Справа № 520/11744/19
Суддя: Горшкова О.О.
Дата ухвалення: 2019-11-27 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Харківський окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 листопада 2019 р. справа № 520/11744/19

Харківський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Горшкової О.О., розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) до Міжрайонного відділу державної виконавчої служби по Холодногірському та Новобаварському районах м. Харків Головного територіального управління юстиції у Харківській області (вул. Москалівська, буд. 58,м. Харків,61004) про скасування постанови,-

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернулась до Харківського окружного адміністративного суду з позовом, в якому просить суд визнати незаконною та скасувати постанову старшого державного виконавця Міжрайонного відділу державної виконавчої служби по Холодногірському та Новобаварському районах міста Харків Головного територіального управління юстиції у Харківській області від 22.10.2019 року ВП №59658300 про арешт коштів боржника.

В обґрунтування позовних вимог позивач вказав, відповідачем прийнято спірну постанову не на підставі, не у межах та не у спосіб, що визначені Конституцією та законами України, оскільки постанова Харківського апеляційного адміністративного суду від 28.03.2019 року по справі № 639/6431/17 ( за виконавчим листом по якій відкрито виконавче провадження ВП № 59242878, прийнято постанову про стягнення з позивача (боржника) витрат виконавчого провадження від 02.07.2019 року, на забезпечення виконання якої прийнято оскаржувану постанову ВП № 59658300 від 22.10.2019 року) наразі зупинено ухвалою Верховного Суду від 05.07.2019 року по справі № 639/6431/17. З огляду на вказані обставини, позивач вважає, що державним виконавцем передчасно прийнято постанову від 22.10.2019 року ВП №59658300 про арешт коштів боржника.

Представник відповідача, заперечуючи проти задоволення позовних вимог, вказав, що оскаржувана постанова старшого державного виконавця Міжрайонного відділу державної виконавчої служби по Холодногірському та Новобаварському районах міста Харків Головного територіального управління юстиції у Харківській області від 22.10.2019 року ВП №59658300 про арешт коштів боржника прийнята на виконання саме постанови державного виконавця № 59242878 від 02.07.2019 року про стягнення з боржника ( ОСОБА_1 ) витрат виконавчого провадження. Отже, оскаржувана постанова від 22.10.2019 року ВП №59658300 не має жодного відношення до процедури виконання постанови Харківського апеляційного адміністративного суду від 28.03.2019 року по справі № 639/6431/17. Також, представник відповідача просив розглянути справу без його участі.

Позивач, належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду справи шляхом направлення телефонограми, враховуючи скорочені терміни розгляду даної категорії справ, у судове засідання 27.11.2019 року не прибув.

Суд не приймає до уваги заяву адвоката позивача - Моісеєнко О.М. від 27.11.2019 року (вх. № 01-26/76663/19), надану об 13:58 год. про відкладення розгляду справи, оскільки у відповідності до вимог ст. 287 КАС України вказана категорія справ підлягає вирішенню протягом 10 днів після відкриття провадження, про що позивача було також повідомлено у відповідності до вимог Кодексу адміністративного судочинства України.

Поряд з цим, суд звертає увагу позивача, що його не обмежено у виборі представників, які можуть представляти інтереси ОСОБА_1 , а посилання адвоката позивача на зайнятість при розгляді іншої справи та неможливість прибуття в судове засідання не є поважними причинами неприбуття в судове засідання, зважаючи на значно стислі строки розгляду даної категорії справ.

Відповідно до ч.4 ст. 229 КАС України, у разі неявки у судове засідання всіх учасників справи або якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

З огляду на зазначене, суд вважає за можливе розглянути справу в порядку письмового провадження.

Суд, дослідивши матеріали справи, зазначає наступне.

11.04.2019 року Жовтневим районним судом м. Харкова по справі № 639/6431/17 видано виконавчий лист про зобовязання ОСОБА_1 усунути перешкоди ХМР у користуванні земельною ділянкою шляхом знесення самочинно збудованого майна - нежитлової будівлі (гараж та два бокси) по АДРЕСА_2 за свій рахунок.

02.07.2019 року старшим державним виконавцем Міжрайонного відділу державної виконавчої служби по Холодногірському та Новобаварському районах міста Харків Головного територіального управління юстиції у Харківській області прийнято постанову ВП № 59242878 від 02.07.2019 року про стягнення з боржника ( ОСОБА_1 ) витрат на проведення виконавчих дій у сумі 501,20 грн. (а.с. 22).

На виконання вказаної постанови ВП № 59242878 від 02.07.2019 року, державним виконавцем Міжрайонного відділу державної виконавчої служби по Холодногірському та Новобаварському районах міста Харків Головного територіального управління юстиції у Харківській області виокремлено окреме виконавче провадження № 59658300 та прийнято постанову ВП № 59658300 від 22.10.2019 року про арешт коштів боржника ( ОСОБА_1 ) у межах суми звернення стягнення з урахуванням виконавчого збору/основної винагороди приватного виконавця, витрат виконавчого провадження, штрафів 501,20 грн.

