Справа № 756/7328/18
Суддя: Вєкуа Н.Г.
Дата ухвалення: 2019-11-25 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
м. Київ

25 листопада 2019 року №756/7328/18
Суддя Окружного адміністративного суду міста Києва Вєкуа Н.Г., розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи адміністративну справу
за позовом ОСОБА_1
доГоловного управління Пенсійного фонду України в м. Києві Пенсійного фонду України - Департаменту пенсійного забезпечення Мінсоцполітики України Пенсійного фонду України Оболонського району м. Києва
провизнання протиправними дій, зобов`язати вчинити дії, -
В С Т А Н О В И В:
ОСОБА_1 звернувся до Оболонського районного суду міста Києва з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві, Пенсійного фонду України - Департаменту пенсійного забезпечення, Мінсоцполітики, Пенсійного фонду України Оболонського району м. Києва про визнання протиправними дій, зобов`язати вчинити дії.

Ухвалою Оболонського районного суду м. Києва від 11.06.2018 справу передано на розгляд до Окружного адміністративного суду м. Києва відповідно до правил територіальної підсудності закріплених в ст. 29 КАС України.

09 серпня 2018 року автоматичним розподілом між суддями справу № 756/7328/18 передано на розгляд судді Окружного адміністративного суду м. Києва Вєкуа Н.Г.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 14.08.2018 позовну заяву ОСОБА_1 залишено без руху та встановлено позивачу п`ятиденний строк для усунення недоліків, про які вказано в ухвалі.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 02.10.2018 позовну заяву повернуто позивачу.

27 листопада 2018 року постановою Шостого апеляційного адміністративного суду скасовано ухвалу Окружного адміністративного суду міста Києва від 02 жовтня 2018 року та направлено справу до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Відповідно до протоколу передачі справи раніше визначеному складу суду від 20.12.2018 визначено суддю Вєкуа Н.Г. для розгляду адміністративної справи №756/7328/18.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 24.12.2018 року відкрито спрощене провадження в адміністративній справі без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) та запропоновано відповідачам надати відзив протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення відповідачу ухвали про відкриття провадження у справі.

Пенсійний фонд України в письмовому відзиві проти задоволення позовних вимог заперечував,вказавши, що Пенсійний фонд України, відповідно до покладених на нього завдань, лише організовує, координує та контролює роботу територіальних органів щодо, зокрема, призначення (перерахунку) і виплати пенсій, а тому, як центральний орган виконавчої влади, не наділений повноваженнями шодо безпосереднього призначення, перерахунку та виплати пенсій.

Не погоджуючись з наведеною у відзиві на позов правовою позицією відповідача, позивач 07.02.2019 року подав до суду відповідь на відзив, в якій зазначено, що останній не визнає відзив ПФУкраїни на позовну заяву та відхиляє всі заперечення. Також, наголошував на тому, що відповідач є контролюючим органом, а тому повинен слідкувати за роботою територіальних органів пенсійного Фонду.

Головним управлінням пенсійного фонду України в м. Києві надано відзив на позовну заяву ОСОБА_1 , в якому останній просив відмовити в задоволені позовних вимог з тих підстав, що пенсію ОСОБА_1 обчислено на підставі документів, які містяться в матеріалах пенсійної справи та відповідно до норм чинного законодавства. Період проходження військової служб не враховано до стажу в зв`язку з відсутністю військового квитка в матеріалах пенсійної справи. Також наголошено на відсутності правових підстав для задоволення позову про відшкодування моральної шкоди, так як пенсійне законодавство не передбачає стягнення моральної шкоди.

Не погоджуючись з наведеною у відзиві на позов правовою позицією відповідача, позивач 13.02.2019 року подав до суду відповідь на відзив, в якій зазначено, що він неодноразово звертався до пенсійного фонду Оболонського району в м. Києві з заявами про перерахунок пенсії з документами передбаченими вимогами чинного законодавства. При цьому наголошував, що документи для призначення пенсії і перерахунку були подані в оригіналах в повному обсязі, в тому числі військовий квиток та трудова книжка.

