Справа № 480/3958/18
Суддя: Калитка О.М.
Дата ухвалення: 2019-11-28 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

28 листопада 2019 р. рокуСправа № 480/3958/18
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
Головуючого судді: Калитки О. М.,
Суддів: Мельнікової Л.В. , Кононенко З.О. ,
розглянувши у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду питання про прийняття додаткової постанови в адміністративній справі за апеляційними скаргами Товариства з обмеженою відповідальністю "Сумське машинобудівне науково-виробниче об`єднання", Харківського управління Офісу великих платників податків ДФС на постанову Сумського окружного адміністративного суду від 22.02.2019 року, головуючий суддя І інстанції: О.М. Кунець, місце складання м. Суми, повний текст складено 07.03.19 року по справі № 480/3958/18
за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Сумське машинобудівне науково-виробниче об`єднання"
до Харківського управління Офісу великих платників податків ДФС
про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення,
Постановою Другого апеляційного адміністративного суду від 15.07.2019 апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Сумське машинобудівне науково-виробниче об`єднання" залишено без задоволення. Рішення Сумського окружного адміністративного суду від 22.02.2019 року по справі № 480/3958/18 залишено без змін.
Від Харківського управління Офісу великих платників податків ДФС надійщла заява про виправлення описки в постанові Другого апеляційного адміністративного суду від 15.07.2019 у справі № 480/3858/18 шляхом зазначення результатів розгляду апеляційної скарги Харківського управління Офісу великих платників податків ДФС.
Відповідно до ст. 253 Кодексу адміністративного судочинства України суд, який постановив судове рішення, може з власної ініціативи або за заявою учасника справи чи іншої заінтересованої особи виправити допущені в судовому рішенні цього суду описки, очевидні арифметичні помилки незалежно від того, набрало судове рішення законної сили чи ні. Питання про внесення виправлень суд може вирішити в порядку письмового провадження.
Відповідно до ч. 1 ст. 252 Кодексу адміністративного судочинства України суд, що ухвалив судове рішення, може за заявою учасника справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо: 1) щодо однієї із позовних вимог, з приводу якої досліджувалися докази, чи одного з клопотань не ухвалено рішення; 2) суд, вирішивши питання про право, не визначив способу виконання судового рішення; 3) судом не вирішено питання про судові витрати.
Долслідивши матеріали справи, доводи заяви про виправлення описки, колегія суддів приходить до висновку про відмову в задоволенні заяви про виправлення описки та про наявність підстав для винесення додаткової постанови на підставі п. 1 ч. 1 ст. 252 Кодексу адміністративного судочинства України.
Пунктом 9 підрозділу 4 розділу XX Податкового кодексу України в редакції, чинної на час подання декларації було передбачено, що у січні - грудні 2015 року та січні - травні 2016 року платники зобов`язані сплачувати щомісячні авансові внески з податку на прибуток підприємств відповідно до пункту 57.1 статті 57 цього Кодексу у редакції, що діяла до 1 січня 2015 року. При цьому сума щомісячних авансових внесків за березень - травень 2016 року обчислюється у розмірі не менше 1/12 нарахованої суми податку на прибуток підприємств за 2014 звітний (податковий) рік.
Відповідно до абзацу 1 пункту 57.1. статті 57 Податкового кодексу України у редакції, що діяла як до 1 січня 2015 року так і на момент подання декларації, платник податків зобов`язаний самостійно сплатити суму податкового зобов`язання, зазначену у поданій ним податковій декларації, протягом 10 календарних днів, що настають за останнім днем відповідного граничного строку, передбаченого цим Кодексом для подання податкової декларації, крім випадків, встановлених цим Кодексом. При цьому за приписами вказаної статті Податкового кодексу України платники податку на прибуток щомісяця сплачують авансовий внесок з податку на прибуток у порядку і в строки, які встановлені для місячного податкового періоду, у розмірі не менше 1/12 нарахованої до сплати суми податку за попередній звітний (податковий) рік.
Відповідно до п.п.14.1.175 п.14.1 ст. 14 Податкового кодексу України податковий борг - сума узгодженого грошового в зобов`язання, не сплаченого платником податків у встановлений цим Кодексом строк, та непогашеної пені, нарахованої у порядку, визначеному цим Кодексом.
Згідно з п.п.14.1.152 п.14.1 ст. 14 Податкового кодексу України погашення податкового боргу - зменшення абсолютного значення суми такого боргу, підтверджене відповідним документом.
