Справа № 444/2688/19
Суддя: Ясиновський Р. Б.
Дата ухвалення: 2019-11-26 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 444/2688/19
Провадження № 2-а/444/76/2019
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

(кінцева)

26 листопада 2019 року Жовківський районний суд Львіської області в складі :

головуючого судді Ясиновський Р. Б.,

при секретарі Реміцька І.П.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Жовкві справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до управління патрульної поліції у Львівській області ДПП, інспектора 4 бат. 2 роти УПП у Львівській області ДПП лейтенанта поліції Демчина Василя Євгенійовича про скасування постанови серії ЕАК № 1548726 від 23.09.2019 року про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, -

ВСТАНОВИВ :

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом до відповідача УПП у Львівській області ДПП, інспектора 4 бат. 2 роти УПП у Львівській області ДПП лейтенанта поліції Демчина Василя Євгенійовича про скасування постанови серії ЕАК № 1548726 від 23.09.2019 року про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі.

В обґрунтування позовних вимог покликається на те, що він 23.09.2019 року близько 11 год. 00 хв., керуючи автомобілем марки «Volvo», модель «ХС90», реєстраційний номер НОМЕР_1 , здійснив стоянку по вул. Академіка Гнатюка, 2 в м. Львові, де був зупинений відповідачем.

Зазначає, що відповідач прямо на місці зупинки позивача (тобто на дорозі) виніс постанову, де зазначив, що він ніби то дійснив стоянку на місці для людей з інвалідністю всупереч п. 33 ПДР і наклав на нього згідно ч. 5 ст. 122 КУпАП штраф в розмірі 1020,00 гривень.

Позивач ОСОБА_1 не погоджується з даною постановою з наступних підстав:

1. Він не порушував правил дорожнього руху, здійснив стоянку згідно вимог ПДР.

2. Щодо місця розгляду справи:

В п. 2 оскаржуваної постанови відповідач зазначає місцем розгляду справи: Львівська обл . , Галицький р - н , м. Львів, вул. Академіка Гнатюка, 2.Таким чином, позивач вважає, що відповідач порушує норму Рішення Конституційного Суду України у справі № 1-11/2015 за конституційним поданням Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини щодо офіційного тлумачення положення частини першої статті 276 Кодексу України про адміністративні правопорушення від 26.05.2015 р. № 5-рп/2015. В аб. 1 п. 2.4 Рішення зазначається, що місцем розгляду справи про адміністративне правопорушення є місцезнаходження органу, уповноваженого законом розглядати справу про адміністративне правопорушення у межах його територіальної юрисдикції згідно з адміністративно-територіальним устроєм України.

Отже, позивач вважає, що справа про адміністративне правопорушення мала б, згідно законодавства, розглядатися за адресою Управління патрульної поліції у м. Львові: м. Львів, вул. Перфецького, 19, а не на дорозі, де він був зупинений відповідачем.

3. В оскаржуваній постанові відсутні відомості про докази, які б підтверджували вчинення ним порушення правил дорожнього руху (нема даних технічних засобів фіксації, протоколу, показів свідків тощо).

Таким чином, вважає, що можна дійти висновку, що притягнення його до адміністративної відповідальності грунтується виключно на припущеннях відповідача.

Як вбачається із оскаржуваної постанови, датою її складання і вручення є 23.09.2019 р. Відповідно до положень ст. 289 КУпАП скаргу на постанову по справі про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, у тому числі зафіксовані в автоматичному режимі, може бути подано протягом десяти днів з дня винесення такої постанови. Позивач стверджує, що у зв`язку з двотижневим робочим відрядженням він не мав можливості оскаржити дану постанову у встановлений строк (копія наказу про відрядження додається).

На підставі вищенаведеного позивач просить поновити строк для оскарження постанови серії ЕАК №1548726 від 23.09.2019 року, визнати протиправною і скасувати постанову серії ЕАК №1548726 від 23.09.2019 року про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі та закрити справу.

Позивач в судове засідання не з`явився, однак подав на адресу суду клопотання про розгляд справи у його відсутності, а також відповідь на відзив, в якій свої позовні вимоги підтримав в повному обсязі та зазначив, що вважає відзив відповідачів необгрунтованим, а наведені аргументи недостатніми для відмови у задоволенні його позову.

