Справа № 120/1565/19-а
Суддя: Капустинський М.М.
Дата ухвалення: 2019-11-26 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 120/1565/19-а

Головуючий суддя 1-ої інстанції - Слободонюк Михайло Васильович

Суддя-доповідач - Капустинський М.М.

26 листопада 2019 року

м. Вінниця

Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Капустинського М.М.

суддів: Охрімчук І.Г. Смілянця Е. С. ,

за участю:

секретаря судового засідання: Довганюк В.В.,

представників сторін, розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Головного управління ДПС України у Вінницькій області на рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 09 серпня 2019 року (повний текст рішення складено 16.08.2019р. у м.Вінниці) у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДПС України у Вінницькій області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень, рішення про застосування штрафних санкцій та вимоги про сплату боргу,

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернулася до Вінницького окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління ДПС у Вінницькій області, за вимогами якого просила визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення від 08.05.2019 року №, від 08.05.2019 року № , від 08.05.2019 року № , від 08.05.2019 року № , вимогу про сплату боргу (недоїмки) від 08.05.2019 року №Ф-, рішення про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним фіскальним органом або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску від 08.05.2019 року №, що винесені Головним управлінням ДФС у Вінницькій області.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначала, що оскаржувані рішення прийняті Головним управління ДПС у Вінницькій області з порушенням норм діючого законодавства, оскільки при їх прийнятті відповідач дійшов помилкових висновків щодо ведення нею господарської діяльності та несплати у зв`язку з цим податків, що підлягають обов`язковій сплаті до бюджету. Звертала увагу на те, що об`єкти - житлові будинки, були побудовані нею за власні кошти та кошти її родини саме для проживання усіх членів родини. Вказані об`єкти належали їй на праві власності як фізичній особі і в подальшому були відчужені нею як фізичною особою, що підтверджується відповідними договорами купівлі-продажу. При цьому, кожна угода з продажу вказаних об`єктів нерухомого майна посвідчена нотаріально і перед їх укладенням вона сплачувала податок на доходи фізичних осіб та інші збори і платежі встановлені законодавством, чинним на момент укладення таких правочинів. Разом з тим, позивач вважає, що податковим законодавством саме на нотаріуса був покладений обов`язок по нарахуванню податку з доходів фізичних осіб та перевірки сплати такого податку перед нотаріальним засвідченням договорів купівлі-продажу об`єктів нерухомого майна. Позивач переконує суд, що відповідач безпідставно ототожнив її як фізичну особу громадянина з фізичною особою-підприємцем, оскільки вона ніколи підприємницьку діяльність не здійснювала та зареєстрованою як підприємець не була. А оскільки закон не забороняє їй, як фізичній особі, здійснювати будівництво житлових будинків у встановленому законом порядку та в подальшому здійснювати продаж таких будинків, тому її дії в цьому випадку не можуть бути кваліфіковані як будь-яке порушення вимог податкового чи іншого законодавства.

Рішенням Вінницького окружного адміністративного суду від 09 серпня 2019 року адміністративний позов задоволено повністю.

Визнано протиправними та скасовано податкові повідомлення-рішення від 08.05.2019 року №, від 08.05.2019 року №, від 08.05.2019 року №, від 08.05.2019 року № , вимогу про сплату боргу (недоїмки) від 08.05.2019 року №Ф-, рішення про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним фіскальним органом або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску від 08.05.2019 року №, що винесені Головним управлінням ДФС у Вінницькій області.

Стягнуто на користь ОСОБА_1 сплачений при зверненні до суду судовий збір в розмірі 9605 (дев`ять тисяч шістсот п`ять) гривень за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС у Вінницькій області (, місцезнаходження юридичної особи: вул. Хмельницьке шосе, 7, м. Вінниця, 21100).

Не погоджуючись з прийнятим судовим рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення, яким у позові відмовити. В апеляційній скарзі зазначає, що позивачем здійснювалась господарська діяльність, оскільки будівництво та систематичний продаж фізичним особам нерухомого майна, у тому числі власного, з метою одержання прибутку, є підприємницькою діяльністю.

У відзиві на апеляційну скаргу позивач просить рішення суду першої інстанції залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.

Заслухавши суддю-доповідача, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши законність та обґрунтованість судового рішення, судова колегія вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з огляду на таке.

