Справа № 400/505/19
Суддя: Шляхтицький О.І.
Дата ухвалення: 2019-11-26 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
___________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 листопада 2019 р.м.ОдесаСправа № 400/505/19
Головуючий в 1 інстанції: Устинов І. А.

П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

судді-доповідача - Шляхтицького О.І.,

суддів: Семенюка Г.В., Федусика А.Г.,

розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу Південного міжрегіонального управління з питань виконання кримінальних покарань та пробації Міністерства юстиції України на додаткове рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 21 серпня 2019 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Південного міжрегіонального управління з питань виконання кримінальних покарань та пробації Міністерства юстиції України, Міністерства юстиції України про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И В:

У лютому 2019 року ОСОБА_1 звернувся з адміністративним позовом, в якому просив визнати протиправними дії Міністерства юстиції України, які полягають у відмові, оформленої листом № 3488/ПІ-Г-105/16.3.2 від 29.01.2019, у виділенні коштів на виплату ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги та зобов`язати Міністерство юстиції України виділити кошти на виплату позивачу одноразової грошової допомоги у розмірі 134 470,00грн; зобов`язати Південне міжрегіональне управління з питань виконання покарань та пробації Міністерства юстиції України нарахувати, повторно звернутися до Міністерства юстиції України з розрахунком у потреби в коштах на виплату одноразової грошової допомоги та виплатити позивачу одноразову грошову допомогу у розмірі 134 470,00грн, що відповідає 70 розмірам прожиткового мінімуму, встановленого для працездатних осіб станом на 1 січня 2019 року.

Миколаївський окружний адміністративний суд рішенням від 13 травня 2019 року визнав протиправними дії Міністерства юстиції України, які полягають у відмові, оформленої листом № 3488/ПІ-Г-105/16.3.2 від 29.01.2019, у виділенні коштів на виплату ОСОБА_1 (ідентифікаційний код НОМЕР_1 ) одноразової грошової допомоги та зобов`язати Міністерство юстиції України () виділити кошти на виплату позивачу одноразової грошової допомоги у розмірі 123 340,00грн.

Зобов`язав Південне міжрегіонального управління з питань виконання покарань та пробації Міністерства юстиції України () нарахувати, повторно звернутися до Міністерства юстиції України з розрахунком у потреби в коштах на виплату одноразової грошової допомоги та виплатити ОСОБА_1 (ідентифікаційний код НОМЕР_1 ) одноразову грошову допомогу у розмірі 123 340,00 грн, що відповідає 70 розмірам прожиткового мінімуму, встановленого для працездатних осіб станом на 1 січня 2018 року.

Стягнув за рахунок бюджетних асигнувань Міністерства юстиції України (вул. Архітектора Городецького, 13, м.Київ, 1, 01001, ) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , ідентифікаційний код НОМЕР_1 ) судовий збір в розмірі 768,00 грн., сплачений квитанцією від 22.02.2019.

15.08.2019 позивач надіслав до суду заяву про ухвалення додаткового судового рішення, в якій просив суд постановити додаткове рішення у справі, яким вирішити питання про судові витрати на професійну правничу допомогу під час розгляду справи у суді в розмірі 10 000,00грн.

Миколаївський окружний адміністративний суд додатковим рішенням від 21 серпня 2019 року присудив на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , ідентифікаційний код НОМЕР_1 ) судові витрати, пов`язані з розглядом справи, що належать до витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 10000,00грн (десять тисяч гривень)

Не погоджуючись з даним рішенням суду, Південне міжрегіональне управління з питань виконання кримінальних покарань та пробації Міністерства юстиції України подало апеляційну скаргу.

Крім того, ОСОБА_1 в своєму відзиві було заявлено вимогу про стягнення на його користь з Південного міжрегіонального управління з питань виконання кримінальних покарань та пробації Міністерства юстиції України за рахунок його бюджетних асигнувань судових витрат, пов`язаних з розглядом апеляційної скарги, що належать до витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 1500, 00 грн.