Відповідачі в судове засідання не з"явилися, хоча про час і місце розгляду справи були повідомлені належним чином, що стверджується рекомендованими повідомленнями про вручення поштового відправлення. Однак представник відповідача УПП у Львівській області ДПП надіслав на адресу суду відзив на позовну заву від 15.10.2019 року, фото з місця вчинення адміністративного правопорушення позивачем, відеозапис події з нагрудної камери на 1 DVD-R диску. Заперечують проти задоволення позовної заяви, просять залишити позовну заяву без задоволення, а постанову без змін.

У відповідності до п. 1 ч. 3 ст. 205 КАСУ, якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі неявки в судове засідання учасника справи (його представника), без поважних причин або без повідомлення причин неявки.

Фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється відповідно до вимог ст. 229 КАС України.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши в сукупності зібрані докази, суд приходить до висновку, що в задоволенні позову слід відмовити з наступних підстав.

Щодо твердження позивача про поновлення строку для оскарження постнови серії ЕАК №1548726 від. 23.09.2019 року.

Позивач у своїй відповіді на відзив зазначає, що відповідно до положень ст. 289 КУпАП в разі пропуску встановленого для оскарження строку з поважних причин цей строк за заявою особи, щодо якої винесено постанову, може бути поновлено органом (посадовою особою), правомочним розглядати скаргу. Позивач надав разом з позовом копію наказу про відрядження, з якої вбачається, що у зв`язку з двотижневим відрядженням він не мав змоги вчасно оскаржити постанову (так як в цей період виконував службові обов`язки). Позивач вважає, що неправильним є твердження Відповідачів про те, що раз законодавством передбачено можливість оскаржити постанову не тільки в судовому порядку, але й до вищестоящої посадової особи, то це є підставою для відмови судом у поновленні Позивачу строку для оскарження.

Суд бере до уваги твердження позивача щодо поновлення встановленого для оскарження строку, оскільки такий був пропущений з поважних причин, оскільки позивач ОСОБА_1 перебував у відрядженні /а.с. 4/. А тому у суду є всі підстави для поновлення пропущеного строку для оскарження постанови серії ЕАК №1548726 від 23.09.2019 року.

З копії постанови серії ЕАК №1548726 від 23.09.2019 р., копія якої долучена до матеріалів справи (а.с.3), вбачається, що позивача притягнено до адміністративної відповідальності за ч. 5 ст. 122 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 1020 грн., у зв`язку із скоєнням правопорушення, яке виразилось в тому, що останній 23.09.2019 року о 11:00:13 год. здійснив стоянку по вул. Академіка Гнатюка, 2, на місці для людей з інвалідністю, позначеному дорожнім знаком 5.39 таблиці 7.17, чим порушив вимоги п. 33 ПДР України.

За правилами ч. 1, 2 ст. 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Щодо твердження позивача про те, що він не порушував ПДР і здійснив стоянку згідно вимог ПДР.

23.09.2019 року о 11:00:13 год. по вул. Академіка Гнатюка, 2, патрульні поліцейські зупинили транспортний засіб «Volvo ХС90», номерний знак НОМЕР_1 , який здійснив стоянку на місці для людей з інвалідністю, позначеному дорожнім знаком 5.39 таблиці 7.17, чим порушив вимоги п. 33 ПДР. Вказане підтверджується наданим суду відеозаписом події /а.с. 23/, знятим відеозаписом з нагрудної камери поліцейського патрульної поліції на підставі ст. 40 ЗУ «Про Національну поліцію».

На записі зафіксовано як поліцейський ОСОБА_2 повідомив причину зупинки, із чим позивач погодився. Позивач пояснив, шо погоджується оплатити винесену відносно нього постанову на місці вчинення адміністративного правопорушення. Вказане свідчить, що постанова винесена на основі безпосереднього (особистого) виявлення патрульним поліцейським порушення позивачем правил дорожнього руху в процесі несення служби в режимі цілодобового патрулювання. Наявний відеозапис знятий поліцейським на підставі ст. 40 Закону України «Про Національну поліцію», згідно якої поліція для забезпечення публічної безпеки і порядку може закріплювати на форменому одязі, службових транспортних засобах, монтувати/розміщувати по зовнішньому периметру доріг і будівель автоматичну фото- і відеотехніку.

Оскільки факт здійсння стоянки на місці для людей з інвалідністю, позначеному дорожнім знаком 5.39 таблиці 7.17 позивачем визнається, доводи останнього про непорушення ним ПДР суд відхиляє.

Тобто ОСОБА_1 на місці зупинки визнав той факт, що ним порушено вимоги ПДР.

