Справа № 420/1945/19
Суддя: Корой С. М.
Дата ухвалення: 2019-12-02 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 420/1945/19
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
02 грудня 2019 року м. Одеса

Одеський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Корой С.М., розглянувши в порядку письмового провадження за правилами загального позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Одеський обласний територіальний центр комплектування та соціальної підтримки про визнання протиправним та скасування наказу,-

В С Т А Н О В И В:
02.04.2019 року до Одеського окружного адміністративного суду надійшов адміністративний позов ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання протиправним та скасування наказу військового комісара ІНФОРМАЦІЯ_2 від 31.03.2015 року № 46, в частині призову солдата ОСОБА_1 на військову службу у зв`язку з мобілізацією та направлення для проходження військової служби до військової частини НОМЕР_1 .

В обґрунтування позовних вимог позивач, з посиланням на фактичні обставини справи та те, що вироком Київського районного суду від 03.10.2013 року по справі №520/8455/13-к його було визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.289 КК України і призначено покарання у вигляді 5 років позбавлення волі зазначає, що у ІНФОРМАЦІЯ_1 були відсутні підстави для прийняття спірного наказу.

Ухвалою від 31.05.2019 року Одеським окружним адміністративним судом відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження.

02.07.2019 року (вх. №23672/19) від ТВО військового комісара Одеського обласного територіального центру комплектування та соціальної підтримки надійшло повідомлення про те, що Одеський обласний військовий комісаріат з 29.12.2018 року переформовано у Одеський обласний територіальний центр комплектування та соціальної підтримки.

Разом з цим, доказів направлення вказаного повідомлення з доданими документами на адресу позивача до суду не надано.

При цьому, 14.06.2019 року (вх. №21492/19) від представника позивача надійшло повідомлення про зміну фактичного місця перебування позивача.

В той же час, станом на 29.07.2019 року до суду не надходило відзиву на позовну заяву.

З огляду на викладене, враховуючи важливе значення справи для сторін, а також необхідність встановити позицію позивача по зазначеним у повідомленні ТВО військового комісара Одеського обласного територіального центру комплектування та соціальної підтримки Д.Боброва відомостям, з метою визначення складу учасників судового процесу, суд дійшов висновку, що дана адміністративна справа має бути розглянута за правилами загального позовного провадження, про що постановлено відповідну ухвалу суду від 29.07.2019 року.

Судом встановлено, що відповідно до спільної директиви Міністерства оборони України та Генерального штабу Збройних Сил України від 28.11.2018 року № 332/1/18дск «Про проведення додаткових організаційних заходів Збройних Сил України в 2018 році» та директиви командувача військ оперативного командування « ІНФОРМАЦІЯ_3 » від 01.12.2018 року № 17дск «Про проведення додаткових організаційних заходів в військах оперативного командування « ІНФОРМАЦІЯ_3 » у 2018 та 2019 роках», наказу військового комісара ІНФОРМАЦІЯ_1 від 12.12.2018 № 517 «Про введення в дію штату ІНФОРМАЦІЯ_4 », ІНФОРМАЦІЯ_5 з 29.12.2018 переформовано у Одеський обласний територіальний центр комплектування та соціальної підтримки.

09.01.2019 щодо Одеського обласного територіального центру комплектування та соціальної підтримки були вчинені реєстраційні дії, про що свідчить довідка з відомчого обліку Міністерства оборони України в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань від 09.01.2019 за № 6/19.

Отже, починаючи з 29.12.2018 установа «Одеський обласний військовий комісаріат» переформована в установу з назвою «Одеський обласний територіальний центр комплектування та соціальної підтримки», за наслідком чого 09.01.2019 вчинені відповідні реєстраційні дії.

Відповідно до ст.52 КАС України у разі вибуття або заміни сторони чи третьої особи у відносинах, щодо яких виник спір, суд допускає на будь-якій стадії судового процесу заміну відповідної сторони чи третьої особи її правонаступником. Усі дії, вчинені в адміністративному процесі до вступу правонаступника, обов`язкові для нього в такій самій мірі, у якій вони були б обов`язкові для особи, яку він замінив.

