Справа № 9901/583/19
Суддя: Блажівська Н.Є.
Дата ухвалення: 2019-11-27 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

27 листопада 2019 року

Київ

справа №9901/583/19

адміністративне провадження №П/9901/583/19

Верховний Суд у складі судді Касаційного адміністративного суду Блажівської Н.Є., перевіривши матеріали позовної заяви ОСОБА_1 до Вищої ради правосуддя про визнання протиправним і нечинним повністю акта

ВСТАНОВИВ:

18 листопада 2019 року ОСОБА_1 (надалі також - позивач, ОСОБА_1 ) надіслав на адресу Верховного Суду позовну заяву до Вищої ради правосуддя (надалі також - відповідач, ВРП), в якій просив визнати протиправним і нечинним повністю акт Вищої ради правосуддя від 11 жовтня 2019 року №0-3768/1-37488/о/9-19.

Згідно з протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями позовну заяву передано на розгляд колегії суддів Верховного Суду у складі Касаційного адміністративного суду: Блажівської Н.Є., (суддя-доповідач), Білоуса О.В., Гімона М.М., Желтобрюх І.Л., Олендера І.Я.

За вимогами частини першої статті 171 Кодексу адміністративного судочинства України (надалі також - КАС України) суддя після одержання позовної заяви з`ясовує, чи: 1) подана позовна заява особою, яка має адміністративну процесуальну дієздатність; 2) має представник належні повноваження (якщо позовну заяву подано представником); 3) відповідає позовна заява вимогам, установленим статтями 160, 161, 172 цього Кодексу; 4) належить позовну заяву розглядати за правилами адміністративного судочинства і чи подано позовну заяву з дотриманням правил підсудності; 5) позов подано у строк, установлений законом (якщо позов подано з пропущенням установленого законом строку звернення до суду, то чи достатньо підстав для визнання причин пропуску строку звернення до суду поважними); 6) немає інших підстав для залишення позовної заяви без руху, повернення позовної заяви або відмови у відкритті провадження в адміністративній справі, встановлених цим Кодексом.

Перевіряючи позовну заяву на відповідність вимогам процесуального закону, Суд звертає увагу на таке.

Обґрунтовуючи позовну заяву, ОСОБА_1 вказував, що подавав скаргу щодо дисциплінарного проступку судді Приморського районного суду м. Одеси ОСОБА_2 , однак Другою Дисциплінарною палатою Вищої ради правосуддя 29 липня 2019 року винесено ухвалу №1980/2дп/15-19 про залишення скарги без розгляду.

Як підтверджується матеріалами позовної заяви та доданими до неї матеріалами, ОСОБА_1 звернувся до ВРП із скаргою на ухвалу Другої Дисциплінарної палати ВРП від 29 липня 2019 року №1980/2дп/15-19.

Листом від 11 жовтня 2019 року №0-3768/1-37488/о/9-19 позивача повідомлено, що в силу частини четвертої статті 44 Закону України «Про Вищу раду правосуддя», вказана ухвала оскарженню не підлягає.

Так, відповідно до частини першої статті 160 Кодексу адміністративного судочинства України у позовній заяві позивач викладає свої вимоги щодо предмета спору та їх обґрунтування.

Згідно з пунктами 4, 5 частини п`ятої статті 160 Кодексу адміністративного судочинства України в позовній заяві зазначаються: зміст позовних вимог і виклад обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги, а в разі подання позову до декількох відповідачів - зміст позовних вимог щодо кожного з відповідачів; виклад обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги; зазначення доказів, що підтверджують вказані обставини.

За змістом частини першої статті 5 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист у спосіб, визначений у цій статті.

Главою 2 розділу І КАС України визначено правила віднесення справ до адміністративної юрисдикції. При цьому КАС України розрізняє предметну, інстанційну та територіальну юрисдикцію (підсудність).

Відповідно до частини третьої статті 27 КАС України, норми якої регулюють випадки виключної підсудності, підсудність окремих категорій адміністративних справ визначається цим Кодексом.

