Справа № 766/6227/16-а
Суддя: Єресько Л.О.
Дата ухвалення: 2019-11-29 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

Іменем України

29 листопада 2019 року

Київ

справа №766/6227/16-а

адміністративне провадження №К/9901/23970/18

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

судді-доповідача - Єресько Л.О.,

суддів: Загороднюка А.Г., Соколова В.М.,

розглянувши у порядку письмового провадження у касаційній інстанції адміністративну справу № 766/6227/16-а

за позовом ОСОБА_1 до інспектора роти №4 батальйону №1 Управління Патрульної поліції в м.Миколаєві ДПП лейтенанта поліції Коваля Андрія Вікторовича, Управління Патрульної поліції у м.Миколаєві Департаменту патрульної поліції України про визнання дій протиправними та скасування постанови про адміністративне правопорушення,

за касаційною скаргою інспектора роти №4 батальйону №1 Управління Патрульної поліції в м.Миколаєві ДПП лейтенанта поліції Коваля Андрія Вікторовича

та ухвалу Одеського апеляційного адміністративного суду від 01 лютого 2017 року, постановлену у складі колегії суддів: головуючий суддя Градовського Ю.М., судді: Кравченка К.В., Лук`янчук О.В.,

УСТАНОВИВ:

Суть спору.

У липні 2016 року ОСОБА_1 (далі - позивач, ОСОБА_1 ) звернувся до Херсонського міського суду Херсонської області із позовом до інспектора роти №4 батальйону №1 Управління Патрульної поліції в м.Миколаєві ДПП лейтенанта поліції Коваля Андрія Вікторовича (далі - відповідач 1, Коваль А.В.), Управління Патрульної поліції у м.Миколаєві Департаменту патрульної поліції України (далі - відповідач 2) про визнання дій протиправними та скасування постанови про адміністративне правопорушення, в якому просив:

визнати протиправною та скасувати постанову ПС2 № 558877 про притягнення його до адміністративної відповідальності за адміністративне правопорушення, передбачене частиною 2 статті 122 КУпАП, та накладення на нього адміністративного стягнення у вигляді штрафу у розмірі 425,00 грн, що була складена 23 червня 2016 року інспектором роти № 4 батальйону № 1 Управління Патрульної поліції в м.Миколаєві ДПП лейтенанта поліції Коваль А.В.

Обґрунтовуючи свої вимоги, ОСОБА_1 зазначив, що правопорушення він не скоював, справа розглянута з порушенням вимог КУпАП на місці зупинки транспортного засобу, без можливості скористуватися правовою допомогою, та за відсутності доказів вчинення правопорушення.

Вважаючи, що зазначена постанова прийнята з порушенням норм чинного законодавства, позивач просив позов задовольнити.

Короткий зміст рішень судів попередніх інстанції.

Постановою Херсонського міського суду Херсонської області від 5 жовтня 2016 року, залишеною без змін ухвалою Одеського апеляційного адміністративного суду від 01 лютого 2017 року, адміністративний позов задоволено.

Постанову серії ПС2 №558877 від 23 червня 2016 року по справі про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за адміністративне правопорушення, передбачене частиною 2 статті 122 КУпАП та накладення адміністративного стягнення у вигляді штрафу у розмірі 425,00 грн визнано протиправною та скасовано.

Короткий зміст та обґрунтування вимог касаційної скарги та її рух у касаційній інстанції.

09 березня 2017 року до Вищого адміністративного суду України надійшла касаційна скарга інспектора роти №4 батальйону №1 Управління Патрульної поліції в м.Миколаєві ДПП лейтенанта поліції Коваля Андрія Вікторовича на ухвалу Одеського апеляційного адміністративного суду від 01 лютого 2017 року, де просив скасувати оскаржувані судові рішення з підстав порушення судами попередніх інстанцій норм матеріального та процесуального права.

