Справа № 640/19998/18
Суддя: Пилипенко Олена Євгеніївна
Дата ухвалення: 2019-11-26 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 листопада 2019 року м. Київ

Колегія суддів Шостого апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого судді - Пилипенко О.Є.

суддів - Бєлової Л.В. та Бужак Н.П.,

при секретарі - Кузик О.С.,

за участю:

представника позивача: - ОСОБА_2,

представника відповідача: - Кокизи Н.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Головного управління Державної фіскальної служби у м. Києві на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 18 липня 2019 року у справі за адміністративним позовом фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 до Державної податкової інспекції у Голосіївському районі Головного управління ДФС у м. Києві, Головного управління Державної фіскальної служби у м. Києві про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії,

В С Т А Н О В И Л А :

У листопаді 2018 року позивач - фізична особа - підприємець ОСОБА_1 звернувся до Окружного адміністративного суду м. Києва з адміністративним позовом до Державної податкової інспекції у Голосіївському районі Головного управління ДФС у м. Києві (відповідач - 1), Головного управління Державної фіскальної служби у м. Києві (відповідач - 2) про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії, в якому просив:

- визнати протиправним та скасувати рішення Державної податкової інспекції у Голосіївському районі Головного управління ДФС у м. Києві № 240/26-50-13-02-35 від 12.01.2017 року про анулювання реєстрації платника єдиного податку фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 ;

- визнати протиправними та скасувати повідомлення-рішення Головного управління Державної фіскальної служби у місті Києві від 06.09.2018 року № 098844203, № , № , № , № , № , № , № від 06.09.2018 року; рішення про застосування штрафних санкцій за неподання, несвоєчасне подання, подання не за встановленою формою звітності № , № , № , № ; вимогу про сплату боргу (недоїмки) № Ф-266.

Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 18 липня 2019 року адміністративний позов задоволено.

Не погоджуючись з судовим рішенням, відповідач звернувся з апеляційною скаргою, в якій просить суд апеляційної інстанції скасувати оскаржуване рішення суду першої інстанції та прийняти нове, яким у задоволенні адміністративного позову відмовити в повному обсязі.

Свої вимоги апелянт обґрунтовує тим, що судом першої інстанції при постановленні оскаржуваного рішення було неповно з`ясовано обставини, що мають значення для справи, порушено норми матеріального та процесуального права.

Відзив на апеляційну скаргу від фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 до суду апеляційної інстанції не надходив.

Відповідно до ч.ч.1, 2, 3 ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

У відповідності до ст.. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Приймаючи рішення про задоволення позову, суд першої інстанції виходив з того, що враховуючи відсутність у контролюючого органу законних підстав, передбачених п. 299.10 ст. 299 ПК України, для анулювання реєстрації позивача як платника єдиного податку, проведена з 08.08.2018 року по 14.08.2018 року податкова перевірка позивача як платника загальної системи оподаткування є незаконною та такою, що не має правових наслідків, а тому податкові повідомлення-рішення від 06.09.2018 року № 098844203, № , № , № , № , № , № , № від 06.09.2018 року; рішення про застосування штрафних санкцій за неподання, несвоєчасне подання, подання не за встановленою формою звітності № , № , № , № ; вимогу про сплату боргу (недоїмки) № Ф-266 також підлягають скасуванню.

Колегія суддів вважає вказаний висновок суду першої інстанції обґрунтованим, з огляду на наступне.

Як встановлено судом та вбачається з наявних матеріалів справи, ОСОБА_1 зареєстрований фізичною особою - підприємцем та був взятий на податковий облік у Маріупольській ОДПІ з 10.09.2003 року за № 2 007860. У зв`язку зі зміною місцезнаходження (місця проживання) позивач був взятий на облік у ДПІ у Голосіївському районі ГУ ДФС у м. Києві 05.07.2016 року та перебував на спрощеній системі оподаткування у 2-ій групі платників єдиного податку зі ставкою - 20% до розміру мінімальної заробітної плати.

06.07.2016 року позивачем подано до контролюючого органу заяву про застосування спрощеної системи оподаткування, форма якої затверджена наказом Міністерства фінансів України 20.12.2011 р. № 1675, у зв`язку з перевищенням протягом календарного року обсягу доходу, встановленого підпунктом 3 пункту 291.4 статті 291 глави XIV Кодексу (для платників єдиного податку першої та другої груп, які використали право на застосування інших ставок, встановлених для третьої групи).

Не отримавши повідомлення про відмову у його переведенні до третьої групи платників єдиного податку, позивач успішно подав, а відповідач 1 прийняв податкову декларацію позивача 18.07.2016 року як платника єдиного податку третьої групи.