З урахуванням наведеного суд дійшов висновку про можливість розгляду даної справи за наявними у ній матеріалами у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).

Розглянувши подані учасниками справи документи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов та заперечення, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, судом встановлено наступне.

ОСОБА_1 перебуває на обліку та отримує пенсію за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» в Головному управлінні Пенсійного фонду України в м. Києві , яке відповідно до постанови Кабінету міністрів України від 29.03.2017 року №203 «Про утворення Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві» є правонаступником Центрального об`єднаного управління Пенсійного фонду України в м. Києві.

Як зазначено позивачем, останній неодноразово звертався до відповідача з заявами встановленого зразка про перерахунок пенсії з 1995 року, до яких були надані наступні документи: копія трудової книжки, копія військового квитка, копія ліквідатора ЧАЕС ІІ категорії, справка відділу про заробітну 2007-2009 років.

Проте, як зазначено позивачем, при призначенні пенсії, йому не враховані роки служби в армії з 1964 по 1967 рік.

Наголошує, що підтвердженням того, що ним були надані всі необхідні документи для призначення пенсії є оригінал розписки наданий інспектором при їх отриманні, а тому відповідачами протиправно не враховано страховий стаж при призначенні пенсії.

Вважаючи такі дії протиправними, а права та законні інтереси порушеними, позивач звернувся до суду за захистом своїх порушених прав та законних інтересів.

Досліджуючи надані сторонами докази, аналізуючи наведені міркування та заперечення, оцінюючи їх в сукупності, суд зазначає наступне.

Згідно статті 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Згідно пункту 6 частини 1 статті 92 Конституції України виключно законами України визначаються основи соціального захисту, форми і види пенсійного забезпечення; засади регулювання праці і зайнятості, шлюбу, сім`ї, охорони дитинства, материнства, батьківства; виховання, освіти, культури і охорони здоров`я; екологічної безпеки.

Відповідно до ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Наведена норма означає, що суб`єкт владних повноважень зобов`язаний діяти лише на виконання закону, за умов і обставин, визначених ним, вчиняти дії, не виходячи за межі прав та обов`язків, дотримуватися встановленої законом процедури, обирати лише встановлені законодавством України способи правомірної поведінки під час реалізації своїх владних повноважень.

Спеціальним законом, який регулює правовідносини у сфері пенсійного забезпечення громадян України, є Закон України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" (далі Закон - № 1058-ІV, в редакції, чинній на час проведення перерахунку). Цим Законом держава визначає принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел, передбачених цим Законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 9 Закону № 1058-ІV за рахунок коштів Пенсійного фонду України в солідарній системі призначаються такі пенсійні виплати: пенсія за віком; пенсія по інвалідності внаслідок загального захворювання (у тому числі каліцтва, не пов`язаного з роботою, інвалідності з дитинства); пенсія у зв`язку з втратою годувальника.

Частиною 4 статті 42 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", встановлено, що у разі якщо застрахована особа після призначення пенсії продовжувала працювати, перерахунок пенсії проводиться з урахуванням не менш як 24 місяців страхового стажу після призначення (попереднього перерахунку) пенсії незалежно від перерв в роботі. Перерахунок пенсії здійснюється із заробітної плати (доходу), з якої була обчислена пенсія.

За бажанням пенсіонера перерахунок пенсії проводиться із заробітної плати за періоди страхового стажу, зазначені в частині першій статті 40 цього Закону, із застосуванням показника середньої заробітної плати (доходу), який враховувався під час призначення (попереднього перерахунку) пенсії.

У разі, якщо застрахована особа після призначення (перерахунку) пенсії має менш як 24 місяці страхового стажу, перерахунок пенсії проводиться не раніше ніж через два роки після призначення (попереднього перерахунку) з урахуванням страхового стажу після її призначення (попереднього перерахунку) та заробітної плати, з якої призначено (попередньо перераховано) пенсію.

Згідно з пунктом "в" частини 3 статті 56 Закону України "Про пенсійне забезпечення" до стажу роботи, який дає право на трудову пенсію, зараховується військова служба та перебування в партизанських загонах і з`єднаннях, служба в органах державної безпеки та органах внутрішніх справ, незалежно від місця проходження служби.

