Справа № 160/5354/19
Суддя: Семененко Я.В.
Дата ухвалення: 2019-11-28 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

28 листопада 2019 року м. Дніпросправа № 160/5354/19

Третій апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого - судді Семененка Я.В. (доповідач),

суддів: Бишевської Н.А., Добродняк І.Ю.,

за участю секретаря судового засідання Кязимової Д.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Дніпрі апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Партнер-Експі»

на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 06 серпня 2019 року (суддя Турова О.М., повний текст складено 12.08.2019р.) по справі №160/5354/19 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Партнер-Експі» до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області про визнання протиправними та скасування рішень, -

в с т а н о в и В:

ТОВ «Партнер-Експі» звернулося до суду з позовом, в якому просило:

- скасувати припис про усунення порушення вимог законодавства у сфері загальнообов`язкового державного пенсійного страхування щодо достовірності відомостей, поданих до реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування від 27.05.2019 року №52/10.2-39;

- визнати протиправною та скасувати вимогу про сплату недоїмки №Ю-41 від 27.05.2019 року, якою ГУ ПФУ в Дніпропетровській області вимагає від позивача сплатити недоїмку зі страхових внесків на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування у сумі 128949,35грн.

В обґрунтування заявлених вимог позивач посилався на те, що підставою для прийняття оскаржуваних рішень стали висновки контролюючого органу про, зокрема, несвоєчасну сплату позивачем страхових внесків за 2004 рік. Оскаржувані рішення відповідача позивач вважав неправомірними з огляду на те, що ТОВ ПАРТНЕР-ЕКСПІ в 2004 році перебувало на спрощеній системі оподаткування з правом сплати єдиного податку за ставкою 10% та, з урахуванням приписів Указу Президента України від 03.07.1998 року №27/98 Про спрощену систему оподаткування, обліку та звітності суб`єктів малого підприємництва та Закону України Про державну підтримку малого підприємства, позивач в 2004 році сплатив внески на загальнообов`язкове пенсійне страхування у складі єдиного податку у розмірі 42%, в той час як в оскаржуваній вимозі підприємство зобов`язано сплатити ще 32% від сум фактичних витрат на оплату праці за 2004 рік, що свідчить про застосування до ТОВ ПАРТНЕР-ЕКСПІ подвійного оподаткування.

Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 06 серпня 2019 року у задоволенні позову відмовлено. Вирішуючи спірні відносини між сторонами, суд першої інстанції виходив з того, що у зв`язку з набранням чинності з 01 січня 2004 року Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», позивач мав обов`язок сплачувати страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування осіб, які у нього працювали, не залежно від того, що у вказаному періоді підприємство перебувало на

спрощеній системі оподаткування. При цьому, суд вказав на те, що страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування не входять до системи оподаткування, на них не поширюється податкове законодавство, та іншим законодавством не можуть встановлюватися пільги з нарахування та сплати страхових внесків або звільнення від їх сплати. З цих підстав суд першої інстанції вказав на безпідставність аргументів позивача щодо застосування у спірних відносинах положень Указу Президента України від 03.07.1998 року №27/98 Про спрощену систему оподаткування, обліку та звітності суб`єктів малого підприємництва.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, позивач подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення норм матеріального права, неповне з`ясування обставин справи, просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нову постанову про задоволення позову. В обґрунтування вимог апеляційної скарги позивач посилається на те, що судом першої інстанції невірно застосовано норми матеріального права. З цього приводу позивач вказує на те, що у період 2004 року підприємство перебувало на спрощеній системі оподаткування та згідно з Указом Президента України від 03.07.1998 року №27/98 Про спрощену систему оподаткування, обліку та звітності суб`єктів малого підприємництва сплачувало єдиний податок за ставкою 10%, з яких 42% сплачених сум перераховувалися до Пенсійного фонду України як внески на загальнодержавне пенсійне страхування. Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», який набув чинності з 01.01.2004р., не було внесено зміни до Указу Президента України від 03.07.1998 року №27/98, у зв`язку з чим, за позицією позивача, ним правомірно сплачувався єдиний податок, у складі якого 42% сплачених сум це є суми страхових внесків на пенсійне страхування. Крім цього, позивач вказував на те, що навіть за умови того, що підприємство мало обов`язок у 2004 році сплачувати страхові внески на загальних підставах, то як відповідачем так і судом першої інстанції не було враховано фактично сплачені підприємством суми страхових внесків у складі єдиного податку (42% від суми єдиного податку), у зв`язку з чим відповідач фактично здійснив подвійне нарахування сум єдиного внеску за 2004 рік, вимагаючи сплатити 32% від сум фактичних витрат на оплату праці за 2004 рік.