В обґрунтування касаційної скарги вказує, що оскаржувана постанова в справі про адміністративне правопорушення складена правомірно, оскільки відповідач 1 діяв відповідно до норм КУпАП. Так, позивач не зупинившись перед дорожнім знаком 5.62 проігнорував вимоги ПДР України. Детально описуючи запис відео регістратора, зазначає, що позивач проїхав перехрестя вулиці Садова та проспекту Центральний на дозвільний сигнал світлофорного об`єкту (не миготливий), але не зупинив свій транспортний засіб на проспекту Центральному на забороняючий рух по вказаному проспекту сигнал світлофору та знак 5.62. Зазначає, що постанова складається на місці вчинення правопорушення, а протокол у таких випадках не складається. Крім того, характер вчиненого правопорушення, особа порушника та ступень його вини, майновий стан та обставини, що пом`якшують або обтяжують відповідальність не враховуються при накладенні стягнення за порушення правил в сфері забезпечення дорожнього руху.

Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 13 квітня 2017 року відкрито касаційне провадження за касаційною скаргою інспектора роти №4 батальйону №1 Управління Патрульної поліції в м.Миколаєві ДПП лейтенанта поліції Коваля Андрія Вікторовича на ухвалу Одеського апеляційного адміністративного суду від 01 лютого 2017 року.

15 грудня 2017 року набрав чинності Закон України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VІІІ "Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів" (далі - Закон № 2147-VІІІ).

Статтею 327 Кодексу адміністративного судочинства України в редакції вищевказаного Закону обумовлено, що судом касаційної інстанції в адміністративних справах є Верховний Суд.

У зв`язку із початком роботи Верховного Суду, на виконання підпунктів 1, 7 пункту 1 Розділу VII "Перехідні положення" КАС України матеріали касаційної скарги передано до Верховного Суду.

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу VII "Перехідні положення" КАС України касаційні скарги (подання) на судові рішення в адміністративних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного адміністративного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

16 лютого 2018 року відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями визначено склад колегії суддів: головуючий суддя (суддя - доповідач) Шарапа В.М., судді Бевзенко В.М., Данилевич Н.А.

Згідно з протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями, який здійснено на підставі розпорядження заступника керівника апарату Верховного Суду - керівника секретаріату Касаційного адміністративного суду від 11 червня 2019 року №705/0/78-19 у зв`язку із зміною спеціалізації та введенням до іншої палати судді - доповідача Шарапи В.М. (Рішення зборів суддів Верховного Суду в Касаційному адміністративному суді від 20.05.2019 № 14), що унеможливлює його участь у розгляді касаційних скарг, визначено новий склад колегії суддів: головуючий суддя (суддя - доповідач) Єресько Л.О., судді Загороднюк А.Г., Соколов В.М.

28 листопада 2019 року ухвалою Верховного Суду у складі судді-доповідача Касаційного адміністративного суду Єресько Л.О. прийнято до провадження справу за касаційною скаргою інспектора роти №4 батальйону №1 Управління Патрульної поліції в м.Миколаєві ДПП лейтенанта поліції Коваля Андрія Вікторовича, закінчено підготовчі дії у справі та призначено до розгляду в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами відповідно до статті 345 КАС України.

Позиція інших учасників справи.

22 травня 2017 року від позивача надійшли заперечення на касаційну скаргу, де вказував, що не вчиняв правопорушення, передбачене частиною 2 статті 122 КУпАП, а саме проїзд на забороняючий сигнал світлофора (червоний), що передбачено пунктом 8.7.3. «е» ПДР України. Зауважує, що відеозапис, який надано відповідачем-1 у якості доказу вчинення позивачем правопорушення не відповідає даті і часу, які вказані в оскаржуваній постанові.

Установлені судами попередніх інстанцій фактичні обставини справи.

Судами попередніх інстанцій встановлено та підтверджено матеріалами справи, що ОСОБА_1 , керуючи транспортним засобом FORD FOCUS номерний знак НОМЕР_1 23 червня 2016 року о 23 год 30 хв у м.Миколаїв на перехресті проспекту Центральний та вулиці Садовій проїхав перехрестя проспекту Центрального та вулиці Садової на заборонний сигнал світлофору (червоний), чим порушив п.8.7.3. «е» ПДР України та скоїв адміністративне правопорушення, передбачене частиною 2 статті 122 КУпАП.