Відповідно до статті 62 Закону України "Про пенсійне забезпечення" основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 року №637 затверджено Порядок підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній (надалі - Порядок №637).

Згідно з пунктом 1 Порядку №637 основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

Відповідно до пункту 6 Порядку №637 для підтвердження військової служби, служби цивільного захисту, служби в органах державної безпеки, розвідувальних органах, Держспецзв`язку приймаються: військові квитки; довідки військових комісаріатів, військових частин і установ системи Міноборони, МВС, МНС, Мінінфраструктури, СБУ, Служби зовнішньої розвідки, ДПС, Управління державної охорони, Держспецзв`язку, Держприкордонслужби, Державної кримінально-виконавчої служби, ДСНС; довідки архівних і військово-лікувальних установ.

Так, постановою правління Пенсійного фонду України 25 листопада 2005 року за №22-1 затверджений Порядок подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, зареєстрований в Міністерстві юстиції України 27 грудня 2005 року за № 1566/11846 (далі по тексту Порядок №22-1).

Пунктом 1.5 вказаного Порядку встановлено, що заява про переведення з одного виду пенсії на інший, про перерахунок пенсії, про виплату пенсії у зв`язку з виїздом на постійне місце проживання за кордон, поновлення виплати пенсії, про припинення перерахування пенсії на банківський рахунок та отримання пенсії за місцем фактичного проживання, про виплату частини пенсії на непрацездатних членів сім`ї особи, яка перебуває на повному державному утриманні, про виплату пенсії за довіреністю, термін дії якої більше одного року, через кожний рік дії такої довіреності, подається пенсіонером особисто або його законним представником до органу, що призначає пенсію, за місцем перебування на обліку як одержувача пенсії, а пенсіонерами, які зареєстровані на території Автономної Республіки Крим та м. Севастополя і не отримують пенсії від уповноважених органів Російської Федерації, - до органу, що призначає пенсію, визначеного Пенсійним фондом України. При цьому у заяві про виплату частини пенсії непрацездатним членам сім`ї особи, яка знаходиться на повному державному утриманні, вказується адреса одержувача цієї частини пенсії.

Відповідно до п.2.9 Порядку, особа, яка звертається за пенсією (незалежно від виду пенсії), повинна пред`явити паспорт (або інший документ, що засвідчує цю особу, місце її проживання (реєстрації) та вік).

Згідно з положеннями п.4.1 Порядку №22-1 орган, що призначає пенсію, розглядає питання про призначення пенсії, перерахунок та поновлення виплати раніше призначеної пенсії, а також про переведення з одного виду пенсії на інший при зверненні особи з відповідною заявою (додаток 2). Заяви про переведення з одного виду пенсії на інший, про перерахунок пенсії й поновлення виплати раніше призначеної пенсії приймаються органом, що призначає пенсію, за наявності в особи всіх необхідних документів.

Як зазначено позивачем, та не заперечується Головним управлінням Пенсійного фонду України при призначенні пенсії ОСОБА_1 врахований стаж роботи 30 років 18 днів без стажу військової служби у зв`язку з тим, що до заяви про призначення пенсії позивачем не надавався військовий квиток.

Так, згідно заяви з 01.04.2001 року органами пенсійного фонду проведено перерахунок пенсії ОСОБА_1 по заробітній платі з 01.01.1988 року по 21.12.1992 року.

В подальшому , згідно з заявою від 17.07.2004 року проведено перерахунок пенсії з врахуванням страхового стажу набутого після призначення пенсії.

01 січня 2007 року відповідно до заяви ОСОБА_1 проведено перерахунок пенсії по стажу та заробітній платі, з урахуванням страхового стажу 42 роки 6 місяців 8 днів та заробітної плати , визначеної за періоди роботи з 01.01.1987 року по 31.12.1991 року та з 01.07.2000 року по 31.12.2006 року.