Відповідно до ст. 72 КАС України, доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Пунктом першим частини першої статті 35 Закону України «Про Національну поліцію» передбачено, що поліцейський може зупиняти транспортні засоби у разі якщо водій порушив Правила дорожнього руху.

Патрульний поліцейський Демчина В.Є. повідомив позивача про причину зупинки, на підставі ст. 32 Закону України «Про Національну поліцію» перевірив у нього наявність документів, передбачених п. 2.1. ПДР. Після цього поліцейський провів розгляд справи у відповідності до правил, визначених ст.ст. 278, 279, 280 КУпАП, за наслідками чого виніс постанову, якою визнав позивача винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 122 КУпАП.

Відповідно до ст. 222 КУпАП органи Національної поліції розглядають справи про адміністративні правопорушення, передбачені ч. 5 ст. 122 цього Кодексу. Цією частиною статті, зокрема, передбачено відповідальність за зупинку чи стоянку транспортних засобів на місцях, що позначені відповідними дорожніми знаками або дорожньою розміткою, на яких дозволено зупинку чи стоянку лише транспортних засобів, якими керують водії з інвалідністю.

Щодо твердження позивача, що справа про адміністративне правопорушення мала б згідно законодавства розглядатися за адресою Управління патрульної поліції у м. Львові: м. Львів, вул. Перфецького, 19, а не на дорозі, де вінбув зупинений відповідачем.

З копії постанови серії ЕАК № 1548726 від 23.09.2019 р. вбачається, що місцем розгляду справи є м. Львів, вул. Академіка Гнатюка, 2.

Із частин 2, 4 статті 258 КУпАП випливає, що протокол не складається у разі вчинення адміністративних правопорушень, розгляд яких віднесено до компетенції Національної поліції, та адміністративних правопорушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксованих в автоматичному режимі, а також порушень правил зупинки, стоянки, паркування транспортних засобів, зафіксованих у режимі фотозйомки (відеозапису). У випадках, передбачених частинами першою та другою цієї статті, уповноваженими органами (посадовими особами)на місці вчинення правопорушення виноситься постанова у справі про адміністративне правопорушення відповідно до вимог статті 283 цього Кодексу або залишається повідомлення про притягнення до адміністративної відповідальності за порушення правил зупинки, стоянки або паркування транспортних засобів у разі їх фіксації у режимі фотозйомки (відеозапису), крім випадків фіксації в автоматичному режимі правопорушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху.

Відповідно до вимог частини 5 статті 258 КУпАП вбачається, якщо під час складання постанови у справі про адміністративне правопорушення особа оспорить допущене порушення і адміністративне стягнення, що на неї накладається, то уповноважена посадова особа зобов`язана скласти протокол про адміністративне правопорушення відповідно до вимог статті 256 цього Кодексу, крім випадків притягнення особи до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 185-3 цього Кодексу, правопорушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, у тому числі зафіксованих в автоматичному режимі, або порушень правил зупинки, стоянки, паркування транспортних засобів, зафіксованих у режимі фотозйомки (відеозапису). Цей протокол є додатком до постанови у справі про адміністративне правопорушення.

Конституційний Суд України в п. 2.3 рішення № 5-рп/2015 від 26.05.2015 р. зазначив, що у частинах першій, другій статті 258 Кодексу визначено випадки, коли протокол про вчинення адміністративного правопорушення не складається, а адміністративне стягнення накладається і стягується на місці вчинення правопорушення, якщо особа не оспорює допущеного нею порушення і адміністративного стягнення, що на неї накладається, а розмір штрафу не перевищує передбаченого у Кодексі неоподатковуваного мінімуму доходів громадян. Перелік адміністративних правопорушень, за які адміністративні стягнення накладаються на місці їх вчинення, є вичерпним і може бути змінений лише законом.

Суд вважає, що не може в даному випадку вважатись порушенням процедури притягнення до адміністративної відповідальності факт винесення постанови безпосередньо на місці вчинення правопорушення.