Судом встановлено, що відповідно до наказу від 18.03.2019 року №1526 посадовою особою ГУ ДПС у Вінницькій області проведено документальну позапланову невиїзну перевірку фізичної особи - платника податків ОСОБА_1 з питань дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства за період з 01.01.2016 року по 31.12.2018 року, за результатами якої складено акт перевірки від 09.04.2019 року №1260/1305/ НОМЕР_1 .

За висновками цього акту відповідачем встановлено порушення ОСОБА_1 :

- ст.58, ч.6 ст.128 Господарського кодексу України шляхом здійснення господарської діяльності без державної реєстрації фізичної особи-підприємця та не забезпечення ведення обліку результатів своєї діяльності відповідно до вимог законодавства;

- ст.18 Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань», а саме: не подання державному реєстратору документів для державної реєстрації фізичної особи підприємця;

- п.п.«а» п.176.1 ст.176, п.44.1, п.44.3 ст.44 Податкового кодексу України, а саме: не надання книги обліку доходів і витрат для визначення суми загального оподатковуваного доходу;

- п.п.49.18.5 п.49.18 ст.49 Податкового кодексу України, а саме: несвоєчасне подання декларації про майновий стан та доходи за 2016, 2017 та 2018 роки;

- п.177.2 ст.177 Податкового кодексу України, що призвело до заниження податку на доходи фізичних осіб в сумі 459158,70 грн., в тому числі за 2016р. 30976,40 грн., за 2017р. 84695 грн., за 2018р. 343487,30 грн.;

- п.1, п.4 ч.2 ст.6 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування», а саме: не подання звітності з єдиного соціального внеску за 2016-2018 роки;

- п.2 ч.1 ст.7 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування», а саме: заниження суми нарахувань по єдиному соціальному внеску в загальній сумі 157713,60 грн., в тому числі за 2016р. в сумі 15960 грн., за 2017р. в сумі 51667 грн., за 2018р. в сумі 90096,60 грн.;

- п.183.2 ст.183, п.187.1 ст.187, п.188.1 ст.188, п.200.1 ст.200 Податкового кодексу України, що призвело до заниження суми зобов`язань з ПДВ, що підлягає сплаті на загальну суму 496322 грн.;

- п.п.1.2, п.п.1.3 п.16-1 підрозділу 10 розділу ХХ Податкового кодексу України в результаті чого підприємцю донараховано військовий збір в сумі 779,85 грн.

Не погодившись із відповідними висновками акту перевірки позивач 22.04.2019 року подала на них свої заперечення з копіями додаткових документів, які листом ГУ ДПС у Вінницькій області від 06.05.2019 року №12191/Б/02-32-13-055 були відхилені, а висновки акту перевірки від 09.04.2019 року №1260/1305/ НОМЕР_1 , - залишені без змін.

Отже, ГУ ДПС у Вінницькій області на підставі цього акту були прийняті:

- податкове повідомлення-рішення від 08.05.2019 року № (за порушення п.п.«а» п.176.1 ст.176, п.44.1, п.44.3 ст.44 ПК України), яким застосовано штрафні санкції в сумі 510 грн.;

- податкове повідомлення-рішення від 08.05.2019 року № (за порушення п.п.49.18.5 п.49.18 ст.49 ПК України), яким застосовано штрафні санкції в сумі 510 грн. за платежем: податок на доходи фізичних осіб, що сплачується фізичними особами за результатами річного декларування;

- податкове повідомлення-рішення від 08.05.2019 року № (за порушення п. 177.2 ст. 177 ПК України), яким донараховано податкове зобов`язання по податку на доходи фізичних осіб в загальній сумі 573948,38 грн., з яких за 459158,70 грн. основне зобов`язання та 114789,68 грн. штрафні (фінансові) санкції;

- вимога про сплату боргу (недоїмки) від 08.05.2019 року №Ф- зі сплати єдиного внеску в сумі 157713,60 грн.;

- рішення від 08.05.2019 року № про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним фіскальним органом своєчасно не нарахованого єдиного внеску в сумі 24128,06 грн.;

- податкове повідомлення-рішення від 08.05.2019 року № (за порушення п.183.2 ст.183, п.187.1 ст.187, п.188.1 ст.188, п.200.1 ст.200 ПК України), яким збільшено суму грошового зобов`язання з податку на додану вартість на 620402,50 грн., з яких за основним зобов`язанням на суму 496322 грн., та за штрафними (фінансовими) санкціями 124080,50 грн.