В апеляційній скарзі зазначено, що рішення судом першої інстанції ухвалене з неповним з`ясуванням судом обставин, що мають значення для справи, у зв`язку з чим просить його скасувати та ухвалити нову постанову, якою у задоволенні заяви про стягнення витрат на професійну правничу допомогу відмовити.

Розглянувши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення в межах заяви про ухвалення додаткового судового рішення і доводів апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку про необхідність її часткового задоволення.

Задовольняючі позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що заява відповідає частинам 4, 5, 7 статті 134 КАС України.

Проте з вказаним висновком погодитись не можна з огляду на наступне.

За змістом частини 1 статті 132 КАС України, судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

На підставі частин 1-4 статті 134 КАС України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.

Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Відповідно до частини 5 статті 134 КАС України, законодавцем запроваджено принцип співмірності витрат на оплату послуг адвоката. Так розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини п`ятої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

За правилами частини 7 статті 139 КАС України передбачено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. За відсутності відповідної заяви або неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

Згідно з частиною 9 статті 139 КАС України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує:

1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи;

2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес;

3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, тощо;

4) дії сторони щодо досудового вирішення спору (у випадках, коли відповідно до закону досудове вирішення спору є обов`язковим) та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.

Відповідно до частини 1 статті 26 Закону України від 05.07.2012 № 5076-УІ "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правової допомоги. Документами, що посвідчують повноваження адвоката на надання правової допомоги, можуть бути: 1) договір про надання правової допомоги; 2) довіреність; 3) ордер; 4) доручення органу (установи), уповноваженого законом на надання безоплатної правової допомоги.

За змістом статті 30 Закону України від 05.07.2012 № 5076-УІ "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови поверненню тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

Верховний Суд в постанові від 05.06.2018 у справі № 904/8308/17 дійшов висновків про те, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрат на підставі статті 41 Конвенції. Зокрема, згідно з його практикою заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі "East/West Alliance Limited" проти України", заява N 19336/04).

У рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Лавентс проти Латвії" зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Верховний Суд погодився з висновками апеляційного суду про те, що наявні в матеріалах справи акт, платіжне доручення про сплату коштів, а також встановлений у договорі про надання правової допомоги фіксований розмір адвокатських послуг не с безумовною підставою для відшкодування судом витрат на послуги адвоката у такому розмір з іншої сторони, адже розмір таких витрат має бути доведений, документально обґрунтований та відповідати критерію розумної необхідності таких витрат.

Також Європейській суд з прав людини прийшов до висновків, що у випадку якщо підприємство-заявник уклало договір з юридичною фірмою щодо її гонорару, який можна порівняти з угодою про умовний адвокатський гонорар. Така угода, за якою клієнт адвоката погоджується сплатити в якості гонорару певний відсоток від суми, яку присудить позивачу суд - у разі якщо така сума буде присуджена та внаслідок якої виникають зобов`язання виключно між адвокатом та його клієнтом, не може бути обов`язковою для Суду, який повинен оцінити рівень судових та інших витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично, але й також - чи була їх сума обґрунтованою (рішення у справі "Ятрідіс проти Греції" (Iatridis v. Greece), № 31107/96).

Вирішуючи спірне питання, колегія суддів виходить з того, що справа стосується виплати одноразової грошової допомоги тобто є справою незначної складності.

Крім того, відповідно до ухвали Миколаївського окружного адміністративного суду від 26.02.2019 та рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 13 травня 2019 року справа була розглянута судом за правилами спрощеного позовного провадження, тобто у відповідності до положень частини 2 статті 57 КАС України не потребувала обов`язкової участі адвоката.

У відповідних рішеннях Європейського суду з прав людини, зокрема у справах «Баришевський проти України» від 26.02.2015, заява № 71660/11 (п.95) , «Гімайдуліна та інші проти України від 10.12.2009 ( п.п.34-36), «Двойних проти України» від 12.10.2006 року, заява 72277/01 (п.80), «Меріт проти України» від 30.03.2004 (п.88), Суд зазначив, що заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише у разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим.

