Справа № 1.380.2019.003670
Суддя: Сасевич Олександр Михайлович
Дата ухвалення: 2019-11-19 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа №1.380.2019.003670
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 листопада 2019 року

Львівський окружний адміністративний суд у складі:

Головуючого судді Сасевича О.М.,

за участю секретаря судового засідання Шиц А.А.,

позивача ОСОБА_1 ,

розглянувши у судовому засіданні за правилами загального позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Управління транспорту Департаменту житлового господарства та інфраструктури Львівської міської ради про визнання протиправними дій та скасування наказів,-

В С Т А Н О В И В :

На розгляд до Львівського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 до Управління транспорту Департаменту житлового господарства та інфраструктури Львівської міської ради, із вимогами:

-визнати протиправними дії Управління транспорту Департаменту житлового господарства та інфраструктури Львівської міської ради з прийняття наказів від 15.01.2019 року №4-к «Про призначення на посаду директора ЛКП «Львівелектротранс» ОСОБА_2 », від 15.02.2019 року №10-к «Про продовження терміну дії контракту директора ЛКП «Львівелектротранс» ОСОБА_2 »;

-скасувати накази Управління транспорту Департаменту житлового господарства та інфраструктури Львівської міської ради від 15.01.2019 року №4-к «Про призначення на посаду директора ЛКП «Львівелектротранс» ОСОБА_2 », від 15.02.2019 року №10-к «Про продовження терміну дії контракту директора ЛКП «Львівелектротранс» ОСОБА_2 ».

Ухвалою судді від 23.07.2019 року вказану позовну заяву було залишено без руху, а позивачу надано строк для усунення недоліків. На виконання вимог зазначеної ухвали судді позивач усунув недоліки позовної заяви.

Ухвалою судді від 25.07.2019 року відкрито загальне позовне провадження у справі та призначено підготовче засідання.

Ухвалою суду від 16.10.2019 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду.

Позовні вимоги в справі позивачем неодноразово уточнялися. Відтак, згідно з остаточними уточненнями (доповненнями) позовних вимог і предмету позову, позивач просить суд:

-визнати протиправними дії Управління транспорту Департаменту житлового господарства та інфраструктури Львівської міської ради з прийняття наказів від 15.01.2019 року №4-к «Про призначення на посаду директора ЛКП «Львівелектротранс» ОСОБА_2 .», від 15.02.2019 року №10-к «Про продовження терміну дії контракту директора ЛКП «Львівелектротранс» ОСОБА_2 » та скасувати ці накази;

-визнати протиправними дії Управління транспорту Департаменту житлового господарства та інфраструктури Львівської міської ради в особі виконуючого обов`язки начальника Управління транспорту Департаменту житлового господарства та інфраструктури Львівської міської ради Партики Олега Богдановича, що виразилися у підписанні ним з проставлянням дати « 15.02.2019р.» в графі «Погоджено» документів під назвами «Зміни до штатного розпису працівників Львівського комунального підприємства «Львівелектротранс» та «Структурна схема ЛКП «Львівелектротранс», що вводились в дію з 01.05.2019 року та передбачали виведення з штатного розпису ЛКП «Львівелектротранс» посади «начальник юридичного відділу», яку займав ОСОБА_1 .

Обґрунтовуючи свої позовні вимоги ОСОБА_1 зазначає, що він обіймав посаду начальника юридичного відділу ЛКП «Львівелектротранс». Однак, у зв`язку з оптимізацією структури ЛКП «Львівелектротранс» було проведено її зміну та приєднано юридичний відділ до служби безпеки зі скороченням посади начальника юридичного відділу, що було закріплено в штатному розписі зі змінами від лютого 2019 року, які були ініційовані директором ЛКП «Львівелектротранс» Кокошком В.М. за поданням від 15.02.2019 року.

При цьому, позивач стверджує, що призначення ОСОБА_2 на посаду директора ЛКП «Львівелектротранс» та подальше продовження строку дії контракту відбулося без дотримання вимог чинного законодавства України (без узгодження з центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері транспорту). У зв`язку з чим, на переконання позивача, дії відповідача щодо прийняття відповідних наказів (про призначення на посаду та продовження строку контракту директора ЛКП «Львівелектротранс») слід визнати протиправними, а також, необхідно скасувати зазначені накази.

Окрім того, позивач покликається на процедурні порушення, які мали місце при погодженні керівником Управління транспорту Департаменту житлового господарства та інфраструктури Львівської міської ради Змін до штатного розпису працівників ЛКП «Львівелектротранс» та Структурної схеми ЛКП «Львівелектротранс», що також свідчить про незаконність таких дій і необхідність їх визнання протиправними.