В адміністративному порядку до контролюючого органу вищого рівня дані рішення позивачем не оскаржувалися.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що відповідачем безпідставно нараховано податкові зобов`язання позивачу як фізичній особі-підприємцю, в тому числі з податку на доходи фізичних осіб, ПДВ, єдиному соціальному внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування та штрафних санкціях за відсутності у неї визначеного законом статусу суб`єкта підприємницької діяльності.

Розглядаючи питання про законність та обґрунтованість судового рішення, яким позов задоволено, суд апеляційної інстанції враховує наступне.

Відповідно до підпункту 14.1.36 пункту 14.1 статті 14 ПК України господарська діяльність - діяльність особи, що пов`язана з виробництвом (виготовленням) та/або реалізацією товарів, виконанням робіт, наданням послуг, спрямована на отримання доходу і проводиться такою особою самостійно та/або через свої відокремлені підрозділи, а також через будь-яку іншу особу, що діє на користь першої особи, зокрема за договорами комісії, доручення та агентськими договорами.

Приписами частини другої статті 3 ГК України господарська діяльність, що здійснюється для досягнення економічних і соціальних результатів та з метою одержання прибутку, є підприємництвом, а суб`єкти підприємництва - підприємцями.

Нормами статті 42 ГК України визначено, що за своєю правовою природою підприємництво - це самостійна, ініціативна, систематична, на власний ризик господарська діяльність, що здійснюється суб`єктами господарювання (підприємцями) з метою досягнення економічних і соціальних результатів та одержання прибутку.

Аналізуючи вказані норми, можна зробити висновок про те, що остання передбачає систематичне прийняття особою самостійних рішень щодо здійснення операцій, спрямованих на отримання прибутку, що супроводжується прийняттям взятих на себе ризиків, що пов`язані з такою діяльністю.

Згідно частини першої та другої статті 55 ГК України, громадяни України визнаються учасниками господарських відносин (тобто є суб`єктами господарювання) за умови їх державної реєстрації як підприємців.

Така реєстрація має відбуватися в добровільному, а не примусовому порядку.

Колегія суддів наголошує на тому, що враховуючи те, що ОСОБА_1 не є та ніколи не була зареєстрованою як фізична особа-підприємець (суб`єкт господарювання), тому оподаткування її доходів має здійснюватися із застосуванням встановлених Податковим кодексом України правил загальної системи оподаткування для платників податків - фізичних осіб, що не є суб`єктами підприємницької діяльності.

Так, згідно п.172.1 ст.172 ПК України дохід, отриманий платником податку від продажу (обміну) не частіше одного разу протягом звітного податкового року житлового будинку, квартири або їх частини, кімнати, садового (дачного) будинку (включаючи земельну ділянку, на якій розташовані такі об`єкти, а також господарсько-побутові споруди та будівлі, розташовані на такій земельній ділянці), а також земельної ділянки, що не перевищує норми безоплатної передачі, визначеної статтею 121 Земельного кодексу України залежно від її призначення, та за умови перебування такого майна у власності платника податку понад три роки, не оподатковується.

Нормами п.172.2 ст.172 ПК України визначено, що дохід, отриманий платником податку від продажу протягом звітного податкового року більш як одного з об`єктів нерухомості, зазначених у пункті 172.1 цієї статті, або від продажу об`єкта нерухомості, не зазначеного в пункті 172.1 цієї статті, підлягає оподаткуванню за ставкою, визначеною пунктом 167.2 статті 167 цього Кодексу, тобто 5 %.

Згідно п.172.3 ст.172 ПК України, дохід від продажу об`єкта нерухомості визначається виходячи з ціни, зазначеної в договорі купівлі-продажу, але не нижче оціночної вартості такого об`єкта, розрахованої органом, уповноваженим здійснювати таку оцінку відповідно до закону, та зареєстрованої в єдиній базі даних звітів про оцінку.