Згідно із частиною четвертою статті 22 КАС України Верховному Суду як суду першої інстанції підсудні справи щодо встановлення Центральною виборчою комісією результатів виборів або всеукраїнського референдуму, справи за позовом про дострокове припинення повноважень народного депутата України, а також справи щодо оскарження актів, дій чи бездіяльності Верховної Ради України, Президента України, ВРП, Вищої кваліфікаційної комісії суддів України, Кваліфікаційно-дисциплінарної комісії прокурорів.

Зазначений перелік справ, які підсудні Верховному Суду як суду першої інстанції, є вичерпним.

Особливості провадження у справах щодо оскарження актів, дій чи бездіяльності Верховної Ради України, Президента України, ВРП, Вищої кваліфікаційної комісії суддів України, Кваліфікаційно-дисциплінарної комісії прокурорів визначені у статті 266 КАС України. Правила цієї статті поширюються на розгляд адміністративних справ, зокрема, щодо: законності дій чи бездіяльності Верховної Ради України, Президента України, ВРП, Вищої кваліфікаційної комісії суддів України, Кваліфікаційно-дисциплінарної комісії прокурорів (пункт 2 частини першої); законності актів ВРП, Вищої кваліфікаційної комісії суддів України, Кваліфікаційно-дисциплінарної комісії прокурорів (пункт 3 частини першої).

Аналогічна позиція висловлена Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 27 червня 2019 року по справі № 9901/189/19 у справі щодо визнання незаконними дій (бездіяльність) ВРП в особі начальника управління по роботі зі зверненнями, запитами на публічну інформацію та забезпечення організації особистого прийому громадян ОСОБА_3 щодо прийняття рішення за скаргою ОСОБА_4 до ВРП про відмову в забезпеченні процедур визначеного порядку розгляду його скарги від 28 січня 2019 року та зобов'язання ВРП розглянути скаргу на пленарному засіданні ВРП та надати мотивовану відповідь у вигляді ухваленого рішення стосовно дій (бездіяльності) суддів Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області Бедьо В. І., Данка В. Й.

Як підтверджується матеріалами, доданими до позовної заяви, фактично позивач не погоджується з листом Вищої ради правосуддя, який підписаний заступником начальника управління - завідувачем відділу по роботі зі зверненнями управління по роботі зі зверненнями, запитами на інформацію та забезпечення організації особистого прийому громадян ОСОБА_5.

З огляду на те, що вимоги процесуального законодавства визначають чіткі критерії справ, що підсудні Верховному Суду як суду першої інстанції, позивачу необхідно уточнити з якими саме діями, бездіяльністю та актом Вищої ради правосуддя як конституційного органу він не погоджується.

Крім того, згідно з пунктами 1, 2 частини першої статті 5 Кодексу адміністративного судочинства України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист шляхом: 1) визнання протиправним та нечинним нормативно-правового акта чи окремих його положень; 2) визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень.

Як підтверджується позовною заявою, ОСОБА_1 просить зокрема визнати нечинним повністю акт Вищої ради правосуддя від 11 жовтня 2019 року №0-3768/1-37488/о/9-19, натомість такий спосіб відновлення порушеного права передбачений в разі оскарження нормативно-правового акта, а не індивідуального акта, або його положень.

За таких обставин, позивачу необхідно привести позовну заяву у відповідність до вимог пунктів 4 та 5 частини п`ятої статі 160 Кодексу адміністративного судочинства України.

Крім того, в порушення вимог пункту 11 частини п`ятої статті 160 Кодексу адміністративного судочинства України позивачем не зазначено власного письмового підтвердження про те, що ним не подано іншого позову (позовів) до цього самого відповідача (відповідачів) з тим самим предметом та з тих самих підстав.

ОСОБА_1 в позовній заяві подано клопотання про звільнення від сплати судового збору за подання позовної заяви.

Обґрунтовуючи це клопотання, ОСОБА_1 надає копії службового посвідчення та посвідчення ветерана війни - учасника бойових дій і посилається на пункти 12, 13 частини першої статті 5 Закону України «Про судовий збір».

Вирішуючи питання щодо наявності підстав для звільнення позивача від сплати судового збору, Суд звертає увагу на таке.