Також, спеціалістами управління був проведений перерахунок пенсії в частині звільнення з 03.10.2009 року.

При цьому, як зазначено відповідачем, період проходження військової служби не враховано до страхового стажу у зв`язку з відсутністю військового квитка в матеріалах справи.

Судом встановлено,що 21.11.2017 року позивач звернувся до пенсійного фонду України з заявою, в якій просив зробити перерахунок пенсії з моменту призначення пенсії, а саме з 1995 року та по сьогоднішній день з врахуванням трьох років 1964-1967 служби в армії, які не були враховані при призначенні пенсії, ні при проведенні пенсійної реформи в зв`язку з халатністю службових осіб, а також 2007-2009 роки які останній працював після призначення пенсії за віком 2006 рік зарахувати як страховий стаж з моменту звільнення та по сьогодні, які при осучасненні пенсії 0.10.2017 року не проведені при проведенні пенсійної реформи.

У відповідь на заяву Центральне об`єднане управління пенсійного фонду України в м. Києві листом від 11.01.2018 року повідомило позивачу, що як свідчать матеріали справи , у заяві від 03.03.2010 року було зазначено проведення перерахунку пенсії в частині звільнення. Тому спеціалістами управління був проведений перерахунок пенсії в частині звільнення від 03.10.2009 року. Також, повідомлено, що до страхового стажу не враховано період проходження військової служби у зв`язку з відсутністю військового квитка.

Разом з тим, як встановлено судом, позивач звернувся 12.01.2018 року на Урядову «гарячу» лінію щодо пенсійного забезпечення та отримав 23.02.2018 року відповідь від Департаменту пенсійного забезпечення , в якій повідомлено, що пенсію обчислено відповідно до вимог чинного законодавства. Повідомлено, що доплату до перерахунку за лютий 2018 року, з урахуванням виплачених сум, нараховано для виплати на відомість березня 2018 року.

Згідно з пунктом 2.9. Порядку № 22-1 особа, яка звертається за пенсією (незалежно від виду пенсії), повинна пред`явити паспорт (або інший документ, що засвідчує цю особу, місце її проживання (реєстрації) та вік).

Згідно з пунктом 2.23 Порядку №22-1 документи, необхідні для призначення пенсії, можуть бути подані як в оригіналах, так і копіях, засвідчених у нотаріальному порядку або адміністрацією підприємства, установи, організації, що подає документи заявника для призначення пенсії, чи органом, що призначає пенсію.

Документи про стаж, вік та заробітну плату подаються тільки в оригіналах. У разі, якщо підтвердженням страхового стажу є трудова книжка, подається копія з неї, засвідчена адміністрацією підприємства, установи, організації за місцем останньої роботи або органом, що призначає пенсію.

При прийманні документів орган, що призначає пенсію:

а) перевіряє правильність оформлення заяви, відповідність викладених у ній відомостей про особу даним паспорта та документам про стаж;

б) здійснює попередню правову експертизу змісту і належного оформлення представлених документів;

в) перевіряє правильність копій відповідних документів, фіксує й засвідчує виявлені розходження (пункт 4.2 Порядку №22-1).

Відповідно до вимог пункту 4.1. Порядку №22-1 орган, що призначає пенсію, розглядає питання про призначення пенсії, перерахунок та поновлення виплати раніше призначеної пенсії, а також про переведення з одного виду пенсії на інший при зверненні особи з відповідною заявою (додаток 2).

Не пізніше 10 днів після надходження заяви з необхідними для призначення, перерахунку, переведення з одного виду пенсії на інший та поновлення раніше призначеної пенсії документами орган, що призначає пенсію, розглядає подані документи та приймає рішення щодо призначення, перерахунку, переведення з одного виду пенсії на інший та поновлення раніше призначеної пенсії без урахування періоду, за який відсутня інформація про сплату страхових внесків до ПФУ (пункт 39 Порядку).

Право особи на одержання пенсії установлюється на підставі всебічного, повного і об`єктивного розгляду всіх поданих документів органом, що призначає пенсію.