У зв`язку із викладеним, відповідачем 1 на місці було складено постанову серії ПС2 №558877 від 23 червня 2016 року про притягнення позивача до адміністративної відповідальності за частиною 2 статті 122 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в сумі 425,00 грн.

Позиція Верховного Суду

Релевантні джерела права й акти їх застосування.

За приписами частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Наведеним конституційним положенням кореспондує частина 1 статті 8 Закону «Про Національну поліцію» України від 02 липня 2015 року №580-VIII (далі - Закон №580-VIII).

За змістом статті 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Статтею 280 КУпАП установлено, що орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Порядок дорожнього руху на території України, відповідно до Закону України «Про дорожній рух» встановлюють Правила дорожнього руху, затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року № 1306 (далі - ПДР).

Згідно з частиною 2 статті 122 КУпАП порушення правил проїзду перехресть, зупинок транспортних засобів загального користування, проїзд на заборонний сигнал світлофора або жест регулювальника, порушення правил обгону і зустрічного роз`їзду, безпечної дистанції або інтервалу, розташування транспортних засобів на проїзній частині, порушення правил руху автомагістралями, користування зовнішніми освітлювальними приладами або попереджувальними сигналами при початку руху чи зміні його напрямку, використання цих приладів та їх переобладнання з порушенням вимог відповідних стандартів, користування під час руху транспортного засобу засобами зв`язку, не обладнаними технічними пристроями, що дозволяють вести перемови без допомоги рук (за винятком водіїв оперативних транспортних засобів під час виконання ними невідкладного службового завдання), а так само порушення правил навчальної їзди, тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі двадцяти п`яти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або 50 штрафних балів.

Відповідно до пункту 8.1 ПДР регулювання дорожнього руху здійснюється за допомогою дорожніх знаків, дорожньої розмітки, дорожнього обладнання, світлофорів, а також регулювальниками.

Підпункт «е» пункту 8.7.3 ПДР передбачає, що червоний сигнал, у тому числі миготливий, або два червоних миготливих сигнали забороняють рух.

Положеннями пункту 8.10 ПДР установлено, що у разі подання світлофором (крім реверсивного) або регулювальником сигналу, що забороняє рух, водії повинні зупинитися перед дорожньою розміткою 1.12 (стоп-лінія), дорожнім знаком 5.62 «Місце зупинки», якщо їх немає - не ближче 10 м до найближчої рейки перед залізничним переїздом, перед світлофором, пішохідним переходом, а якщо і вони відсутні та в усіх інших випадках - перед перехрещуваною проїзною частиною, не створюючи перешкод для руху пішоходів.

Оцінка висновків суду, рішення якого переглядається, та аргументів учасників справи.

Вирішуючи питання про обґрунтованість поданої касаційної скарги, Верховний Суд виходить із наступного.

З метою визначення меж розгляду справи Верховним Судом підлягають застосуванню правила статті 341 КАС України, відповідно до яких під час розгляду справи в касаційному порядку суд в межах доводів та вимог касаційної скарги та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права. При цьому, суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази. У суді касаційної інстанції не приймаються і не розглядаються вимоги, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Згідно частини 3 статті 211 КАС України (в редакції чинній до 15.12.2017) підставами касаційного оскарження є порушення судом норм матеріального чи процесуального права, що кореспондує нормі частини 4 статті 328 КАС України (в редакції чинній після 15.12.2017).

Критерії оцінки правомірності оскаржуваних рішень на момент їх ухвалення визначалися статтею 159 КАС України (в редакції чинній до 15.12.2017), відповідно до якої судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню.

Постановою від 23 червня 2016 року серії ПС2 № 558877, винесеною інспектором роти №4 батальйону №1 Управління Патрульної поліції в м.Миколаєві ДПП лейтенантом поліції Ковалем А. В., позивача притягнуто до адміністративної відповідальності за порушення частини 2 статті 122 і накладено адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 425 гривень.