Відповідач проти вимог позивача заперечив, ствердив про відповідність вчинених дій і прийнятих рішень своїй компетенції, а отже, про їх правомірність.

У судових засіданнях позивач позовні вимоги підтримав, надав пояснення аналогічні тим, які викладені у позовній заяві та інших заявах, що були подані до суду, просив позов задовольнити в повному обсязі.

Представник відповідача у судових засіданнях позов не визнала, ствердила про його безпідставність.

Заслухавши пояснення позивача, представника відповідача, показання свідка, розглянувши їхні доводи та заперечення, дослідивши зібрані в справі докази, об`єктивно оцінивши їх за своїм внутрішнім переконанням, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, суд приходить до висновку, що у позові слід відмовити, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що відповідно до ст.21 КЗпП України, рішення виконкому Львівської міської ради від 15.04.2005 року №363, заяви ОСОБА_2 від 15.01.2019 року наказом від 15.01.2019 року №4-к «Про призначення на посаду директора ЛКП «Львівелектротранс» ОСОБА_2 », за підписом в.о. начальника Управління транспорту Департаменту житлового господарства та інфраструктури Львівської міської ради Партики О., на посаду директора ЛКП «Львівелектротранс» було призначено Кокошка В.М. із 16.01.2019 року терміном на один місяць.

Наказом від 15.02.2019 року №10-к «Про продовження терміну дії контракту директора ЛКП «Львівелектротранс» ОСОБА_2 », за підписом в.о. начальника Управління транспорту Департаменту житлового господарства та інфраструктури Львівської міської ради Партики О., відповідно до 21 КЗпП України, рішення виконкому Львівської міської ради від 15.04.2016 року №296, термін дії контракту директора ЛКП «Львівелектротранс» Кокошка В.М. було продовжено на один місяць з 16.02.2019 року до 15.03.2019 року.

Судом встановлено також, що ОСОБА_2 15.02.2019 року було скеровано заступнику директора Департаменту житлового господарства та інфраструктури Львівської міської ради Білому А., в.о. начальника Управління транспорту Партиці О.Б. за №13/256, №4-2512-77, №4-2512-78 пропозицію щодо погодження введення з 01.05.2019 року змін до штатного розпису ЛКП «Львівелектротранс» та структури підприємства. Відповідно до цього, з метою оптимізації структури та економії фонду оплати праці, пропонувалося приєднати юридичний відділ до служби безпеки ЛКП «Львівелектротранс».

Із матеріалів справи вбачається, що зміни (з 01.05.2019 року) до штатного розпису працівників ЛКП «Львівелектротранс» у частині виведення юридичного відділу (начальника і трьох штатних одиниць юрисконсультів І категорії) та введення до складу служби безпеки трьох штатних одиниць юрисконсультів І категорії було підписано начальником ПЕВ Бурак О., погоджено 15.02.2019 року в.о. начальника Управління транспорту Департаменту житлового господарства та інфраструктури Львівської міської ради Партикою О.Б., погоджено заступником директора Департаменту житлового господарства та інфраструктури Львівської міської ради Білим А., затверджено 15.02.2019 року директором ЛКП «Львівелектротранс» Кокошком В.М. Також у матеріалах справи наявна структурна схема ЛКП «Львівелектротранс» (з 01.05.2019 року), яка підписана начальником ПЕВ Бурак О., погоджена 15.02.2019 року в.о. начальника Управління транспорту Департаменту житлового господарства та інфраструктури Львівської міської ради Партикою О.Б., погоджена заступником директора Департаменту житлового господарства та інфраструктури Львівської міської ради Білим А., затверджена директором ЛКП «Львівелектротранс» Кокошком В.М.

Судом установлено, що в зв`язку зі зміною штатного розпису та структури підприємства (з 01.05.2019 року) було проведено скорочення штатної одиниці начальника юридичного відділу ЛКП «Львівелектротранс» з 01.05.2019 року, а працівників, що займали посади юрисконсульта І категорії юридичного відділу в кількості 3 одиниці переведено в службу безпеки підприємства (наказ віл 26.02.2019 року №58 за підписом директора ЛКП «Львівелектротранс» Кокошка В.М.). За наказом від 25.04.2019 року №389-п «По особовому складу» ОСОБА_1 був переведений з 26.04.2019 року на посаду інженера з нормування праці.

При цьому, позивач стверджує, що дії Управління транспорту Департаменту житлового господарства та інфраструктури Львівської міської ради з прийняття наказів від 15.01.2019 року №4-к і №10-к та підписання змін до штатного розпису працівників ЛКП «Львівелектротранс» та структурної схеми підприємства порушують його права та інтереси, оскільки, призвели до подальшого скорочення посади начальника юридичного відділу, а згодом до звільнення позивача з такої посади. Вважаючи, що вони є протиправними, ОСОБА_1 оскаржив їх до суду за цим позовом, із метою відновлення в судовому порядку своїх прав та інтересів.