Згідно з частиною третьою статті 161 КАС України до позовної заяви додається документ про сплату судового збору у встановлених порядку і розмірі або документи, які підтверджують підстави звільнення від сплати судового збору відповідно до закону.

Судовий збір - це грошова сума, що сплачується особою, яка звертається до суду. Розмір судового збору визначається законом і залежить від об`єктивних ознак позову (заяви), з яких правовідносин він виник і який предмет позову. Умови сплати судового збору однакові і рівні для всіх позивачів, а пільги щодо його сплати передбачені безпосередньо законом.

Правові засади справляння судового збору, платників, об`єкти та розміри ставок судового збору, порядок сплати, звільнення від сплати та повернення судового збору визначено Законом України «Про судовий збір»

Якщо позовна заява подається особою, звільненою від сплати судового збору відповідно до закону, у ній зазначаються підстави звільнення позивача від сплати судового збору (частина восьма статті 160 КАС України).

Відповідно до пункту 12 частини першої статті 5 Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються військовослужбовці, військовозобов`язані та резервісти, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, - у справах, пов`язаних з виконанням військового обов`язку, а також під час виконання службових обов`язків.

Згідно зі статтею 1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» військовий обов`язок установлюється з метою підготовки громадян України до захисту Вітчизни, забезпечення особовим складом Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань, а також правоохоронних органів спеціального призначення та Державної спеціальної служби транспорту (далі - Збройні Сили України та інші військові формування), посади в яких комплектуються військовослужбовцями. Військовий обов`язок включає: підготовку громадян до військової служби; приписку до призовних дільниць; прийняття в добровільному порядку (за контрактом) та призов на військову службу; проходження військової служби; виконання військового обов`язку в запасі; проходження служби у військовому резерві; дотримання правил військового обліку.

Статтею 2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» визначено, що військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України (за винятком випадків, визначених законом), іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності.

Таким чином, для звільнення від сплати судового збору на підставі пункту 12 частини першої статті 5 Закону України «Про судовий збір» особа повинна мати статус військовослужбовця, а спір у справі повинен бути пов`язаний із проходженням нею військової служби, тобто професійною діяльністю особи, пов`язаною із обороною України.

Разом з тим, зміст позовної заяви підтверджує, що позивач хоч і має статус військовослужбовця, однак предмет спору у цій справі не пов`язаний із проходженням ним військової служби, оскільки відповідно до позовних вимог ОСОБА_1 просить визнати протиправним і нечинним повністю акт Вищої ради правосуддя від 11 жовтня 2019 року №0-3768/1-37488/о/9-19 і не зазначає яким чином спір у справі пов`язаний із проходженням ним військової служби, тобто професійною діяльністю особи, пов`язаною із обороною України.

Аналогічна правова позиція висловлена і в ухвалі Великої Палати Верховного Суду від 12 серпня 2019 року у справі №9901/329/19.

Щодо можливості звільнення позивача від сплати судового збору на підставі пункту 13 частини першої статті 5 Закону України «Про судовий збір», то згідно із цією нормою від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються учасники бойових дій, постраждалі учасники Революції Гідності, Герої України - у справах, пов`язаних з порушенням їхніх прав.

Правовий статус ветеранів війни, забезпечення створення належних умов для їх життєзабезпечення та членів їх сімей, встановлені Законом України від 22 жовтня 1993 року № 3551-XII «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту». Устатті 22 цього ж Закону передбачено, що особи, на яких поширюється дія цього нормативного акту, отримують безоплатну правову допомогу щодо питань, пов`язаних з їх соціальним захистом, а також звільняються від судових витрат, пов`язаних з розглядом цих питань.

Перелік пільг учасникам бойових дій та особам, прирівняним до них, визначені у статті 12 цього Закону. Серед них немає права на звернення до суду зі звільненням від сплати судового збору з вимогами, подібними до тих, з якими позивач звернувся у цій справі.

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом з приводу оскарження акта, який не зачіпає порядку, обсягу їх соціальних гарантій чи будь-яким іншим чином стосується соціального і правового захисту ветеранів війни.