Листом № 2493/26-50-13-02-16 від 22.02.2017 відповідачем повідомлено позивача про наявність рішення № 240/26-50-13-02-35 від 12.01.2017 року про анулювання реєстрації платника єдиного податку у зв`язку з перевищенням протягом календарного року встановленого обсягу доходу платником єдиного податку другої групи та нездійснення платником переходу на застосування іншої ставки. У цьому листі було зазначено, що вищевказане рішення направлено рекомендованим листом з повідомленням про вручення № 517 на адресу реєстрації позивача: АДРЕСА_1 , який 20 лютого 2017 року було повернуто відповідачу за закінченням встановленого строку зберігання.

Позивачем вищезазначене рішення отримано не було, оскільки поштове відправлення було повернуто поштовим відділенням відповідачу 1 у зв`язку із закінченням строку зберігання, що не заперечується сторонами справи.

Фактичною підставою для вчинення контролюючим органом дій щодо анулювання реєстрації платника єдиного податку Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 став факт того, що в поданій позивачем заяві від 06.07.2017 року про перехід на іншу групу платників єдиного податку не було заповнено пункт № 12 , де не зазначено обсяг доходу, що перевищує гранично допустимий для перебування позивача на 2 групі платника єдиного податку, але пункт №12 обов`язковий для заповнення тільки для суб`єктів господарювання, які переходять на спрощену систему оподаткування обліку та звітності, що передбачено наказом Міністерства фінансів України № 1675 від 20.12.2011 р., яким затверджено заяву про застосування спрощеної системи оподаткування.

Надалі, на підставі наказу ГУ ДФС у м. Києві № 11964 від 06.08.2018 року, відділом контрольно-перевірочної роботи самозайнятих осіб управління контрольно-перевірочної роботи фізичних осіб ГУ ДФС у м. Києві з « 08» по « 14» серпня 2018 року було проведено документальну позапланову невиїзну перевірку діяльності ФОП ОСОБА_1 , внаслідок чого було складено акт перевірки № 3474/26-15-42-03-30/ НОМЕР_1 від 21.08.2018 року.

На підставі зазначеного акту 06.09.2018 року відповідачем 2 було прийняте рішення про винесення:

- податкових повідомлень-рішень № 098844203, № , № , № , № , № , № , № ;

- рішень про застосування штрафних санкцій за неподання, несвоєчасне подання, подання не за встановленою формою звітності № , № , № , № ;

- вимогу про сплату боргу (недоїмки) № Ф-266.

Не погоджуючись з рішенням відповідача 1 та відповідача 2 позивач звернувся до суду з даним позовом.

Надаючи правову оцінку обставинам справи, висновкам суду першої інстанції та доводам апелянта, колегія суддів зазначає наступне.

Згідно з ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Правові засади застосування спрощеної системи оподаткування, обліку та звітності, а також справляння єдиного податку встановлюються нормами глави І розділу ХІV Податкового кодексу України «Спрощена система оподаткування, обліку та звітності» (далі - ПК України).

Як слідує зі змісту спірного рішення підставою для його прийняття стали норми абзацу 3 пункту 299.10 статті 299 Податкового кодексу України.

Згідно пункту 298.1 статті 298 ПК України порядок обрання або переходу на спрощену систему оподаткування платниками єдиного податку першої - третьої груп здійснюється відповідно до підпунктів 298.1.1-298.1.4 цієї статті.

Абзацом 1 підпункту 298.2.3 пункту 298.2 статті 298 ПК України встановлено, що платники єдиного податку зобов`язані перейти на сплату інших податків і зборів, визначених цим Кодексом, у таких випадках та в строки: у разі перевищення протягом календарного року встановленого обсягу доходу платниками єдиного податку першої і другої груп та нездійснення такими платниками переходу на застосування іншої ставки - з першого числа місяця, наступного за податковим (звітним) кварталом, у якому відбулося таке перевищення.

Відповідно до п. 298. 3 ст. 298 ПК України передбачено перелік обов`язкових відомостей, які зазначаються у заяві про перехід до іншої групи платників єдиного податку.

У п. 298.7 ст. 298. ПК України закріплено, що форма та порядок подання заяви встановлюються центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику.

На виконання даного положення Податкового кодексу України наказом Міністерства фінансів України № 1675 від 20.12.2011 затверджено заяву про застосування спрощеної системи оподаткування.

Разом з цим, реєстрація суб`єкта господарювання як платника єдиного податку здійснюється шляхом внесення відповідних записів до реєстру платників єдиного податку (п. 299.1 ст. 299 ПК України).

Центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну податкову і митну політику, в розрізі приписів пункту 299.2 статті 299 ПК України, веде реєстр платників єдиного податку, в якому міститься інформація про осіб, зареєстрованих платниками єдиного податку.