У зв`язку з чим, аналізуючи спірні правовідносини, доводи й аргументи сторін, суд відзначає наступне.

Відповідно до ч.ч.1, 2 Конституції України, права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

У п.4.1 рішення від 14.12.2011 року №19-рп/2011 Конституційний Суд України зазначив, що права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави (частина друга статті 3 Конституції України). Для здійснення такої діяльності органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові і службові особи наділені публічною владою, тобто мають реальну можливість на підставі повноважень, встановлених Конституцією і законами України, приймати рішення чи вчиняти певні дії. Особа, стосовно якої суб`єкт владних повноважень прийняв рішення, вчинив дію чи допустив бездіяльність, має право на захист. Виходячи ж зі змісту абз.10 п.9 рішення Конституційного Суду України від 30.01.2003 року №3-рп/2003, слід ствердити, що правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, якщо воно, в т.ч., забезпечує ефективне поновлення в правах.

Відповідно до ч.1 ст.2 Кодексу адміністративного судочинства України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Частиною 1 ст.5 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що кожна особа має право в порядку, встановленому Кодексом адміністративного судочинства України, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист шляхом: 1)визнання протиправним та нечинним нормативно-правового акта чи окремих його положень; 2)визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень; 3)визнання дій суб`єкта владних повноважень протиправними та зобов`язання утриматися від вчинення певних дій; 4)визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії; 5)встановлення наявності чи відсутності компетенції (повноважень) суб`єкта владних повноважень; 6)прийняття судом одного з рішень, зазначених у пунктах 1-4 цієї частини та стягнення з відповідача суб`єкта владних повноважень коштів на відшкодування шкоди, заподіяної його протиправними рішеннями, дією або бездіяльністю. Частиною 2 цієї ж статті визначено, що захист порушених прав, свобод чи інтересів особи, яка звернулася до суду, може здійснюватися судом також в інший спосіб, який не суперечить закону і забезпечує ефективний захист прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Пунктом 9 ч.5 ст.160 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що у позовній заяві у справах щодо оскарження рішень, дій та бездіяльності суб`єкта владних повноважень зазначаються обґрунтування порушення оскаржуваними рішеннями, діями чи бездіяльністю прав, свобод, інтересів позивача.

Таким чином, суд резюмує, що адміністративне судочинство спрямоване на захист саме порушених прав (свобод, інтересів) осіб у сфері публічно-правових відносин, а матеріальне право на позов в адміністративному судочинстві щодо оскарження бездіяльності, дій чи рішення суб`єкта владних повноважень визнається саме за тими особами, яких вони безпосередньо стосуються, тобто тих, для кого вони породжують, змінюють або припиняють певні правовідносини.

Обов`язковою умовою надання правового захисту судом є наявність відповідного порушення суб`єктом владних повноважень прав, свобод або інтересів особи на момент її звернення до суду. Порушення має бути реальним, стосуватися (зачіпати) індивідуально виражені права чи інтереси особи, яка стверджує про їх порушення. А гарантоване ст. 55 Конституції України й конкретизоване у звичайних законах України право на судовий захист передбачає можливість звернення до суду за захистом порушеного права, але вимагає, щоб стверджувальне порушення було обґрунтованим.

Відтак, для задоволення позову в адміністративній справі суд повинен установити передусім, що у зв`язку з прийняттям рішення чи вчиненням дій (допущенням бездіяльності) суб`єктом владних повноважень безпосередньо порушуються права, свободи чи охоронювані законом інтереси позивача й що прийняте судом рішення може призвести до ефективного поновлення таких прав, свобод чи інтересів позивача (тобто, повинна бути встановлена існуюча матеріально-правова заінтересованість позивача).

У той же час, відсутність порушеного права (свободи, охоронюваного законом інтересу) оспорюваними бездіяльністю, діями чи рішеннями або невідповідність обраного способу його захисту способам, визначеним чинним законодавством, чи неможливість ефективного порушення такого права, є підставою для відмови в задоволенні позову.

Суд зазначає, що дійсне порушення певних прав та інтересів особи, як передумова для судового захисту, а також необхідність його ефективності (тобто, забезпечення внаслідок цього реального поновлення порушеного права), кореспондує положенням ст.ст.6, 13 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод.

Отже, право на оскарження бездіяльності, дій чи рішень суб`єкта владних повноважень надано тій особі, прав, свобод та інтересів якої вони безпосередньо стосуються. В іншому разі, вимога, звернена до адміністративного суду, є безпідставною, а її задоволення не може призвести до ефективного відновлення прав та інтересів позивача.