Зокрема, в п. 2.4 мотивувальної частини рішення № 5-рп/2015 від 26.05.2015р. Конституційний Суд України на основі аналізу положень глави 22 КУпАП в системному зв`язку з положеннями його глави 17 зазначив, що підстав для ототожнення місця вчинення адміністративного правопорушення з місцем розгляду справи про таке правопорушення немає, а словосполучення «на місці вчинення правопорушення» і «за місцем його вчинення», які містяться у статтях 258, 276 Кодексу, мають різне цільове спрямування і різний правовий зміст. Зокрема, словосполучення «за місцем його вчинення», застосоване у положенні частини першої статті 276 Кодексу, за якою «справа про адміністративне правопорушення розглядається за місцем його вчинення», вказує на місцезнаходження органу, уповноваженого законом розглядати справу про адміністративне правопорушення у межах його територіальної юрисдикції згідно з адміністративно-територіальним устроєм України.

В свою чергу, як уже зазначалось вище, відповідно до ч. 2 ст. 258 КУпАП, де міститься проаналізоване Конституційним Судом України словосполучення «на місці вчинення правопорушення», протокол не складається у разі вчинення адміністративних правопорушень розгляд яких віднесено до компетенції Національної поліції.

А від так в даному випадку розгляд справи проведено "на місці вчинення правопорушення" у порядку скороченого провадження.

В свою чергу, скорочене провадження у таких справах передбачає, зокрема, фіксацію адміністративного правопорушення і накладання адміністративного стягнення на правопорушника безпосередньо на місці його вчинення.

Таким чином, оскільки за ч. 5 ст. 122 КУпАП протокол про адміністративне правопорушення не складається, а стягнення відповідно до ст. 258 КУпАП накладається на місці вчинення правопорушення, позивач помилково вважає, що справа підлягала розгляду за місцезнаходженням органу, уповноваженого законом розглядати справу про адміністративне правопорушення у межах його територіальної юрисдикції згідно з адміністративно-територіальним устроєм України.

Щодо твердження позивача, що в постанові відсутні відомості про докази, які б підтверджували вчинення ним порушення правил дорожнього руху (нема даних технічних засобів фіксації, протоколу, показів свідків тощо).

Відповідно до ст. 251 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі або в режимі фотозйомки (відеозапису), які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху та паркування транспортних засобів, актом огляду та тимчасового затримання транспортного засобу, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.

Також необхідно зазначити, що в даному випадку, відповідно до ст. 258 КУпАП, протокол не складається.

Зразок оскаржуваної постанови є затверджений Інструкцією з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, від так, в такій не зазначаються відомості про докази, які б підтверджували вчинення ним порушення правил дорожнього руху (дані технічних засобів фіксації, протокол, покази свідків тощо), на що звертає увагу позивач.

Крім цього, в матеріалах справи знаходиться відеозапис місця події, який підтверджує факт вчинення позивачем правопорушення.

Разом з тим, твердження позивача не свідчить про протиправність самої постанови, а тому не може бути підставою для її скасування.

Тому, суд відхиляє доводи позивача про визнання протиправною і скасування постанови з цих підстав.

Крім цього, необхідно зазначити, що з поставнови, а саме з графи "Підпис особи, притягнутої до адміністративної відповідальності" вбачається, що ОСОБА_1 власноручно поставив підпис.

З огляду на викладене, позивач помилково вважає, що постанова є протиправною і підлягає скасуванню. Діючи в межах та у спосіб, визначених чинним законодавством, після виявлення правопорушення, інспектор правомірно виніс постанову про притягнення позивача до адміністративної відповідальності, з врахуванням вимог як матеріального так і процесуального права, внаслідок чого, правові підстави для скасування такої постанови відсутні.

Будь-яких інших порушень процедури притягнення позивача до адміністративної відповідальності судом не встановлено, і тому, в задоволенні позову належить відмовити.

За таких обставин, накладене на позивача стягнення у виді штрафу відповідає характеру вчиненого та є достатнім для досягнення визначеної ст. 23 КУпАП мети, за якою адміністративне стягнення застосовується з метою виховання особи, яка вчинила адміністративне правопорушення, в дусі додержання законів України, поваги до правил співжиття, а також запобігання вчиненню нових правопорушень як самим правопорушником, так і іншими особами. Керуючись ст. ст. 7-11, 14, 241-246 КАС України, суд, -

УХВАЛИВ :

Клопотання ОСОБА_1 задовольнити та поновити строк на оскарження Постанови серії ЕАК № 1548726 від 23.09.2019 р.

В задоволені позову ОСОБА_1 - відмовити.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку протягом 30 днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення (ст. 295 КАС України). Апеляційна скарга подається з урахуванням Перехідних положень КАС України.

За умовами ст. 255 КАС України рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Р. Б. Ясиновський