У п. 299. 3 ст. 299 ПК України зазначено, що у разі відсутності визначених цим Кодексом підстав для відмови у реєстрації суб`єкта господарювання як платника єдиного податку контролюючий орган зобов`язаний протягом двох робочих днів від дати надходження заяви щодо переходу на спрощену систему оподаткування зареєструвати таку особу платником єдиного податку.

Відповідно до пункту 299.10 статті 299 ПК України реєстрація платником єдиного податку є безстроковою та може бути анульована шляхом виключення з реєстру платників єдиного податку за рішенням контролюючого органу у разі:

1) подання платником податку заяви щодо відмови від застосування спрощеної системи оподаткування у зв`язку з переходом на сплату інших податків і зборів, визначених цим Кодексом, - в останній день календарного кварталу, в якому подано таку заяву;

2) припинення юридичної особи (крім перетворення) або припинення підприємницької діяльності фізичною особою - підприємцем відповідно до закону - в день отримання відповідним контролюючим органом від державного реєстратора повідомлення про проведення державної реєстрації такого припинення;

3) у випадках, визначених підпунктом 298.2.3 пункту 298.2 статті 298 цього Кодексу;

4) якщо у податковому (звітному) році частка сільськогосподарського товаровиробництва платника єдиного податку четвертої групи становить менш як 75 відсотків.

Аналізуючи наведені положення норм ПК України можна дійти висновку, що підставою для анулювання реєстрації платника єдиного податку стало перевищення протягом календарного року встановленого обсягу доходу платниками єдиного податку та нездійснення такими платниками переходу на застосування іншої ставки - з першого числа місяця, наступного за податковим (звітним) кварталом, у якому відбулося таке перевищення.

Як стверджує відповідач 2, ДПІ у Голосіївському районі ГУ ДФС у м. Києві було виявлено перевищення позивачем протягом календарного року обсягу доходу платником податків другої групи та нездійснення ним переходу на застосування іншої ставки, а тому 24.01.2016 року прийнято рішення про анулювання реєстрації позивача як платника єдиного податку.

Як вбачається зі змісту рішення суду, відповідачем 2 за клопотанням позивача було надано у судовому засіданні у якості доказу рішення № 240/26-50-13-02-35 від 12.01.2017 року про анулювання реєстрації платника єдиного податку на підтвердження існування обґрунтованих підстав для анулювання реєстрації позивача платником єдиного податку. Так, у вказаному рішенні зазначено, що підставою для анулювання реєстрації позивача стало саме перевищення протягом календарного року встановленого обсягу доходу платниками єдиного податку 1-ої і 2-ої груп та нездійснення такими платниками переходу на застосування іншої ставки - з першого числа місяця, наступного за податковим (звітним) календарним кварталом, у якому відбулося таке перевищення відповідно до абз. 1,2,3 пп. 298.2.3 п. 298.2 ст. 298 Кодексу, абз. 3 п. 299.10 ст. 299 Кодексу.

Однак, сам контролюючий орган не заперечує, що 06.07.2016 року позивач подавав заяву до ДПІ у Голосіївському районі ГУ ДФС у м. Києві про перехід на третю групу платників єдиного податку, у задоволенні якої контролюючий орган відмовив листом від 07.07.2016 року у зв`язку з тим, що позивачем не було заповнено рядок 12 заяви під назвою «Обсяг доходу за попередній календарний рік». Іншої заяви про переведення у третю групу позивач пізніше не подавав.

Відповідачем 2 до суду було подано заперечення, у якому останній не погодився із твердженнями позивача, викладеними у відповіді на відзив. Зокрема, відповідач 2 стверджує, що подана 06.07.2017 року позивачем заява про застосування спрощеної системи оподаткування, не відповідала вимогам, затвердженим наказом Міністерства фінансів України від 20.12.2011 року № 1675, а саме: позивачем до поданої заяви не було додано розрахунок доходу за попередній календарний рік, що передує року переходу на спрощену систему оподаткування.

Однак такі доводи відповідача щодо невідповідності форми заяви про застосування спрощеної системи оподаткування вимогам законодавства є необґрунтованими, з огляду на наступне.

Відповідно до пункту 5 Порядку подання заяви про застосування спрощеної системи оподаткування, затвердженому Наказом Міністерства фінансів України від 20.12.2011 р. № 1675, суб`єкт господарювання, який є платником інших податків і зборів відповідно до норм Кодексу, може прийняти рішення про перехід на спрощену систему оподаткування один раз протягом календарного року шляхом подання заяви до органу державної податкової служби не пізніше ніж за 15 календарних днів до початку наступного календарного кварталу. До поданої заяви додається розрахунок доходу за попередній календарний рік, що передує року переходу на спрощену систему оподаткування за формою, затвердженою наказом Міністерства фінансів України від 20.12.2011 р. № 1675.