Позивач, не погоджуючись із прийняттям державним виконавцем постанови ВП № 59658300 від 22.10.2019 року про арешт коштів ОСОБА_1 , звернулась до суду із даним позовом.

Спірні правовідносини між сторонами по даній справі врегульовані Законом України "Про виконавче провадження" від 02.06.2016 N 1404-VIII (надалі - Закон N 1404-VIII).

Так, за змістом п. 5 ч. 1 ст. 3 Закону № 1404-VIII примусовому виконанню відповідно до цього Закону підлягають постанови державних виконавців про стягнення виконавчого збору, постанови державних виконавців чи приватних виконавців про стягнення витрат виконавчого провадження, про накладення штрафу, постанови приватних виконавців про стягнення основної винагороди.

За приписами ч. 1 ст.5 Закону № 1404-VIII примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів».

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 5 Закону № 1404-VIII, приватний виконавець здійснює примусове виконання рішень, передбачених статтею 3 цього Закону.

Відповідно до ч. 1 ст. 3 Закону №1403-VІІІ, завданням органів державної виконавчої служби та приватних виконавців є своєчасне, повне і неупереджене виконання рішень, примусове виконання яких передбачено законом.

Відповідно до ч. 2 ст. 24 Закону № 1404-VIII, приватний виконавець приймає до виконання виконавчі документи за місцем проживання, перебування боржника - фізичної особи, за місцезнаходженням боржника - юридичної особи або за місцезнаходженням майна боржника.

Виконавчі дії у виконавчих провадженнях, відкритих приватним виконавцем у виконавчому окрузі, можуть вчинятися ним на всій території України.

Згідно ст. 42 Закону України «Про виконавче провадження» кошти виконавчого провадження складаються з: 1)виконавчого збору, стягнутого з боржника в порядку, встановленому статтею 27 цього Закону, або основної винагороди приватного виконавця; 2) авансового внеску стягувана; 3)стягнутих з боржника коштів на витрати виконавчого провадження.

Витрати органів державної виконавчої служби та приватного виконавця, пов`язані з організацією та проведенням виконавчих дій щодо забезпечення примусового виконання рішень, є витратами виконавчого провадження.

Витрати виконавчого провадження приватних виконавців здійснюються за рахунок авансового внеску стягувана, стягнутих з боржника коштів на витрати виконавчого провадження. Витрати виконавчого провадження можуть здійснюватися приватним виконавцем за рахунок власних коштів.

На стадії розподілу стягнутих з боржника грошових сум згідно з вимогами цього Закону або у випадку повернення виконавчого документа стягувану чи закінчення виконавчого провадження у разі необхідності примусового стягнення з боржника витрат виконавчого провадження виконавцем виноситься постанова про їх стягнення.

Таким чином Законом України «Про виконавче провадження» визначено випадки винесення постанови про стягнення витрат виконавчого провадження: 1) на стадії розподілу коштів та 2) у випадку завершення виконавчого провадження.

Відповідно до п. 2 розд. VI Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої Наказом Міністерства юстиції України від 02.04.2012 року № 512/5, витрати виконавчого провадження стягуються з боржника на підставі постанови виконавця про їх стягнення, у якій зазначаються види та суми витрат виконавчого провадження. Постанова про стягнення витрат виконавчого провадження надсилається сторонам виконавчого провадження не пізніше наступного робочого дня після її винесення.

Постанова про стягнення витрат виконавчого провадження виноситься на стадії розподілу стягнутих з боржника грошових сум згідно з вимогами цього Закону або у випадку повернення виконавчого документа стягувану з підстав, передбачених пунктами 1, 4, 6, 7 і 9 частини першої статті 37 Закону, закінчення виконавчого провадження з підстав, передбачених пунктами 1, 2, 4, 6. 7, 9, 11, 14 і 15 частини першої статті 39 Закону.

У разі якщо при закінченні виконавчого провадження або поверненні виконавчого документа витрати виконавчого провадження не були стягнуті, постанова про стягнення витрат виконавчого провадження виділяється в окреме провадження і підлягає виконанню в порядку, встановленому Законом.

Так, у відповідності до вимог п. 11 ч.1 ст. 39 Закону України «Про виконавче провадження», виконавче провадження підлягає закінченню у разі надіслання виконавчого документа до суду, який його видав, у випадку, передбаченому частиною третьою статті 63 цього Закону.