В поясненнях Одеського обласного територіального центру комплектування та соціальної підтримки від 13.03.2019 № 1739 останній зазначає, що центр неможливо вважати правонаступником ІНФОРМАЦІЯ_1 , так як листом тимчасово виконуючого обов`язки начальника штабу - першого заступника командира військової частини НОМЕР_2 від 28.02.2019 року № 2393/4/53/дск було повідомлено те, що у спільній директиві Міністерства оборони України та Генерального штабу Збройних Сил України від 28.11.2018 року № 332/1/18дск та у директиві командувача військ оперативного командування « ІНФОРМАЦІЯ_3 » від 01.12.2018 року № 17дск не визначено що Одеський обласний територіальний центр комплектування та соціальної підтримки являється правонаступником ІНФОРМАЦІЯ_1 , що обумовлено п. 4.4 наказу Міністерства оборони України від 22.11.2016 № 620ДСК.

Пунктом 4.4 наказу Міністерства оборони України від 22.11.2016 № 620ДСК встановлено, що під час переформування військової частини правонаступник не визначається, в свою чергу, п. 4.3.2. наказу Міністерства оборони України від 22.11.2016 № 620ДСК встановлює, що правонаступник визначається під час розформування (ліквідації) військової частини.

Суд враховує, що процесуальне правонаступництво відбувається при ліквідації (реорганізації) суб`єкта владних повноважень, оскільки головним у статусі цього суб`єкта є повноваження. Тому правонаступником ліквідованого (реорганізованого) органу є той, до повноважень якого входить здійснення владних функцій у спірних правовідносинах, тобто у даному випадку аналогічні функції Одеського обласного військового комісаріату виконує Одеський обласний територіальний центр комплектування та соціальної підтримки.

При цьому не заслуговують на увагу застереження Одеського обласного територіального центру комплектування та соціальної підтримки про те, що на даний час Міністром оборони України не прийнято рішення про уповноваження територіального центру комплектування та соціальної підтримки на підготовку довідок про розмір грошового забезпечення, що враховується для перерахунку пенсій, а тому центр не може бути залученим в якості правонаступника переформованої установи.

Так, зважаючи на вищевикладене, ухвалою суду від 26.09.2019 року судом замінено відповідача по справі 420/1945/19 - ІНФОРМАЦІЯ_5 на Одеський обласний територіальний центр комплектування та соціальної підтримки, розпочато розгляд справи за позовом ОСОБА_1 до Одеський обласний територіальний центр комплектування та соціальної підтримки про визнання протиправним та скасування наказу спочатку та встановлено сторонам строки для подання заяв по суті справи.

17.10.2019 року (вх. №37965/19) від представника Одеського обласного територіального центру комплектування та соціальної підтримки надійшов відзив на позовну заяву (а.с.74-77), в якому зазначено, що Одеський обласний територіальний центр комплектування та соціальної підтримки адміністративний позов не визнає в повному обсязі, що обґрунтовується наступним.

На думку відповідача, позивач не вірно розрізнює види військової служби, які в розуміння законодавства є окремим видами військової служби. З посиланням на положення ч.6 ст.2 Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу» строкова військова служба та військова служба за призовом під час мобілізації, на особливий період є окремими видами військової служби. В свою чергу, позивач у своєму позові викладає посилання на статтю 18 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» застосовуючи її на спірні правовідносини, не зважаючи, що згадана норма встановлює підстави для звільнення громадян від призову на саме на строкову військову службу.

Відповідач зазначає, що питання надання відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації врегульовано статтею 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію». Серед підстав передбачених статтею 23 згаданого Закону, відстрочка від призову на військову службу під час мобілізації не надається громадянам за наявності у них судимості.

Як зазначено у відзиві проведеною перевіркою встановлено, що будь-які вироки судів, відповідно до яких гр. ОСОБА_1 1993 року народження було засуджено за вчинення тяжких злочинів до Іванівського районного військового комісаріату не надходили. Особисто позивач такі відомості до військового комісаріату не надав та під час призову їх приховав. Відтак, у Іванівському районному військовому комісаріаті були відсутні належні законні підстави виключати гр. ОСОБА_1 з військового обліку. У зв`язку із чим 31.03.2015 його було призвано на військову службу.

Стосовно призову позивача на військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період зазначаю, що 20.01.2015 року набрав чинності Указ Президента України "Про часткову мобілізацію" від 14.01.2015 № 15/2015, затверджений Законом України від 15.01.2015 № 113-УПІ. Відповідно до Указу на території України, зокрема і в Одеській області, було оголошено проведення часткової мобілізації, яку було проведено протягом 210 діб. Позивач ОСОБА_1 , будучи на той час солдатом запасу за відсутності у нього законних підстав на відстрочку від призову на військовому службу підлягав призову на військову службу та був призваний на військову службу по мобілізації.