Перевіривши матеріали справи, оцінивши доводи апеляційної скарги та правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, суд апеляційної інстанції дійшов до висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Встановлені судом першої інстанції обставини справи свідчать про те, що з 14.05.2019 по 27.05.2019 року посадовими особами відповідача була проведена планова перевірка ТОВ ПАРТНЕР-ЕКСПІ () щодо додержання суб`єктом господарювання вимог законодавства у сфері загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, за результатом якої було складено акт перевірки від 27.05.2019 року №52/10.2-10.

В акті перевірки, зокрема, вказано на те, що підприємством за 2004 рік занижено суми фактичних витрат на оплату праці з урахуванням максимальної величини, на які нараховуються страхові внески в розмірі 32% на загальну суму 403 426,78грн.

За результатами перевірки зроблено висновок про несвоєчасну сплату підприємством єдиного страхового внеску за 2004 рік на суму 128 744,16грн.

27 травня 2019 року ГУ ПФУ в Дніпропетровській області складено вимогу №Ю-41 від 27.05.2019 року про сплату недоїмки зі страхових внесків, фінансових санкцій (штрафів) та пені на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування в сумі 128949,35грн., в тому числі і у сумі 128744,16грн. за 2004 рік.

Крім цього, відповідачем винесено припис від 27.05.2019 року №52/10.2-10 про усунення порушення вимог законодавства у сфері загальнообов`язкового державне пенсійне страхування щодо достовірності відомостей, поданих до реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, в якому зазначалося про необхідність позивачу у термін до 27.06.2019 року подати звітність в відділ супроводження інформаційних систем та електронних реєстрів №2 управління інформаційних систем та електронних реєстрів Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровський області та до Держаної фіскальної служби України з внесенням відповідних змін за результатами акту планової перевірки до реєстру застрахованих осіб Державного реєстру по працівникам.

Зазначені вимога та припис оскаржені позивачем у судовому порядку, в частині необхідності сплати страхових внесків за 2004 рік. В іншій частині сум, які визначені у спірній вимозі та в іншій частині припис про усунення порушень вимог законодавства, позивачем не оскаржуються.

За наслідками перегляду справи суд апеляційної інстанції вважає за необхідне зазначити наступне.

З 1 січня 2004 року набув чинності Закон України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, яким передбачено перехід від системи пенсійного забезпечення до системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування і встановлення прямої залежності розмірів пенсій від страхового стажу й заробітку, з якого були фактично обчислені та сплачені внески до Пенсійного фонду та загального порядку сплати страхових внесків для всіх роботодавців за найманих працівників, незалежно від обраного способу оподаткування.

Статтею 5 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування встановлено, що цим законом регулюються відносини, що виникають між суб`єктами системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування. Дія інших нормативно-правових актів на ці правовідносини може поширюватися лише у випадках, передбачених цим Законом, або в частині, що йому не суперечить. Виключно цим Законом визначаються: принципи та структура системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування; коло осіб, які підлягають загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню; перелік платників страхових внесків, їх права та обов`язки; порядок нарахування, обчислення та сплати страхових внесків; стягнення заборгованості за цими внесками.

Пунктом 1 статті 11 Закону № 1058-IV встановлено, що загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню підлягають особи, які працюють на підприємствах, в установах, організаціях, створених відповідно до законодавства України, незалежно від форми власності, виду діяльності та господарювання, у філіях, представництвах, відділеннях, інших відокремлених підрозділах цих підприємств, організацій, в об`єднаннях громадян, у фізичних осіб суб`єктів підприємницької діяльності та інших осіб, включаючи юридичних та фізичних осіб суб`єктів підприємницької діяльності, які обрали особливий спосіб оподаткування (фіксований чи єдиний податок, фіксований сільськогосподарський податок, придбали спеціальний торговий патент), на умовах трудового договору (контракту) або працюють на інших умовах, передбачених законодавством.