Указані висновки кореспондують позиції Верховного Суду, яка викладена, зокрема, в постановах Великої Палати Верховного Суду від 14.03.2018 у справі №9901/22/17, від 06.06.2018 у справі №800/489/17, від 06.02.2019 у справі №9901/815/18, постановах Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 31.07.2018 року в справі №826/6074/16, від 20.02.2019 року в справі №522/3665/17, від 12.11.2019 року в справі №809/4335/15.

Більш того, юрисдикційне віднесення спору до сфери адміністративних судів вимагає наявності саме спору публічно-правого характеру, а отже, вимоги позивача повинні обґрунтовуватися порушенням його прав чи інтересів у публічно-правових відносинах (у яких повинні перебувати учасники спору).

Як випливає з доводів ОСОБА_1 , порушення свого права він вбачає в тому, що його було звільнено з посади начальника юридичного відділу. Вказане, як вважає позивач, мало місце внаслідок дій, учинених неповноважною особою (керівником ЛКП «Львівелектротранс», призначення якого на посаду було здійснене без дотримання вимог закону), та із порушенням установленої процедури (при погодженні змін до штатного розпису), які й оскаржені позивачем до адміністративного суду.

Однак, суд приходить до обґрунтованого висновку, що позивач не є безпосереднім учасником відповідних правовідносин публічно-правового характеру (щодо призначення керівника ЛКП «Львівелектротранс», продовження терміну контракту такого керівника та щодо погодження штатного розпису (зміненого) і структури підприємства) й оспорювані ним дії та рішення не стосуються безпосередньо позивача та самі по собі не породжують для нього яких-небудь наслідків, тим більше в публічно-правовій площині.

Відтак, відсутні свідчення реального існування публічно-правового спору в даній справі, а задоволення заявлених позовних вимог адміністративним судом не може призвести до ефективного поновлення порушених прав ОСОБА_1 , а отже, це не відповідає меті та засадам адміністративного судочинства.

У зв`язку з чим, заявлений позов не може бути задоволений.

Окремо суд звертає увагу на те, що з`ясована відсутність матеріально-правової заінтересованості позивача є самостійною і достатньою підставою для відмови у задоволенні позову незалежно від правомірності чи неправомірності оскарженого рішення. Відтак, висновки суду щодо правомірності оскаржених дій і рішень не мають окремого правового значення при вирішенні даної справи, а тому немає підстав для їх перевірки (що відповідає позиції, викладеній у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 20.02.2019 року в справі №522/3665/17).

Суд відзначає при цьому, що обставини, про які стверджує позивач, можуть бути предметом дослідження при вирішенні спору щодо звільнення ОСОБА_1 зі займаної посади, де вони можуть бути перевірені й, відповідно до оцінки належного суду, можуть виступити доказом безпідставності звільнення, або ж ці обставини можуть бути предметом дослідження в іншій справі за позовом належного позивача (тобто особи, якої вони безпосередньо стосуються).

Відповідно до положень ст.9 Кодексу адміністративного судочинства України, розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно з ч.1 ст.77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст.78 Кодексу адміністративного судочинства України.

Зібрані і досліджені матеріали цієї справи не підтверджують та не обґрунтовують порушення оспорюваними діями та рішеннями прав, свобод чи інтересів позивача й не засвідчують можливість їх поновлення внаслідок вирішення цієї справи, що є самостійною і достатньою підставою для відмови у задоволенні позову.

Відтак, беручи до уваги все вищенаведене в сукупності, повно та всебічно проаналізувавши матеріали справи та надані сторонами й іншими учасниками справи докази, а також їх письмові доводи, суд приходить до обґрунтованого висновку про те, що позов є безпідставним і до задоволення не підлягає.

Керуючись ст.ст.14, 72-77, 108, 139, 241-247, 250-251, 255, 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

в и р і ш и в :

У задоволенні позову ОСОБА_1 до Управління транспорту Департаменту житлового господарства та інфраструктури Львівської міської ради про визнання протиправними дій та скасування наказів відмовити повністю.

Судові витрати стягненню зі сторін не підлягають.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку апеляційного оскарження, а у разі його апеляційного оскарження - з моменту проголошення судового рішення суду апеляційної інстанції. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржено до Восьмого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення за правилами, встановленими ст.ст.293, 295 - 297 КАС України.

Відповідно до пп.15.5 п.15 Розділу VII Перехідні положення КАС України до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди.

Суддя Сасевич О.М.

Повний текст рішення складено та підписано 28 листопада 2019 року.