Зважаючи на вищевикладене, відповідач просить суд відмовити у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 .

Ухвалою суду від 13.11.2019 року, яка прийнята на місці та занесена до протоколу судового засідання судом закрито підготовче провадження по справі та призначено справу до судового розгляду по суті на 27.11.2019 року о 12:00 год.

До судового засідання 27.11.2019 року сторони не прибули, про дату, час та місце судового розгляду повідомлялись належним чином та завчасно.

При цьому 27.11.2019 року (вх. №44611/19) від позивача надійшла заява про розгляд справи за його відсутності.

Відповідно до ч. 3 ст. 194 КАС України учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження на підставі наявних у суду матеріалів.

За приписами ч.1 ст. 205 КАС України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи, за умови що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

Якщо немає перешкод для розгляду справи у судовому засіданні, визначених цією статтею, але всі учасники справи не з`явилися у судове засідання, хоча і були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду, суд має право розглянути справу у письмовому провадженні у разі відсутності потреби заслухати свідка чи експерта (ч. 9 ст. 205 КАС України).

Згідно ч. 4 ст. 229 КАС України у разі неявки у судове засідання всіх учасників справи або якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Враховуючи наведене, у зв`язку із неприбуттям у судове засідання 27.11.2019 року всіх учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце судового розгляду, зважаючи на подане позивача клопотання, суд дійшов висновку про розгляд справи в порядку письмового провадження за наявними у справі письмовими доказами.

Відповідно до ч. 1 ст. 120 КАС України перебіг процесуального строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок. Згідно з ч.6 ст.120 КАС України якщо закінчення строку припадає на вихідний, святковий чи інший неробочий день, останнім днем строку є перший після нього робочий день.

Таким чином, зважаючи на те, що ухвалою суду від 29.07.2019 року судом вирішено проводити розгляд справи в порядку загального позовного провадження, ухвалою суду від 26.09.2019 року розпочато розгляд справи спочатку, ухвалою суду від 13.11.2019 року, закрито підготовче провадження по справі та призначено справу до судового розгляду по суті на 27.11.2019 року, судом приймається рішення по зазначеній справі у межах визначеного строку 02.12.2019 року.

Дослідивши матеріали справи, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог, заяв по суті спору, наданих доказів, оцінивши докази відповідно до вимог ст.ст. 72-79 КАС України, суд дійшов висновку, що адміністративний позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що вироком Київського районного суду м.Одеси від 03.10.2013 року по справ №520/8455/1-к (провадження №1-кп/520/241/13) позивача ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.289 КК України, на підставі якої призначено йому покарання у виді позбавлення волі на строк п`ять років без конфіскації майна (а.с.14-15).

Вказаним вироком відповідно до ст.75 КК України звільнено ОСОБА_1 від відбування призначеного йому покарання, якщо він на протязі іспитового строку в три роки не вчинить нового злочину і виконає покладені на нього обов`язки, передбачені п.п.2, 3, 4 ст.76 КК України, а саме, не виїжджати за межі України на постійне проживання без дозволу органу кримінально-виконавчої інспекції; повідомляти органи кримінально-виконавчої інспекції про зміну місця проживання, роботи або навчання; періодично з`являтися для реєстрації в органи кримінально-виконавчої інспекції.

Відповідно до ч.1 ст.289 Кримінального кодексу України незаконне заволодіння транспортним засобом - карається штрафом від однієї тисячі до однієї тисячі двохсот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або обмеженням волі на строк від трьох до п`яти років, або позбавленням волі на той самий строк.

Згідно з ч.2 ст.289 Кримінального кодексу України ті самі дії, вчинені повторно або за попередньою змовою групою осіб, або поєднані з насильством, що не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого, або з погрозою застосування такого насильства, або вчинені з проникненням у приміщення чи інше сховище, або якщо вони завдали значної матеріальної шкоди, - караються позбавленням волі на строк від п`яти до восьми років з конфіскацією майна або без такої.

Відповідно до ч.3 ст.12 Кримінального кодексу України злочином середньої тяжкості є злочин, за який передбачене основне покарання у виді штрафу в розмірі не більше десяти тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або позбавлення волі на строк не більше п`яти років.