Нормами п. п.14.1.180 п.14.1 ст.14 ПК України передбачено, що податковий агент щодо податку на доходи фізичних осіб - юридична особа (її філія, відділення, інший відокремлений підрозділ), самозайнята особа, представництво нерезидента - юридичної особи, інвестор (оператор) за угодою про розподіл продукції, які незалежно від організаційно-правового статусу та способу оподаткування іншими податками та/або форми нарахування (виплати, надання) доходу (у грошовій або негрошовій формі) зобов`язані нараховувати, утримувати та сплачувати податок, передбачений розділом IV цього Кодексу, до бюджету від імені та за рахунок фізичної особи з доходів, що виплачуються такій особі, вести податковий облік, подавати податкову звітність контролюючим органам та нести відповідальність за порушення його норм в порядку, передбаченому статтею 18 та розділом IV цього Кодексу;

Отже, відповідальність за порушення норм Кодексу в разі здійснення особою функцій податкового агента покладається саме на цю особу.

Нормами п.18.1 ст.18 ПК України встановлено, що податковим агентом визнається особа, на яку цим Кодексом покладається обов`язок з обчислення, утримання з доходів, що нараховуються (виплачуються, надаються) платнику, та перерахування податків до відповідного бюджету від імені та за рахунок коштів платника податків.

Відповідно до п.172.4 ст.172 ПК України під час проведення операцій з продажу (обміну) об`єктів нерухомості між фізичними особами нотаріус посвідчує відповідний договір за наявності оціночної вартості такого нерухомого майна (зареєстрованої відповідно до пункту 172.3 цієї статті (вказане положення застосовується з 2018р.)) та документа про сплату податку до бюджету стороною (сторонами) договору та щокварталу подає до контролюючого органу за місцем розташування державної нотаріальної контори або робочого місця приватного нотаріуса інформацію про такий договір, включаючи інформацію про його вартість та суму сплаченого податку в порядку, встановленому цим розділом для податкового розрахунку.

Положеннями статті 171 ПК України визначено, що особою, відповідальною за нарахування, утримання та сплату (перерахування) до бюджету податку з доходів у вигляді заробітної плати, є роботодавець, який виплачує такі доходи на користь платника податку. Особою, відповідальною за нарахування, утримання та сплату (перерахування) до бюджету податку з інших доходів, є, зокрема, податковий агент - для оподатковуваних доходів з джерела їх походження в Україні.

Приписами пп."а" п.172.5 ст.172 ПК України визначено, що сума податку визначається та самостійно сплачується через банківські установи особою, яка продає або обмінює з іншою фізичною особою нерухомість, - до нотаріального посвідчення договору купівлі-продажу, міни.

Отже, обов`язок щодо сплати податку покладено на сторону договору, а на податкового агента (нотаріуса) - обов`язок визначення відповідної суми, тобто нарахування податку, а також контроль за здійсненням сплати податку шляхом перевірки відповідного платіжного документа та вчинення дії щодо подання відповідної інформації податковому органу.

Як встановлено судом, до кожного договору купівлі-продажу, вчиненого позивачем, долучено відповідні розрахункові документи (квитанції), які підтверджують сплату ОСОБА_1 податку на доходи фізичних осіб за ставкою 5% від визначеної вартості об`єктів нерухомого майна згідно з п.167.2 ст.167 ПК України.

Саме в такому порядку здійснювалося визначення та сплата податкових зобов`язань за наслідками оподаткування операцій по продажу позивачем в 2016-2018 роках 20-ти об`єктів нерухомого майна.

Відповідно до п.177.1 ст.177 Податкового кодексу України доходи фізичних осіб-підприємців, отримані протягом календарного року від провадження господарської діяльності, оподатковуються за ставкою, визначеною пунктом 167.1 статті 167 цього Кодексу.

Згідно п.167.1 ст.167 Податкового кодексу України ставка податку становить 18 відсотків бази оподаткування щодо доходів, нарахованих (виплачених, наданих) (крім випадків, визначених у пунктах 167.2 - 167.5 цієї статті) у тому числі, але не виключно у формі: заробітної плати, інших заохочувальних та компенсаційних виплат або інших виплат і винагород, які нараховуються (виплачуються, надаються) платнику у зв`язку з трудовими відносинами та за цивільно-правовими договорами.

Приписами пункту 177.2 ст.177 ПК України визначено, що об`єктом оподаткування є чистий оподатковуваний дохід, тобто різниця між загальним оподатковуваним доходом (виручка у грошовій та негрошовій формі) і документально підтвердженими витратами, пов`язаними з господарською діяльністю такої фізичної особи-підприємця.

