексації і компенсацією втрати частини доходів, оскільки ці позовні вимоги стосуються тих обставин спірних правовідносин, з юридичною оцінкою яких владний суб`єкт ще не визначився і владного волевиявлення відносно яких не здійснив.

У зв`язку з вищевикладеним та з метою захисту порушеного права позивача на пенсію, суд вважає за можливе вийти за межі позовних вимог та зобов`язати ГУ ПФУ в Херсонській області розглянути заяву ОСОБА_1 від 21.02.2018 про призначення пенсії за віком та прийняти рішення відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" від 09.07.2003 р. № 1058-IV з урахуванням матеріалів пенсійної справи позивача.

Таким чином позовні вимоги ОСОБА_1 підлягають частковому задоволенню.

Згідно ч.3 ст.139 КАС України при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. При цьому суд не включає до складу судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами, витрати суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката та сплату судового збору.

Оскільки судом часткового задоволено позовні вимоги ОСОБА_1 , то на користь позивача з Головного управління Пенсійного фонду України в Херсонській області за рахунок його бюджетних асигнувань підлягає стягненню судовий збір в розмірі 384,20 грн.

Керуючись статтями 9, 14, 73, 74, 75, 76, 77, 78, 90, 143, 242- 246, 250, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

вирішив:

Позов задовольнити частково.

Визнати протиправною відмову Головного управління Пенсійного фонду України в Херсонській області (73005, м.Херсон, вул.28 Армії, 6, ) в призначенні пенсії за віком ОСОБА_1 ( АДРЕСА_3 , рнокпп НОМЕР_3 ), оформлену листами від 16.04.2019 №1229/03-04 та від 21.05.2019 №1553/02-04.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Херсонській області (73005, м.Херсон, вул.28 Армії, 6, ) повторно розглянути заяву ОСОБА_1 ( АДРЕСА_3 , рнокпп НОМЕР_3 ) від 20.02.2018 про призначення пенсії за віком з урахуванням висновків суду по цій справі.

В решті позовних вимог відмовити.

Стягнути з Головного управління Пенсійного фонду України в Херсонській області (73005, м.Херсон, вул.28 Армії, 6, ) за рахунок його бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_3 Гат, АДРЕСА_4 , рнокпп) судовий збір у сумі 384,20 грн. (триста вісімдесят чотири гривні 20 коп.).

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку безпосередньо до П`ятого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги в 30-денний строк з дня складання повного судового рішення, при цьому відповідно до п.п. 15.5 п. 15 розділу VII "Перехідні положення" КАС України до початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються через суд першої інстанції, який ухвалив відповідне рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо вона не була подана у встановлений строк. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після закінчення апеляційного розгляду справи.

Суддя Войтович І.І.

кат. 112010200