Згідно з ч.4 ст.12 КК України тяжким злочином є злочин, за який передбачене основне покарання у виді штрафу в розмірі не більше двадцяти п`яти тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або позбавлення волі на строк не більше десяти років

Таким чином, оскільки ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.289 КК України санкція за якою передбачає позбавлення волі на строк від п`яти до восьми років, то позивач був засуджений за вчинення тяжкого злочину.
Указом Президента України від 14.01.2015 року №15/2015 оголошено та провести протягом 2015 року часткову мобілізацію (далі - мобілізація) у три черги протягом 210 діб із дня набрання чинності цим Указом.

Судом встановлено, що 31.03.2015 року Військовим комісаром Іванівського районного військового комісаріату прийнято Наказ №46, в якому зазначено, що на підставі ст.39 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» та Указу Президента України від 14.01.2015 року №15/2015 проводиться призов військовозобов`язаних на військову службу під час проведення мобілізації (а.с.12). Вказаним наказом вирішено 31.03.2015 року призвати на військову службу у зв`язку із мобілізацією та направити для проходження військової служби до військової частини НОМЕР_1 солдата запасу ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_6 .

Вважаючи наказ військового комісара ІНФОРМАЦІЯ_2 від 31.03.2015 року № 46, в частині призову солдата ОСОБА_1 на військову службу у зв`язку з мобілізацією та направлення для проходження військової служби до військової частини НОМЕР_1 протиправним, позивач звернувся до суду із даною позовною заявою.

Відповідно до ст.65 Конституції України, захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності, шанування її державних символів є обов`язком громадян України.

Правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, а також визначає загальні засади проходження в Україні військової служби визначає Закон України «Про військовий обов`язок і військову службу».

Відповідно до ч.1 ст. 2 вказаного Закону військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України (за винятком випадків, визначених законом), іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності. Час проходження військової служби зараховується громадянам України до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби.

Згідно з ч. ст. 2 вказаного Закону, проходження військової служби здійснюється:

громадянами України - у добровільному порядку (за контрактом) або за призовом;

іноземцями та особами без громадянства - у добровільному порядку (за контрактом) на посадах, що підлягають заміщенню військовослужбовцями рядового, сержантського і старшинського складу Збройних Сил України.

Частиною 6 Закон України «Про військовий обов`язок і військову службу» визначено види військової служби:

строкова військова служба;

військова служба за призовом під час мобілізації, на особливий період;

військова служба за контрактом осіб рядового складу;

військова служба за контрактом осіб сержантського і старшинського складу;

військова служба (навчання) курсантів вищих військових навчальних закладів, а також вищих навчальних закладів, які мають у своєму складі військові інститути, факультети військової підготовки, кафедри військової підготовки, відділення військової підготовки (далі - вищі військові навчальні заклади та військові навчальні підрозділи вищих навчальних закладів);

військова служба за контрактом осіб офіцерського складу;

військова служба за призовом осіб офіцерського складу.

Позивача призвано на військову службу у зв`язку із мобілізацією відповідно до ст.39 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу».

Так, згідно положеннями ст.39 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» (а редакції, яка діяла на момент прийняття спірного рішення) призов військовозобов`язаних та резервістів на військову службу під час мобілізації проводиться в порядку, визначеному цим Законом та Законом України "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію".

Звільнення з військової служби військовослужбовців, призваних під час мобілізації, в особливий період, у разі оголошення демобілізації здійснюється відповідно до підпункту "ґ" частини другої статті 26 цього Закону.

За громадянами України, які призвані на строкову військову службу, військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, або прийняті на військову службу за контрактом у разі виникнення кризової ситуації, що загрожує національній безпеці, оголошення рішення про проведення мобілізації та (або) введення воєнного стану на строк до закінчення особливого періоду або до оголошення рішення про демобілізацію, але не більше одного року, зберігаються місце роботи (посада), середній заробіток на підприємстві, в установі, організації незалежно від підпорядкування та форми власності, місце навчання у навчальному закладі незалежно від підпорядкування та форми власності та незалежно від форми навчання.

За громадянами України, які були призвані на військову службу під час мобілізації, на особливий період та які підлягають звільненню з військової служби у зв`язку з оголошенням демобілізації, але продовжують військову службу у зв`язку з прийняттям на військову службу за контрактом, зберігаються місце роботи (посада), середній заробіток на підприємстві, в установі, організації незалежно від підпорядкування та форми власності, місце навчання у навчальному закладі незалежно від підпорядкування та форми власності та незалежно від форми навчання більше ніж на один рік.