Отже, можна зробити висновок, що розмір ставки податку та порядок сплати визначається в залежності від статусу такого платника, що є відмінними для фізичних осіб та фізичних осіб-підприємців. Тобто, положення статті 177 Податкового кодексу України застосовуються виключно щодо фізичних осіб-підприємців.

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 є фізичною особою та не зареєстрована в якості фізичної особи-підприємця. Усі договори купівлі-продажу об`єктів нерухомого майна укладалися нею саме як фізичною особою.

Таким чином, колегія суддів вважає, що визначення відповідачем порушення позивачем п.177.2 ст.177 Податкового кодексу України, є помилковим, оскільки за відсутності факту реєстрації ОСОБА_1 в якості фізичної особи-підприємця, норми цієї статті до неї застосованими бути не можуть.

Щодо посилання відповідача на порушення позивачем п.п.49.18.5 п.49.18 ст.49 ПК України, яким передбачено обов`язок подання податкових декларацій для платників податку на доходи фізичних осіб-підприємців, то судова колегія вважає, що воно також безпідставне, оскільки застосовується також виключно щодо фізичних осіб-підприємців, якою ОСОБА_1 не являється.

Щодо податкового повідомлення-рішення від 08.05.2019 року №, яке прийнято на підставі висновків акту перевірки про порушення позивачем п.п.«а» п.176.1 ст.176, п.44.1, 44.3 ст.44 ПК України у зв`язку з ненаданням книги обліку доходів і витрат для визначення суми загального оподатковуваного доходу, то суд враховує таке.

Нормами п.п.«а» п.176.1 ст.176 ПК України визначено, що платники податку зобов`язані вести облік доходів і витрат в обсягах, необхідних для визначення суми загального річного оподатковуваного доходу, у разі якщо такий платник податку зобов`язаний відповідно до цього розділу подавати декларацію або має право на таке подання з метою повернення надміру сплачених податків, у тому числі при застосуванні права на податкову знижку.

Згідно з п.179.1 ст.179 ПК України платник податку зобов`язаний подавати річну декларацію про майновий стан і доходи (податкову декларацію) відповідно до цього Кодексу. У той же час положеннями п.179.2 ст.179 ПК України передбачено, що відповідно до цього розділу обов`язок платника податку щодо подання податкової декларації вважається виконаним і податкова декларація не подається, якщо такий платник податку отримував доходи від операцій продажу (обміну) майна, дарування, при нотаріальному посвідченні договорів за якими був сплачений податок відповідно до цього розділу.

У акті перевірки контролюючим органом встановлено, що ОСОБА_1 у відповідності до вимог п.172.2 ст.172 ПК України здійснено сплату податку на доходи з фізичних осіб в розмірі 5%, а також вказано, що така інформація підтверджена приватними нотаріусами у поданих звітах форми 1-ДФ, в яких відображено сплачені суми податку на доходи фізичних осіб.

Колегія суддів вважає також, що і обов`язок подавати податкову декларацію, як наслідок - вести облік доходів і витрат в обсягах, необхідних для визначення суми загального річного оподатковуваного доходу належить фізичним особам-підприємцям, яким позивач не являється.

Отже, податкове повідомлення-рішення від 08.05.2019 року №, яким позивачу визначено штрафні санкції в сумі 510 грн. є протиправним.

Щодо порушення п.1, п.4 ч.2 ст.6 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування», у зв`язку із не поданням позивачем звітності з єдиного соціального внеску за 2016-2018 роки, а також порушення п.2 ч.1 ст.7 цього ж Закону в частині заниження суми нарахувань по єдиному соціальному внеску в загальній сумі 157713,60 грн. за 2016-2018 роки, колегія суддів враховує таке.

Правові та організаційні засади забезпечення збору та обліку єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, умови та порядок його нарахування і сплати та повноваження органу, що здійснює його збір та ведення обліку, визначені Законом України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування" (далі - Закон №2464).

Приписами п.4 ч.1 ст.4 Закону №2464 визначено, що платниками єдиного внеску є фізичні особи-підприємці, в тому числі ті, які обрали спрощену систему оподаткування, та члени сімей цих осіб, які беруть участь у провадженні ними підприємницької діяльності.