Вищезазначені положення Наказу Міністерства фінансів України від 20.12.2011 року № 1675 стосуються суб`єктів господарювання, які є платником інших податків і зборів відповідно до Податкового кодексу України, тобто застосовується до платників загальної системи оподаткування. Однак, позивач на момент подання заяви від 06.07.2017 року про перехід на третю групу платників податку спрощеної системи оподаткування, перебував на спрощеній системі оподаткування у другій групі платників податків, а тому позивач не вважається платником інших податків і зборів відповідно до Податкового кодексу України. З цього слідує, що на позивача не поширювалась вимога щодо подання контролюючому органу розрахунку доходу на попередній календарний рік, що передує року переходу на спрощену систему оподаткування.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що позивач виконав свої зобов`язання відповідно до вимог п.3 ч.2. ст. 298, ч.3 ст. 298 та ч.7 ст. 298 ПК України, так як ним була подана заява про перехід на спрощену систему оподаткування у третю групу платників єдиного податку від 06.07.2016 року, яка відповідала встановленій уповноваженим органом формі, в порядку та строк, передбачених Податковим кодексом України.

Тобто, на переконання колегії суддів, у відповідача 1 були відсутні законні підстави для відмови позивачу у переведенні на третю групу платників єдиного податку.

Колегія суддів вважає за необхідне наголосити, що апелянтом в апеляційній скарзі не наведеного жодного спростування висновків суду першої інстанції та доводам позивача в цій частині.

Варто наголосити, що у випадку анулювання реєстрації платником єдиного податку суб`єкт господарювання не може бути платником цього податку із дати вилучення з відповідного Реєстру.

Анулювання реєстрації платником єдиного податку передбачає собою перехід платника податків на загальну систему оподаткування.

Тобто, платник податку, починаючи з дати анулювання реєстрації платником єдиного податку, та у разі, якщо за рішенням суду скасовано анулювання реєстрації такого платника, до дати прийняття такого рішення втрачає право перебувати на спрощеній системі оподаткування.

Отже, прийняття податковим органом рішення про анулювання реєстрації платника єдиного податку фізичної особи-підприємця з невідворотністю спричиняє виникнення низки негативних (несприятливих), для такого платника, юридичних наслідків.

З огляду на вказане, колегія суддів вважає, що встановлення факту протиправності зазначеного рішення суб`єкта владних повноважень зумовлює виникнення потреби в обтяженні цього або іншого суб`єкта обов`язком усунути всі спричинені рішенням негативні юридичні наслідки та повернути платника податку у первинне правове становище, котре існувало до моменту прийняття незаконного рішення.

Крім того, відсутність у контролюючого органу законних підстав, передбачених п. 299.10 ст. 299 ПК України, для анулювання реєстрації позивача як платника єдиного податку приводить до визнання проведеної з 08.08.2018 року по 14.08.2018 року податкової перевірки позивача як платника загальної системи оподаткування незаконною та такою, що не має правових наслідків, а тому підлягають скасуванню податкові повідомлення-рішення від 06.09.2018 року № 098844203, № , № , № , № , № , № , № від 06.09.2018; рішення про застосування штрафних санкцій за неподання, несвоєчасне подання, подання не за встановленою формою звітності № , № , № , № ; вимогу про сплату боргу (недоїмки) № Ф-266.

Така позиція міститься у постановах Верховного Суду України від 27.01.2015 року № 21-425а14, від 09.02.2016 року у справі № 826/5689/13 та від 16.02.2016 року у справі № 826/12651/14, у постанові Верховного Суду від 02.05.2018 року у справі №804/3006/17, зокрема невиконання вимог Податкового кодексу України призводить до визнання перевірки незаконною та відсутності правових наслідків такої.

Доводи апеляційної скарги, не спростовують висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, так як апелянтом обґрунтовується виключно правомірність винесення податкових повідомлень - рішень та рішення про застосування штрафних санкцій з, вимоги про сплату боргу (недоїмки), в той час як винесення даних рішень є похідними від правомірності винесення контролюючим органом рішення про анулювання реєстрації платника єдиного податку, правомірність винесення якого відповідачем не обґрунтовано та не доведено.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів дійшла висновку, що судом першої інстанції було правильно встановлено фактичні обставини справи, надано належну оцінку дослідженим доказам, правильно застосовано норми матеріального та процесуального права. У зв`язку з цим суд вважає необхідним апеляційну скаргу Головного управління Державної фіскальної служби у м. Києві - залишити без задоволення, а рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 18 липня 2019 року - без змін.

Керуючись ст..ст. 241, 242, 308, 310, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу Головного управління Державної фіскальної служби у м. Києві - залишити без задоволення.

Рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 18 липня 2019 року - без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя: О.Є.Пилипенко

Суддя: Л.В.Бєлова

Н.П.Бужак

Повний текст рішення виготовлено 26 листопада 2019 року.