Відповідно до п.126.1 ст. 126 Податкового кодексу України у разі, якщо платник податків не сплачує узгоджену суму грошового зобов`язання протягом строків, визначених цим Кодексом, такий платник податків притягується до відповідальності у вигляді штрафу у таких розмірах:
- при затримці до 30 календарних днів включно, наступних за останнім днем строку сплати суми грошового зобов`язання, - у розмірі 10 відсотків погашеної суми податкового боргу;
- при затримці більше 30 календарних днів, наступних за останнім днем строку сплати суми грошового зобов`язання, - у розмірі 20 відсотків погашеної суми податкового боргу.
Так, обов`язковою умовою для розрахунку штрафу є сплата податкового боргу за відповідний період.
Відповідно до пп. 14.1.152 п. 14.1 ст. 14 Податкового кодексу України погашення податкового боргу - зменшення абсолютного значення суми такого боргу, підтверджене відповідним документом.
При цьому, джерелами самостійної сплати грошових зобов`язань або погашення податкового боргу платника податків за приписами п.87.1 ст. 87 Податкового кодексу України є будь-які власні кошти, у тому числі ті, що отримані від продажу товарів (робіт, послуг), майна, випуску цінних паперів, зокрема корпоративних прав, отримані як позика (кредит), та з інших джерел, з урахуванням особливостей, визначених цією статтею, а також суми надміру сплачених платежів до відповідних бюджетів.
Сплата грошових зобов`язань або погашення податкового боргу платника податків з відповідного платежу може бути здійснена також за рахунок надміру сплачених сум такого платежу (без заяви платника) або за рахунок помилково та/або надміру сплачених сум з інших платежів (на підставі відповідної заяви платника) до відповідних бюджетів.
Джерелами погашення податкового боргу платника податків є будь-яке майно такого платника податків з урахуванням обмежень, визначених цим Кодексом, а також іншими законодавчими актами.
Відповідно до пункту 87.9 ст. 87 Податкового кодексу України у разі наявності у платника податків податкового боргу контролюючі органи зобов`язані зарахувати кошти, що сплачує такий платник податків, в рахунок погашення податкового боргу згідно з черговістю його виникнення незалежно від напряму сплати, визначеного платником податків.
Таким чином, виходячи з положень ст. 87 Податкового кодексу України джерелами самостійної сплати грошових зобов`язань або погашення податкового боргу платника податків є будь-які власні кошти, в тому числі помилково чи надмірно сплачені суми, майно платника податків.
Пунктом 131.2 ст.131 Податкового кодексу України передбачено, що при погашенні сум податкового боргу (його частини) кошти, що сплачує такий платник податків, у першу чергу зараховуються в рахунок податкового зобов`язання. У разі повного погашення суми податкового боргу кошти, що сплачує такий платник податків, в наступну чергу зараховуються в рахунок погашення штрафів, в останню чергу зараховуються в рахунок пені.
Якщо платників податків не виконує встановленої цим пунктом черговості платежів або не визначає її в платіжному документі (чи визначає з порушенням зазначеного порядку), контролюючий орган самостійно здійснює такий розподіл такої суми у порядку, визначеному цим пунктом.
Отже, погашення податкового боргу, з огляду на приписи вищезазначених норм, можливе виключно за рахунок грошових коштів, сплачених платником до бюджету, а не за рахунок зменшення податкових зобов`язань попереднього періоду.
Разом з тим, при нарахуванні штрафу відповідачем не враховано, що декларація не являється платіжним документом, а дата коригування грошових зобов`язань не являється датою погашення (сплати) коштів.
Відповідно до п.46.1 ст. 46 Податкового кодексу України податкова декларація, розрахунок (далі - податкова декларація) - документ, що подається платником податків (у тому числі відокремленим підрозділом у випадках, визначених цим Кодексом) контролюючому органу у строки, встановлені законом, на підставі якого здійснюється нарахування та/або сплата податкового зобов`язання, чи документ, що свідчить про суми доходу, нарахованого (виплаченого) на користь платників податків - фізичних осіб, суми утриманого та/або сплаченого податку.
За приписами п.49.2 ст.49 Податкового кодексу України платник податків зобов`язаний за кожний встановлений цим Кодексом звітний період, в якому виникають об`єкти оподаткування, або у разі наявності показників, які підлягають декларуванню, відповідно до вимог цього Кодексу подавати податкові декларації щодо кожного окремого податку, платником якого він є.