Пунктом 2 частини 1 статті 7 Закону №2464 визначено, що єдиний внесок нараховується для платників, зазначених у пунктах 4 (крім фізичних осіб - підприємців, які обрали спрощену систему оподаткування), 5 та 51 частини першої статті 4 цього Закону, - на суму доходу (прибутку), отриманого від їх діяльності, що підлягає обкладенню податком на доходи фізичних осіб. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску на місяць.

Згідно ч.5 ст.8 Закону №2464 5 єдиний внесок для платників, зазначених у статті 4 цього Закону, встановлюється у розмірі 22 відсотки до визначеної статтею 7 цього Закону бази нарахування єдиного внеску.

Отже, єдиний внесок нараховується, утримується та перераховується із сум чистого доходу, який визначається виходячи із документально підтверджених витрат, пов`язаних з господарською діяльністю такої фізичної особи-підприємця і підлягає обкладанню податком на доходи фізичних осіб з урахуванням максимальної величини бази нарахування єдиного внеску, визначеного п.4 ч.1 ст.1 Закону 8 Закону №2464, яка дорівнює п`ятнадцяти розмірам мінімальної заробітної плати, встановленої законом, на яку нараховується єдиний внесок.

Як встановлено в акті перевірки від 09.04.2019 року №1260/1305/ НОМЕР_1 , ОСОБА_1 занижено суми нарахувань по єдиному соціальному внеску в загальній сумі 157713,60 грн., в тому числі за 2016р. в сумі 15960 грн., за 2017р. в сумі 51667 грн., за 2018р. в сумі 90096,60 грн.

Такий висновок контролюючого органу ґрунтується на тому, що позивачем занижено оподатковуваний дохід в 2016 році на загальну суму 238280 грн., в 2017 році на загальну суму 651500 грн., в 2018 році на загальну суму 2642210 грн.

На підставі такого висновку відповідачем винесено вимогу про сплату боргу (недоїмки) від 08.05.2019 року №Ф- зі сплати єдиного соціального внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування в сумі 157713,60 грн., та рішення про застосування штрафних санкцій від 08.05.2019 року № за донарахування відповідним фіскальним органом своєчасно не нарахованого єдиного внеску на суму 24128,06 грн.

Отже, підставою для прийняття вказаної вимоги про сплату боргу та рішення слугували твердження податкового органу про заниження позивачем податку на доходи фізичних осіб за період з 01.01.2016 по 31.12.2018 грн. за здійснену ним діяльність як фізичної особи-підприємця, обставини якого відображені судом вище при наданні оцінки податковому повідомленню-рішенню від 08.05.2019 року №.

Таким чином, колегія суддів, погоджується з висновком суду першої інстанції стосовно того, що вимога про сплату боргу (недоїмки) від 08.05.2019 року №Ф- та рішення про застосування штрафних санкцій від 08.05.2019 року №, є неправомірними та підлягають скасуванню.

Щодо тверджень відповідача щодо необхідності позивачу зареєструватися платником податку на додану вартість та, відповідно, заниження ним податкового зобов`язання з податку на додану вартість на загальну суму 496322 грн., про що винесено податкове повідомлення-рішення від 08.05.2019 року № то суд зазначає, що оскільки ОСОБА_1 не є фізичною особою-підприємцем і здійснювала відчуження належних їй житлових будинків саме як фізична особа з оподаткуванням таких операції згідно статті 172 ПК України, тому в такому разі у неї взагалі відсутній обов`язок реєструватися платником податку на додану вартість незалежно від суми здійснених операцій.

Отже, спірне податкове повідомлення-рішення від 08.05.2019 року № також є протиправним.

Таким чином, відповідачем безпідставно нараховано податкові зобов`язання позивачу як фізичній особі-підприємцю, в тому числі з податку на доходи фізичних осіб, ПДВ, єдиному соціальному внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування та штрафних санкціях за відсутності у неї визначеного законом статусу суб`єкта підприємницької діяльності.

Відповідно до ч.1-3 ст.242 КАС України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Таким чином, на думку колегії суддів апеляційної інстанції, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про задоволення позовних вимог.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.315,316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В :

апеляційну скаргу Головного управління ДПС України у Вінницькій області залишити без задоволення, а рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 09 серпня 2019 року - без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку згідно зі ст.ст.328, 329 КАС України.

Постанова суду складена в повному обсязі 27 листопада 2019 року.

Головуючий Капустинський М.М.

Судді Охрімчук І.Г. Смілянець Е. С.