Орган, що призначає пенсію, не пізніше 10 днів після винесення рішення видає або направляє адміністрації або особі повідомлення про призначення, відмову в призначенні, перерахунку, переведенні з одного виду пенсії на інший із зазначенням причин відмови та порядку його оскарження (пункт 4.7).

Аналіз наведених норм права дозволяє дійти висновку, що підставою для вчинення дій, спрямованих на призначення пенсії за віком, є відповідна заява особи та додані до неї необхідні документи, подані до уповноваженого органу ПФУ в установленому порядку.

Таким чином, позивачем не дотримано встановленого порядку звернення за перерахунком пенсії.

Як вбачається з позовних вимог, позивач просить суд визнати незаконними дії Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві, Пенсійного фонду України - Департаменту пенсійного забезпечення, Мінсоцполітики, Пенсійного фонду України Оболонського району м. Києва, зобов`язати відповідачів провести перерахунок пенсії з моменту призначення пенсії з 1995 року по 01.02.2018 року з врахуванням компенсації та інфляції та стягнути з відповідачів заборгованість пенсійних виплат з 1995 року по 01.02.2018 року.

Суд вважає, що відповідачами на час розгляду даної справи по суті права позивача не порушено.

Так, з огляду на вищевикладене, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог, оскільки у зв`язку з відсутністю необхідних документів для призначення пенсії позивачу, пенсійний орган, відповідно до п.1.7. Порядку №22-1 листом повідомив заявника про те, які документи необхідно подати додатково для врахування стажу військової служби.

Разом з тим, суд зауважує, що позивачем долучено копію трудової книжки, яка містить інформацію про військову службу позивача 1964-1967 роках , а саме: « 1964.ІХ.10 Служба в рядах Советской армии», проте не зазначено документа, його назву, дату та номер, на підставі якого було здійснено запис.

Також, щодо позовних вимог до Пенсійного фонду України, то суд зазначає наступне.

Згідно чинного законодавства Пенсійний фонд України як центральний орган виконавчої влади не є суб`єктом прийняття рішень щодо призначення та проведення перерахунку пенсії будь-яким категоріям осіб, тоді як такими суб`єктами є територіальні відділення Пенсійного фонду України.

Відповідно до Положення про Пенсійний фонд України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 23.07.2014 р. №280, Пенсійний фонд України є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра соціальної політики, що реалізує державну політику з питань пенсійного забезпечення та ведення обліку осіб, які підлягають загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню.

Пенсійний фонд України у своїй діяльності керується Конституцією та законами України, указами Президента України та постановами Верховної Ради України, прийнятими відповідно до Конституції та законів України, актами Кабінету Міністрів України, іншими актами законодавства.

Основними завданнями Пенсійного фонду України є: реалізація державної політики з питань пенсійного забезпечення та ведення обліку осіб, які підлягають загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню; внесення пропозицій Міністрові соціальної політики щодо забезпечення формування державної політики із зазначених питань; виконання інших завдань, визначених законом.

Завдання та повноваження Пенсійного фонду України визначені, відповідно, п. 4-6 Положення, і серед них відсутнє здійснення призначення та перерахунок пенсій за зверненнями конкретних осіб.

Приписами пункту сьомого зазначеного Положення врегульовано, що Пенсійний фонд України здійснює свої повноваження безпосередньо та через утворені в установленому порядку територіальні органи.

Так, згідно з Положенням про управління Пенсійного фонду України в районах, містах, районах у містах, а також про об`єднані управління, затвердженим постановою правлінням Пенсійного фонду України від 22.12.201 №28-2, управління фонду є самостійними юридичними особами публічного права.

Відповідно до пп.7 п.4 цього Положення, управління фонду в районах, містах, районах у містах, а також об`єднані управління здійснюють призначення (перерахунок), виплату та поновлення виплати пенсій.

Отже, буквальний зміст наведених норм права свідчить про те, що всі дії, спрямовані на призначення пенсій, та всі подальші зміни призначених пенсій, законодавством України віднесено до компетенції органів Пенсійного фонду України, а саме - територіальних управлінь.