За вимогами ч.3 ст. 63 Закону України «Про виконавче провадження», виконавець наступного робочого дня після закінчення строку, передбаченого частиною другою цієї статті, повторно перевіряє виконання рішення боржником. У разі повторного невиконання без поважних причин боржником рішення, якщо таке рішення може бути виконано без участі боржника, виконавець надсилає органу досудового розслідування повідомлення про вчинення боржником кримінального правопорушення та вживає заходів примусового виконання рішення, передбачених цим Законом.

У разі невиконання боржником рішення, яке не може бути виконано без участі боржника, виконавець надсилає до органу досудового розслідування повідомлення про вчинення боржником кримінального правопорушення та виносить постанову про закінчення виконавчого провадження.

Таким чином, вказані норми законодавства чітко встановлюють, що постанова про стягнення витрат виконавчого провадження виноситься і у наявності підстав, передбачених п. 11 ст. 39 Закону України «Про виконавче провадження», а витрати понесені виконавцем під час здійснення виконавчих дій покладаються на боржника.

Як вбачається зі змісту заперечень відповідача на адміністративний позов, в рамках виконавочого провадження № 59242878, державним виконавцем 26.07.2019 року винесено постанову про закінчення виконавчого провадження відповідно до п. 11 ст. 39 Закону України "Про виконавче провадження" та вимог ст. 63 Закону України "Про виконавче провадження", в якій зазначено про виділення в окреме провадження постанови про стягнення витрат.

Поряд з цим, суд враховує, що позивачем не надано до суду доказів оскарження постанов державного виконавця про відкриття виконавчого провадження по ВП № 59242878, про закінчення виконавчого провадження по ВП № 59242878 та постанови про стягнення з боржника витрат виконавчого провадження по ВП № 59242878, у разі незгоди з підставами, порядком чи змістом вказаних рішень суб`єкта владних повноважень.

Суд не приймає до уваги посилання позивача на її необізнаність про існування постанови державного виконавця від 02.07.2019 року по ВП № 59242878 про стягнення з боржника витрат виконавчого провадження, оскільки вказані обставини спростовуються заявами ОСОБА_1 до Міжрайонного відділу державної виконавчої служби по Холодногірському та Новобаварському районах м. Харків Головного територіального управління юстиції у Харківській області від 22.10.2019 року, в яких міститься посилання ОСОБА_1 на інші постанови державного виконавця, прийняті у рамках саме виконавчого провадження № 59242878 (а.с. 9-11).

Окремо суд вважає за потрібне зазначити, що законодавець не покладає на державного або приватного виконавця обов`язку документально фіксувати здійснення витрат виконавчого провадження та надавати докази їх здійснення сторонам виконавчого провадження.

Аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом у постанові від 20.09.2018 у справі №750/7001/17.

При цьому, суд звертає увагу позивача, що наявність об`єктивних перешкод, що призвели до неможливості виконання рішення суду у добровільному порядку, не можуть розцінюватися як підстави для звільнення від сплати витрат виконавчого провадження.

Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 15 листопада 2018 року у справі №820/5807/16, від 19 квітня 2018 року у справі №825/739/17.

Порядок накладення арешту на кошти унормований вимогами ст. 56 Закону України "Про виконавче провадження".

Так, у відповідності до вимог ч.ч. 1-3 ст. 56 Закону України "Про виконавче провадження", арешт майна (коштів) боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення.

Арешт на майно (кошти) боржника накладається виконавцем шляхом винесення постанови про арешт майна (коштів) боржника або про опис та арешт майна (коштів) боржника.

Арешт на рухоме майно, що не підлягає державній реєстрації, накладається виконавцем лише після проведення його опису.

Постанова про арешт майна (коштів) боржника виноситься виконавцем під час відкриття виконавчого провадження та не пізніше наступного робочого дня після виявлення майна.

Виконавець за потреби може обмежити право користування майном, здійснити опечатування або вилучення його у боржника та передати на зберігання іншим особам, про що він виносить постанову або зазначає обмеження в постанові про арешт. Вид, обсяг і строк обмеження встановлюються виконавцем у кожному конкретному випадку з урахуванням властивостей майна, його значення для власника чи володільця, необхідності використання та інших обставин.

Арешт накладається у розмірі суми стягнення з урахуванням виконавчого збору, витрат виконавчого провадження, штрафів та основної винагороди приватного виконавця на все майно боржника або на окремі речі.

Відповідно до п. 8 Розділу VIII «Інструкції з організації примусового виконання рішень» № 512/5 від 02.04.2012 року, на кошти та інші цінності боржника, що перебувають на рахунках та на зберіганні у банках чи інших фінансових установах, на рахунках у цінних паперах у депозитарних установах, накладається арешт, про що виноситься постанова виконавця. У постанові зазначається сума коштів, яка підлягає арешту, з урахуванням вимог за виконавчим документом, стягнення виконавчого збору, витрат виконавчого провадження, штрафів, накладених на боржника під час виконавчого провадження, основної винагороди приватного виконавця та вказуються реквізити рахунку, на якому знаходяться кошти, що підлягають арешту, або зазначається, що арешт поширюється на кошти на всіх рахунках боржника, у тому числі тих, що будуть відкриті після винесення постанови про арешт коштів.