Отже, податкова декларація чи уточнюючий розрахунок є звітним документом на підставі якого здійснюється нарахування та/або сплата податкового зобов`язання, тобто визначається (узгоджується) сума податкового зобов`язання щодо кожного окремого податку, а у випадках, коли платник виконує функцію податкового агента як роботодавець, є документом, що свідчить про суми нарахованого, виплаченого доходу на користь платників податків - фізичних осіб, а також суми утриманого та/або сплаченого податку до бюджету (зокрема, єдиного соціального внеску, податку з доходів фізичних осіб).
Норми Податкового кодексу України не наводить визначення поняття «сплата», утім відповідно до п.5.3 ст. 5 Податкового кодексу України терміни, що застосовуються у цьому Кодексі і не визначаються ним, використовуються у значенні, встановленому іншими законами.
Розрахунковим (платіжним) документом відповідно до визначення термінів, наведених у пп.1.35 ст.1 Закону України "Про платіжні системи та переказ коштів в Україні" є документ на переказ коштів, що використовується для ініціювання переказу з рахунка платника на рахунок отримувача. У ст.22 вказаного Закону серед видів розрахункових документів зазначені платіжне доручення; платіжна вимога-доручення, розрахунковий чек, платіжна вимога, меморіальний ордер. При цьому, відповідно до п.22.4 ст.22 Закону під час використання розрахункового документа ініціювання переказу є завершеним: для платника - з дати надходження розрахункового документа на виконання до банку платника.
Таким чином, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що податкова декларація чи уточнюючий розрахунок є звітним документом на підставі якого здійснюється оплата грошового зобов`язання, в той же час не підтверджує самого факту сплати (погашення) боргу.
Отже, подання уточнюючої податкової декларації, якою зменшено суми самостійно визначених грошових зобов`язань, не являється оплатою боргу з податку на прибуток, а тягне за собою лише зміну раніше задекларованих податкових зобов`язань, в даному випадку шляхом їх зменшення у зв`язку з самостійно виявленою помилкою, і ніяким чином не може бути прирівняне до погашення податкового боргу для цілей застосування відповідальності за порушення правил сплати (перерахування) податків у відповідності до п.126.1 ст.126 Податкового кодексу України.
Так, положення ст.126 Податкового кодексу України визначають у якості підстави нарахування штрафу порушення строків погашення податкового боргу. Об`єктом застосування штрафу є саме погашена сума податкового боргу, яка в розумінні пункту 14.1.175 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України є сумою узгодженого грошового зобов`язання, несплаченою платником податків у встановлений цим Кодексом строк. Відсутність погашеної у межах спірних відносин суми унеможливлює нарахування штрафу.
Натомість доводи щодо того, що погашення податкового боргу в розумінні пункту 14.1.152 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України, під яким слід розуміти зменшення абсолютного значення суми такого боргу, підтверджене відповідним документом, є неприйнятними оскільки «погашення податкового боргу» не є тотожнім з поняттям «погашенню суми податкового боргу», відсутність суми та кількості днів прострочки сплати як основної ознаки об`єкту погашення, виключає кореспонденцію цієї норми із положеннями ст. 126 Податкового кодексу України, доводить хибність висновку про тотожність цих понять.
Враховуючи вище викладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що подання уточнюючої декларації не є погашенням податкового боргу платником податків у розумінні норм пп. 14.1.152 п. 14.1 ст. 14, ст. 50, ст. 87, ст. 129 Податкового кодексу України, оскільки платник податків не погашав (не сплачував) податковий борг, а корегував податкові зобов`язання (грошові зобов`язання) в сторону зменшення, тобто, фактично, усував помилку при визначення суми податкового зобов`язання.
Доводи апеляційної скарги не спростовують правильність доводів, якими мотивовано судове рішення, зводяться до переоцінки належним чином проаналізованих судом першої інстанції доказів та не дають підстав вважати висновки суду помилковими, а застосування норм матеріального та процесуального права неправильним.
Керуючись ст. ст. 243, 252, 292, 321, 322, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
П О С Т А Н О В И В:
В задоволенні заяви Харківського управління Офісу великих платників податків ДФС про виправлення описки в в постанові Другого апеляційного адміністративного суду від 15.07.2019 у справі № 480/3858/18 - відмовити.
Прийняти додаткову постанову, якою апеляційну скаргу Харківського управління Офісу великих платників податків ДФС залишити без задоволення.
Додаткова постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.
Головуючий суддя (підпис)Калитка О.М.
Судді(підпис) (підпис) Мельнікова Л.В. Кононенко З.О.