Унаслідок цього, колегія суддів, враховуючи, що справа є незначної складності, час, витрачений адвокатом на підготовку позову та участь у судових засіданнях, обсяг наданих послуг та відсутність розумної необхідності позивачу у справі додатково отримувати адвокатські послуги, дійшла висновку, що наведені послуги не відповідали принципу необхідності у спірних правовідносинах, отже не може погодитись із висновками суду першої інстанції, що судові витрати на правову допомогу були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим, а відтак вважає зменшити розмір витрат на правничу допомогу до 1500,00грн.

Проте, виходячи з принципу співмірності, клопотання позивача про стягнення на його користь з Південного міжрегіонального управління з питань виконання кримінальних покарань та пробації Міністерства юстиції України за рахунок його бюджетних асигнувань судових витрат, пов`язаних з розглядом апеляційної скарги, що належать до витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 1500,00грн належить задоволенню частково в сумі 300,00грн.

Поряд з цим, колегія суддів не вбачає підстав для розподілу сплаченого апелянтом судового збору в сумі 1152,00грн, оскільки як випливає з приписів частини 4 Закону України "Про судовий збір" від 8 липня 2011 року N 3674-VI ця сума сформована виходячи з майнового характеру та не може бути меншою.

Тобто Законом України "Про судовий збір" встановлена мінімальна гранична ставка судового збору, що не підлягає коригуванню судом.

З огляду на залишення рішення суду першої інстанції без змін, відповідно до приписів статті 139 КАС України підстави для розподілу судових витрат відсутні

За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку, що судом першої інстанції при вирішенні спірного питання в частині позовних вимог про присудження на користь ОСОБА_1 судових витрат, пов`язаних з розглядом справи, що належать до витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 10 000,00грн, неповно з`ясовані обставини, що мають значення для справи, а тому, керуючись пунктом 1 частини 1 статті 317 КАС України, додаткове рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з прийняттям нового рішення, яким заяву про ухвалення додаткового судового рішення стосовно вирішення питання про судові витрати на професійну правничу допомогу під час розгляду справи у суді в розмірі 10 000,00грн слід задовольнити частково.

Керуючись статтями 308, 309, 315, 321, 322, 325 КАС України, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Південного міжрегіонального управління з питань виконання кримінальних покарань та пробації Міністерства юстиції України - задовольнити частково.

Додаткове рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 21 серпня 2019 року у справі № 400/505/19 - скасувати.

Ухвалити нове рішення, яким заяву про ухвалення додаткового судового рішення стосовно вирішення питання про судові витрати на професійну правничу допомогу під час розгляду справи у суді в розмірі 10 000,00грн задовольнити частково.

Стягнути з Південного міжрегіонального управління з питань виконання кримінальних покарань та пробації Міністерства юстиції України за рахунок його бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , ідентифікаційний код НОМЕР_1 ) судові витрати, пов`язані з розглядом справи, що належать до витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 1 500,00грн (одна тисяча п`ятсот гривень).

Клопотання ОСОБА_1 про стягнення на його користь з Південного міжрегіонального управління з питань виконання кримінальних покарань та пробації Міністерства юстиції України за рахунок його бюджетних асигнувань судових витрат, пов`язаних з розглядом апеляційної скарги, що належать до витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 1 500,00грн задовольнити частково.

Стягнути з Південного міжрегіонального управління з питань виконання кримінальних покарань та пробації Міністерства юстиції України за рахунок його бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , ідентифікаційний код НОМЕР_1 ) судові витрати, пов`язані з розглядом апеляційної скарги, що належать до витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 300,00грн (триста гривень).

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення у випадках, передбачених підпунктами а), б), в), г) пункту 2 частини 5 статті 328 КАС України.

Головуючий суддя Шляхтицький О.І.
Судді Семенюк Г.В. Федусик А.Г.