Згідно з пунктом 1 статті 14 Закону № 1058-IV страхувальниками зазначених осіб є їхні роботодавці, які відповідно до частини першої статті 15 цього Закону належать до платників страхових внесків і зобов`язані на підставі пункту 6 частини другої статті 17 цього ж нормативно-правового акта нараховувати, обчислювати та сплачувати в установлені строки й у повному обсязі страхові внески.

Статтею 18 Закону № 1058-IV встановлено, що страхові внески є цільовим загальнообов`язковим платежем, який справляється на всій території України в порядку, встановленому цим Законом, вони не включаються до складу податків, інших обов`язкових платежів, що складають систему оподаткування. На ці внески не поширюється податкове законодавство, а іншим законодавством не можуть встановлюватися пільги з нарахування та сплати страхових внесків або звільнення від їх сплати.

Ставки, механізм справляння та пільги зі сплати збору на обов`язкове державне пенсійне страхування встановлено Законом України Про збір на обов`язкове державне пенсійне страхування від 26 червня 1997 року № 400/97-ВР, яким, як і Законом № 1058-IV, не передбачено такої пільги, як звільнення від сплати цього збору для суб`єктів підприємницької діяльності, які перейшли на спрощену систему оподаткування.

Відповідно до п.1 ст.1 Закону України «Про збір на обов`язкове державне пенсійне страхування» платниками збору на обов`язкове державне пенсійне страхування є суб`єкти підприємницької діяльності незалежно від форм власності, їх об`єднання, бюджетні, громадські та інші установи та організації, об`єднання громадян та інші юридичні особи, а також фізичні особи - суб`єкти підприємницької діяльності, які використовують працю найманих працівників.

У відповідності із п.1 ст.2 Закону України «Про збір на обов`язкове державне пенсійне страхування» об`єктом оподаткування є: для платників збору, визначених пунктами 1 та 2 статті 1 цього Закону, - фактичні витрати на оплату праці працівників, які включають витрати на виплату основної і додаткової заробітної плати та інших заохочувальних та компенсаційних виплат, у тому числі в натуральній формі, які визначаються згідно з нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до Закону України "Про оплату праці" (крім сум виплат, що не враховуються при визначенні бази нарахування страхових внесків відповідно до пункту 2 статті 5 Декрету Кабінету Міністрів України "Про прибутковий податок з громадян"), а також винагороди, що виплачуються громадянам за виконання робіт (послуг) за угодами цивільно-правового характеру.

Згідно із п.1 ст.4 Закону України «Про збір на обов`язкове державне пенсійне страхування» (в редакції, станом на 2004 рік) на обов`язкове державне пенсійне страхування встановлюються ставки збору в таких розмірах для платників збору, визначених пунктами 1 та 2 статті 1 цього Закону: 32 відсотки від об`єкта оподаткування, визначеного абзацами першим і другим пункту 1 статті 2 цього Закону.

З огляду на положення вказаним норм права, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про те, що у зв`язку з набранням чинності з 01 січня 2004 року Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», позивач мав обов`язок сплачувати страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування осіб, які у нього працювали, на загальних підставах (32% від суми фактичних витрат на оплату праці своїх працівників), не залежно від того, що у вказаному періоді підприємство перебувало на спрощеній системі оподаткування.

При цьому, суд першої інстанції правильно вказав і на те, що страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування не входять до системи оподаткування, на них не поширюється податкове законодавство, та іншим законодавством не можуть встановлюватися пільги з нарахування та сплати страхових внесків або звільнення від їх сплати.

З цих підстав суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції про безпідставність аргументів позивача щодо застосування у спірних відносинах положень Указу Президента України від 03.07.1998 року №27/98 Про спрощену систему оподаткування, обліку та звітності суб`єктів малого підприємництва. При цьому, враховуючи і те, що статтею 15 Прикінцевих положень Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування прямо передбачено, що до приведення законодавства України у відповідність із цим Законом, закони України та інші нормативно-правові акти застосовуються в частині, що не суперечать цьому Закону.

В той же час, судом першої інстанції залишено без уваги те, що позивач, перебуваючи на спрощеній системі оподаткування, сплачував у 2004 році єдиний податок за ставкою 10% у складі якого, з урахуванням положень Указу Президента України від 03.07.1998 року №27/98, 42% сплачених сум це є суми страхових внесків на пенсійне страхування, які перераховувалися до Пенсійного фонду України.