Таке рішення інспектора обґрунтовано тим, що ОСОБА_1 23 червня 2016 року об 23 год 30 хв, керуючи транспортним засобом FORD FOCUS номерний знак НОМЕР_1 , у м.Миколаїв проїхав перехрестя проспекту Центрального та вулиці Садової на заборонний сигнал світлофору (червоний).

В аспекті предмету доказування суди першої та апеляційної інстанцій установили, що також підтверджується матеріалами справи, що відеозапис « 02210140», який надано відповідачами, датований 02/01/2013 час запису 02:21:08, тобто здійснювався не в дату та час порушення, що інкримінується позивачеві. Жодних доказів, окрім вказаного відеозапису, відповідач не надав.

З рапортів інспекторів патрульної поліції Муренко А.О. та Коваль А.В., що складені після притягнення позивача до адміністративної відповідальності, слідує, що 23 червня 2016 року о 23 год 30 хв ними зупинено транспортний засіб FORD FOCUS номерний знак НОМЕР_1 , яким керував ОСОБА_1 , який на перехресті вулиці Садової та проспекту Центральний зробив маневр повороту ліворуч на дозволяючий зелений сигнал світлофору, а потім продовжуючи рух не виконав вимогу знаку 5.62 «Місце зупинки» та дорожньої розмітки 1.12 «Стоп-лінія» та проїхав по проспекту Центральному на заборонний червоний сигнал світлофору.

Судами першої та апеляційної інстанції відхилено доводи відповідачів про те, що подальший рух транспортного засобу, яким керував ОСОБА_1 по вулиці Центральній був фактично здійснений на червоний сигнал світлофору, а також позивач не зупинив транспортний засіб на вимогу дорожнього знаку 5.62 (Стоп), дорожньої розмітки тощо, оскільки відповідно до оскаржуваної постанови ОСОБА_1 притягнутий до адміністративної відповідальності саме за «проїзд перехрестя» на «заборонний сигнал світлофору (червоний)», а в судовому засіданні встановлено, що проїзд перехресті був здійснений на зелений сигнал світлофору.

Таким чином, суди попередніх інстанцій дійшли висновку про протиправність притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за порушення пункту 8.7.3. «е» ПДР України, у зв`язку із відсутністю належних та допустимих доказів на підтвердження обставин, зазначених в оскаржуваній постанові від 23 червня 2016 року серії ПС2 № 558877.

Колегія суддів погоджується з висновками судів попередніх інстанцій виходячи з наступного.

Відповідно до положень статті 251 КАС України притягнення особи до адміністративної відповідальності можливе лише за умови наявності юридичного складу адміністративного правопорушення, в тому числі, вини особи у його вчиненні, яка підтверджена належними та допустимими доказами.

За приписами частини 1 статті 69 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються судом на підставі пояснень сторін, третіх осіб та їхніх представників, показань свідків, письмових і речових доказів, висновків експертів.

Згідно з частиною 1 статті 71 КАС України (у редакції, чинній на час розгляду даної справи судами попередніх інстанцій) кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Частиною другою цієї статті визначено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

На підставі положень частини 3 та 4 статті 79 КАС України (у редакції, чинній на момент розгляду справи судами попередніх інстанцій) кожен доказ має бути належним і допустимим.

Відповідно до статті 283 КУпАП, розглянувши справу про адміністративне правопорушення, орган (посадова особа) виносить постанову по справі.

Постанова повинна містити: найменування органу (посадової особи), який виніс постанову, дату розгляду справи; відомості про особу, щодо якої розглядається справа; опис обставин, установлених при розгляді справи; зазначення нормативного акта, який передбачає відповідальність за дане адміністративне правопорушення; прийняте по справі рішення.

Постанова по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, крім даних, визначених частиною другою цієї статті, повинна містити відомості про: дату, час і місце вчинення адміністративного правопорушення; транспортний засіб, який зафіксовано в момент вчинення правопорушення (марка, модель, номерний знак); технічний засіб, яким здійснено фото або відеозапис; розмір штрафу та порядок його сплати; правові наслідки невиконання адміністративного стягнення та порядок його оскарження; відривну квитанцію із зазначенням реквізитів та можливих способів оплати адміністративного стягнення у вигляді штрафу.