У свою чергу, Пенсійний фонд України, як центральний орган виконавчої влади, не наділений повноваженнями щодо призначення та перерахунку пенсії, а тому не розглядав, та не міг розглядати питання щодо перерахунку, призначених позивачам пенсій.

У цьому контексті, суд зазначає, що приписами пункту першого частини першої статті 19 КАС України закріплено, що юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження.

Однак, відповідачем не приймалось будь-яких рішень щодо позивача, не вчинялось жодних дій щодо них, та не допускалось бездіяльності, а відтак, між сторонами спору не виникало публічно-правових відносин, які могли б стати предметом спору, що вказує на те, що позов подано не до тієї особи, яка повинна відповідати за позовом.

Також, суд не вбачає протиправності дій Мінсоцполітики, адже останнім повідомлено, що згідно ст.. 58 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» Пенсійний фонд України є органом, який зокрема, призначає та підготовляє документи для їх виплати, забезпечує своєчасне і в повному обсязі фінансування та виплату пенсій. Відповідно роз`яснення щодо правильності обчислення страхового стажу з 2006 року будуть надані головним управлінням Пенсійного фонду України в м. Києві.

Щодо позовних вимог в частині стягнення моральної шкоди в зв`язку з незаконними рішеннями, діями і бездіяльністю при виконанні своїх повноважень, що призвело до зниження життєвого рівня життя, то суд зазначає наступне.

Згідно із статтею 56 Конституції України, кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Пунктом 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31.03.1995 №4 визначено, що під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Статтею 23 Цивільного кодексу України визначено, що моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Стаття 1173 Цивільного кодексу України передбачає, що шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів.

Як зазначено у пункті 4 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» у позовній заяві про відшкодування моральної (немайнової) шкоди має бути зазначено, в чому полягає ця шкода, якими неправомірними діями (бездіяльністю) її заподіяно та якими доказами вона підтверджується. Факт заподіяння моральної шкоди повинен довести позивач.

Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Проте, позивачем не надано належних та допустимих доказів факту заподіяння моральної шкоди та не доведено безпосереднього причинного зв`язку між діями чи бездіяльністю відповідачів та їх наслідками у вигляді моральних чи фізичних страждань позивача.

Таким чином, позовна вимога про стягнення з відповідача моральної шкоди, не підлягає задоволенню у зв`язку з необґрунтованістю позовних вимог в цій частині та відсутністю правових підстав щодо їх задоволення.

Згідно з частиною першою статті 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до частини першої статті 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному та об`єктивному дослідженні.

Поряд з тим, що на суб`єкта владних повноважень, у випадку, якщо він є відповідачем в адміністративній справі, покладено обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності, Кодексом адміністративного судочинства України на кожну сторону, в не залежності від того чи є вона суб`єктом владних повноважень, покладено обов`язок щодо доведення обставин на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.

Відповідно до пункту 30 Рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Hirvisaari v. Finland» від 27.09.2001, рішення судів повинні достатнім чином містити мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані. Згідно пункту 41 висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини, очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.

Отже, виходячи з системного аналізу положень чинного законодавства України, оцінки поданих сторонами доказів за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, суд дійшов висновку, що вимоги позивача не підлягають задоволенню.

Керуючись ст.ст. 2, 3, 5, 19, 77, 90, 139, 241-246, 255, 262, 263 Кодексу адміністративного судочинства України, Окружний адміністративний суд міста Києва, -

В И Р І Ш И В:
В задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві, Пенсійного фонду України - Департаменту пенсійного забезпечення, Мінсоцполітики, Пенсійного фонду України Оболонського району м. Києва про визнання протиправними дій, зобов`язати вчинити дії, відмовити повністю.

Рішення набирає законної сили у порядку та строки, встановлені статтею 255 Кодексу адміністративного судочинства України, та може бути оскаржене до суду апеляційної інстанції протягом тридцяти днів з дня його проголошення за правилами, встановленими статтями 295-297 Кодексу адміністративного судочинства України, шляхом подання апеляційної скарги через суд першої інстанції.
Суддя Н.Г. Вєкуа