Отже, при визначені сум недоїмки по сплаті страхових внесків підлягають врахуванню ті суми страхового внеску, які сплачені позивачем у звітному 2004 році у складі єдиного податку.

З акту перевірки вбачається та не заперечується представником відповідача те, що розраховуючи розмір недоїмки, до уваги прийнято суми фактичних витрат на оплату праці, у тому числі за 2004 рік. При цьому акт перевірки не містить інформації про те, чи було враховано УПФУ те, що позивачем у складі єдиного податку, у 2004 році, сплачувалися і страхові внески на пенсійне страхування. Доказів того, що такі суми були враховані відповідачем при розрахунку недоїмки, суду надано не було, хоча представник відповідача у судовому засіданні і не заперечував того факту, що підприємством у складі єдиного податку сплачувалися суми страхових внесків на пенсійне страхування, які надходили на рахунок органу Пенсійного фонду України.

З огляду на викладене суд апеляційної інстанції приходить до висновку про те, що за встановлених обставин справи не можливо стверджувати про обґрунтованість оскаржуваного рішення, оскільки при його прийнятті відповідачем не було враховано усіх обставин, що мають значення для правильного прийняття рішення. Тобто оскаржуване рішення не відповідає критеріям правомірності, які пред`являються до рішень суб`єкта владних повноважень, що є підставою для його скасування.

З цих підстав суд вважає обґрунтованими заявлені вимоги в частині визнання протиправною та скасування вимоги про сплату недоїмки №Ю-41 від 27.05.2019 року.

В той же час, суд апеляційної інстанції не вбачає підстав для задоволення заявлених вимог щодо скасування припису про усунення порушення вимог законодавства у сфері загальнообов`язкового державного пенсійного страхування від 27.05.2019 року №52/10.2-39.

Як вбачається зі заяви про зміну предмету позову (а.с.67) позивач, разом із вимогою про сплату недоїмки, просив скасувати і припис від 27.05.2019 року №52/10.2-39. При цьому, підставою позову, в цій частині заявлених вимог, позивач визначає те, що як припис так і вимога були видані відповідачем на підставі акту перевірки, незаконність висновків якого викладена в доводах первісного позову.

Отже незаконність оскаржуваного припису, враховуючи підстави заявленого позову, позивач пов`язував з відсутністю у нього обов`язку сплачувати страхові внески у 2004 році з огляду на те, що він перебував на спрощеній системі оподаткування.

З цього приводу слід зазначити те, що суд апеляційної інстанції з такими аргументами позивача не погодився та зазначив вище про наявність у позивача обов`язку сплачувати страхові внески у 2004 році. Позов, в частині скасування вимоги про сплату недоїмки, визнано судом обґрунтованим лише з тих підстав, що відповідачем не було враховано страхові внески, які сплачувалися позивачем у складі єдиного податку за 2004 рік.

При цьому слід зазначити про те, що оскаржуваний позивачем припис не стосується самого розміру недоїмки, який визначено в вимозі, що свідчить про відсутність підстав стверджувати про неправомірність та необґрунтованість припису від 27.05.2019 року №52/10.2-39.

З огляду на викладене суд апеляційної інстанції приходить до висновку про наявність підстав для часткового задоволення апеляційної скарги, скасування рішення суду першої інстанції та прийняття нової постанови про часткове задоволення позову.

На підставі викладеного, керуючись п.2 ч.1 ст.315, ст.ст.317, 321, 322, 325 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Партнер-Експі» - задовольнити частково.

Рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 06 серпня 2019 року по справі №160/5354/19 скасувати та прийняти нову постанову про часткове задоволення позову.

Вимогу про сплату недоїмки №Ю-41 від 27.05.2019 року зі страхових внесків на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування у сумі 128949,35грн. - визнати протиправною та скасувати.

В іншій частині позову відмовити.

Постанова набирає законної сили з дати прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку у випадках та строки, визначені ст.ст.328, 329 КАС України.

Вступну та резолютивну частину проголошено 28.11.2019р.

Повне судове рішення складено 29.11.2019р.

Головуючий - суддя Я.В. Семененко

суддя Н.А. Бишевська

суддя І.Ю. Добродняк