Відповідно, суди попередніх інстанцій вірно зазначили про відсутність належних доказів вчинення позивачем правопорушення, встановленого частиною 2 статті 122 КУпАП, оскільки відеозапис, поданий відповідачем на підтвердження факту порушення позивачем правил дорожнього руху, не може вважатися належним доказом у зв`язку з тим, що оскаржувана постанова серії ПС2 № 558877 винесена 23 червня 2016 року, зазначені відповідачем дата та час скоєння правопорушення 23 червня 2016 року 23 год 30 хв, при цьому відеозапис правопорушення датовано 02 січня 2013 року 02 год 21 хв.

Оцінюючи доводи касаційної скарги, Верховний Суд виходить з того, що судами попередніх інстанцій було надано належну правову оцінку доводам, викладеним у позовній заяві та запереченнях проти позову, а також наведеним сторонами під час судового розгляду справи. Жодних нових доводів, які б доводили порушення норм матеріального або процесуального права при винесенні оскаржуваних судових рішень, у касаційній скарзі не зазначено.

За таких обставин Верховний Суд погоджується висновками судів першої та апеляційної інстанцій щодо наявності правових підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_1 .

Докази, які б спростовували встановлені судом апеляційної інстанції обставини, матеріали справи не містять.

З огляду на викладене, висновки судів попередніх інстанцій є правильними, обґрунтованими, відповідають нормам матеріального та процесуального права, підстави для скасування чи зміни оскаржуваних судових рішень відсутні.

Доводи касаційної скарги зводяться до незгоди з мотивами судів першої та апеляційної інстанцій, якими вони керувалися при оцінці доказів, і встановлених на цій підставі обставин дорожньої-транспортної ситуації за участі позивача, що в підсумку вплинуло на прийняття рішення про відсутність в діях останнього складу адміністративного правопорушення, поставленого йому за провину та протиправність оскаржуваної постанови.

Висновки за результатом розгляду касаційної скарги.

Беручи до уваги вищевикладене, покладені в обґрунтування касаційної скарги аргументи щодо неправильного застосування судами першої та апеляційної інстанції норм матеріального права не знайшло своє підтвердження.

Згідно з пунктом 1 частини 1 статті 349 КАС України суд касаційної інстанції за наслідками розгляду касаційної скарги має право залишити судові рішення першої та (або) апеляційної інстанції без змін, а скаргу без задоволення.

Відповідно до частини 3 статті 343 КАС України суд касаційної інстанції в попередньому розгляді справи залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

На підставі викладеного, Верховний Суд констатує, що оскаржувані судові рішення ґрунтується на правильно встановлених фактичних обставинах справи, яким надана належна юридична оцінка із правильним застосуванням норм матеріального права, що регулюють спірні правовідносини, а суди під час розгляду справи не допустили порушень процесуального закону, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи, відповідно підстави для скасування чи зміни оскаржених судових рішень відсутні.

Зважаючи на приписи частини 3 статті 343 КАС України, касаційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а оскаржуване судове рішення - без змін.

Висновки щодо розподілу судових витрат.

З огляду на результат касаційного розгляду справи в суді касаційної інстанції судові витрати розподілу не підлягають.

Керуючись статтями 341, 345, 349, 350, 355, 356, 359 Кодексу адміністративного судочинства України,

ПОСТАНОВИВ:

1.Касаційну скаргу інспектора роти №4 батальйону №1 Управління Патрульної поліції в м.Миколаєві ДПП лейтенанта поліції Коваля Андрія Вікторовича залишити без задоволення.

2. Ухвалу Одеського апеляційного адміністративного суду від 01 лютого 2017 року - залишити без змін.

3.Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

...........................

...........................

...........................

Л.О. Єресько

А.Г. Загороднюк

Судді Верховного Суду