Отже, з системного аналізу вищевказаних норм права випливає, що застосування такого правового інструменту як накладення арешту на кошти боржника слугує запорукою забезпечення виконання боржником своїх зобов`язань у межах виконавчого провадження, з метою забезпечення виконання відповідного виконавчого документа з урахуванням суми боргу та витрат виконавчого провадження (зокрема, у випадку необхідності сплати боржником витрат виконавчого провадження).

Судом встановлено, що 22.10.2019 року старшим державним виконавцем Міжрайонного відділу державної виконавчої служби по Холодногірському та Новобаварському районах м. Харків Головного територіального управління юстиції у Харківській області винесено постанову ВП № 59658300 про арешт коштів боржника, якою накладено арешт на грошові кошти , що містяться на рахунку НОМЕР_1 у АТКБ "Приватбанк" та всіх інших відкритих рахунках, що будуть відкриті після винесення постанови про арешт коштів боржника, крім коштів, що містяться на рахунках накладення арешту та/або звернення стягнення на які заборонено законом, та належать боржнику.

Також у вищевказаній постанові зазначається, що накладено арешт на грошові кошти боржника в межах суми витрат виконавчого провадження у розмірі 501,20 грн., що не суперечить вимогам чинного законодавства та відповідає порядку, передбаченому Законом України "Про виконавче провадження".

Суд вважає необґрунтованим посилання позивача на ухвалу Верховного суду від 05.07.2019 у справі №639/6431/17, якою зупинено виконання постанови Харківського апеляційного суду від 28 березня 2019 року по справі №639/6431/17 до закінчення її перегляду в касаційному порядку, оскільки вказане рішення стосується виконання рішення суду по справі №639/6431/17 і відповідно виконавчого провадження №59242878.

Натомість, предметом розгляду даної справи є постанова державного виконавця про арешт коштів боржника, яка прийнята в рамках виконавчого провадження №59658300 та на виконання іншого виконавчого документу - постанови державного виконавця №59242878 від 02.07.2019 про накладення витрат у розмірі 501,20 грн., яка на момент розгляду справи є чинною та її виконання не зупинялося

Інших доказів та обґрунтувань на підтвердження неправомірності прийнятої державним виконавцем спірної постанови від 22.10.2019 року ВП № 59658300 про арешт коштів боржника з посиланням на норми чинного законодавства, позивачем не зазначено.

Згідно ст.77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

За приписами ч. 5 ст.77 КАС України, якщо учасник справи без поважних причин не надасть докази на пропозицію суду для підтвердження обставин, на які він посилається, суд вирішує справу на підставі наявних доказів.

З урахуванням вищезазначеного, суд приймає рішення по суті спірних правовідносин на підставі наявних в матеріалах справи доказів.

З урахуванням вищезазначеного, приймаючи до уваги, що матеріали справи не містять доказів оскарження позивачем постанов державного виконавця про відкриття виконавчого провадження по ВП № 59242878, про закінчення виконавчого провадження по ВП № 59242878 ( в силу вимог п. 11 ст. 39, ст. 63 Закону України "Про виконавче провадження") та постанови про стягнення з боржника витрат виконавчого провадження по ВП № 59242878, у разі незгоди з підставами, порядком чи змістом вказаних рішень суб`єкта владних повноважень, зважаючи на те, що оскаржувана постанова про арешт коштів боржника від 22.10.2019 року ВП № 59658300 спрямована саме на забезпечення виконання постанови про стягнення з боржника витрат виконавчого провадження від 02.07.2019 року по ВП № 59242878, а грошові кошти позивача підлягають арешту виключно в межах суми витрат виконавчого провадження, то суд приходить до висновку, що відповідач у спірних правовідносинах діяв на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відтак, постанова про арешт коштів боржника від 22.10.2019 року ВП № 59658300 є правомірною та такою, що винесена у відповідності до норм чинного законодавства України, а тому не підлягає скасуванню.

З огляду на вищевказане, у задоволенні позовних вимог слід відмовити.

Розподіл судових витрат проводиться у відповідності до вимог ст. 139 КАС України.

Керуючись статтями 14, 243-246, 287, 293, 295-296 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

В И Р І Ш И В:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до Міжрайонного відділу державної виконавчої служби по Холодногірському та Новобаварському районах м. Харків Головного територіального управління юстиції у Харківській області про скасування постанови - залишити без задоволення.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів, з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не були вручені у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження: на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Строк на апеляційне оскарження також може бути поновлений в разі його пропуску з інших поважних причин, крім випадків, визначених частиною другою статті 299 цього Кодексу.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Горшкова О.О.