Аналогічна правова позиція висловлена Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 9 жовтня 2019 року у справі №9901/311/19.

Відтак підстави для задоволення клопотання ОСОБА_1 про звільнення від сплати судового збору відсутні.

Так, підпунктом 1 пункту 3 частини другої статті 4 Закону України "Про судовий збір" встановлено, що ставка судового збору за подання до адміністративного суду адміністративного позову немайнового характеру, який подано фізичною особою становить 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Згідно з частиною першою статті 4 цього Закону судовий збір справляється у відповідному розмірі від прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі.

Відповідно до статті 7 Закону України від 23 листопада 2018 року № 2629-VIII "Про Державний бюджет України на 2019 рік" з 1 січня 2019 року прожитковий мінімум для працездатних осіб складає 1921 грн.

Згідно з частиною другою статті 169 КАС України якщо ухвала про залишення позовної заяви без руху постановляється з підстави несплати судового збору у встановленому законом розмірі, суд в такій ухвалі повинен зазначити точну суму судового збору, яку необхідно сплатити (доплатити).

Таким чином, судовий збір має бути сплачений у розмірі 768,4 грн. (1921 грн х 0,4).

Судовий збір підлягає сплаті за реквізитами:

Отримувач коштівУК у Печер.р-ні/Печерс.р-н/22030102
Код отримувача (код за ЄДРПОУ)38004897
Банк отримувачаКазначейство України (ЕАП)
Код банку отримувача (МФО)899998
Рахунок отримувачаUA7026007
Код класифікації доходів бюджету22030102 "Судовий збір (Верховний Суд, 055")
Призначення платежу*;101;__________(код клієнта за ЄДРПОУ для юридичних осіб (доповнюється зліва нулями до восьми цифр, якщо значущих цифр менше 8), реєстраційний номер облікової картки платника податків - фізичної особи (завжди має 10 цифр) або серія та номер паспорта громадянина України, в разі якщо платник через свої релігійні переконання відмовився від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків та повідомив про це відповідний орган Міністерства доходів і зборів України і має відповідну відмітку у паспорті);Судовий збір, за позовом ___________ (ПІБ чи назва установи, організації позивача), на рішення від ______ (Дата оскарження справи) по справі _________ (Номер справи), ВЕРХОВНИЙ СУД (Касаційний адміністративний суд) (назва суду, де розглядається справа)
За змістом частин 1 та 2 статті 169 КАС України суддя, встановивши що позовну заяву подано без додержання вимог, встановлених статтями 160, 161 цього Кодексу, протягом п`яти днів з дня подання позовної заяви постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без руху, у якій зазначаються недоліки позовної заяви, спосіб і строк їх усунення, який не може перевищувати десяти днів з дня вручення ухвали про залишення позовної заяви без руху.

Таким чином, суд вважає за необхідне залишити даний позов без руху та надати позивачу строк для усунення вказаних недоліків шляхом надання до суду документа про сплату судового збору у розмірі 768,40 грн., приведення позовної заяви у відповідність пунктів 4, 5 частини п`ятої статті 160 КАС України та власного письмового підтвердження позивача про те, що ним не подано іншого позову (позовів) до цього самого відповідача (відповідачів) з тим самим предметом та з тих самих підстав.

На підставі викладеного, керуючись статтями 133, 160, 169, 243, 256 Кодексу адміністративного судочинства України, Верховний Суд

УХВАЛИВ:

Відмовити в задоволенні клопотання ОСОБА_1 про звільнення від сплати судового збору.

Позовну заяву ОСОБА_1 до Вищої ради правосуддя про визнання протиправним і нечинним повністю акта Вищої ради правосуддя від 11 жовтня 2019 року №0-3768/1-37488/о/9-19 залишити без руху.

Надати позивачу строк у десять днів з дня вручення копії цієї ухвали для усунення недоліків позовної заяви.

Роз`яснити, що у разі невиконання вимог цієї ухвали в установлений судом строк позовна заява разом із доданими до неї матеріалами буде повернута.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання і оскарженню не підлягає.

Суддя Н.Є.Блажівська