За громадянами України, які призвані на строкову військову службу, військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, або прийняті на військову службу за контрактом, у разі виникнення кризової ситуації, що загрожує національній безпеці, оголошення рішення про проведення мобілізації та (або) введення воєнного стану на строк до закінчення особливого періоду або до оголошення рішення про демобілізацію, не припиняється державна реєстрація підприємницької діяльності фізичних осіб - підприємців. У разі непровадження ними підприємницької діяльності у період проведення мобілізації нарахування податків і зборів таким фізичним особам - підприємцям не здійснюється.

Згідно ст.1 Закону України "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» особливий період - це період функціонування національної економіки, органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, Збройних Сил України, інших військових формувань, сил цивільного захисту, підприємств, установ і організацій, а також виконання громадянами України свого конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, який настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.

У ст.1 Закону України «Про оборону України» надається визначення терміну особливий період - це період, що настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.

З моменту видання виконувачем обов`язків Президента України Указу «Про часткову мобілізацію» №303/2014 від 17.03.2014 року на території України почав діяти особливий період.

Суд зазначає, що Закон України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» встановлює правові основи мобілізаційної підготовки та мобілізації в Україні, визначає засади організації цієї роботи, повноваження органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, а також обов`язки підприємств, установ і організацій незалежно від форми власності (далі - підприємства установи і організації), повноваження і відповідальність посадових осіб та обов`язки громадян щодо здійснення мобілізаційних заходів.

Разом з цим, вказаним Законом не врегульовані питання щодо відстрочення чи звільнення осіб від проходження військової служби.

Натомість як визначено у ч.1 ст.39 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» (а редакції, яка діяла на момент прийняття спірного рішення) призов військовозобов`язаних та резервістів на військову службу під час мобілізації проводиться в порядку, визначеному як Законом України "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію" так і Законом України «Про військовий обов`язок і військову службу».

Так, статтею 18 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» визначено обставини за якими відбувається звільнення від призову на строкову військову службу.

Відповідно до абз.7 ч.1 ст.18 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» від призову на строкову військову службу в мирний час звільняються громадяни України, які були засуджені за вчинення злочину до позбавлення волі, обмеження волі, у тому числі із звільненням від відбування покарання.

Враховуючи вимоги чинного законодавства України наявність судимості не допускає проходження військової служби у мирний час.

В даному випадку, оскільки з моменту видання виконувачем обов`язків Президента України Указу «Про часткову мобілізацію» №303/2014 від 17.03.2014 року на території України почав діяти саме особливий період, тобто період функціонування національної економіки, органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, Збройних Сил України, інших військових формувань, сил цивільного захисту, підприємств, установ і організацій, а також виконання громадянами України свого конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, який настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій, оскільки у період прийняття спірного рішення воєнний стан в Україні не вводився, суд вважає, що в даному випадку положення абз.7 ч.1 ст.18 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» повинні були застосовуватись і при призову ОСОБА_1 .

Таким чином, зважаючи на вищевикладене, оскільки вироком Київського районного суду м.Одеси від 03.10.2013 року по справ №520/8455/1-к (провадження №1-кп/520/241/13) позивача ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.289 КК України, тобто позивача засуджено за скоєння тяжкого злочину, враховуючи, що йому призначено покарання у виді позбавлення волі на строк п`ять років без конфіскації майна, суд дійшов висновку, що наказ військового комісара ІНФОРМАЦІЯ_2 від 31.03.2015 року № 46, в частині призову солдата ОСОБА_1 на військову службу у зв`язку з мобілізацією та направлення для проходження військової служби до військової частини НОМЕР_1 є протиправним та таким, що підлягає скасуванню.

При цьому факт того, що до Іванівського районного військового комісаріату не надходило вироку Київського районного суду м.Одеси від 03.10.2013 року по справ №520/8455/1-к (провадження №1-кп/520/241/13) хоча і враховується судом, однак не може бути підставою для констатування факту правомірності прийняття спірного наказу.

Відповідно до ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Оцінюючи правомірність дій та рішень органів владних повноважень, суд керується критеріями, закріпленими у ст.2 КАС України, які певною мірою відображають принципи адміністративної процедури.

Частиною 1 ст.77 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.

Частиною 2 ст.77 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Згідно зі ст.90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Таким чином, з огляду на викладене, суд вважає, що позов ОСОБА_1 до Одеський обласний територіальний центр комплектування та соціальної підтримки про визнання протиправним та скасування наказу підлягає задоволенню.

Керуючись ст.ст. 2, 3, 5, 6, 8, 9, 14, 22, 139, 241, 242-246, 250, 255, 295, КАС України, суд,-

В И Р І Ш И В:
Адміністративний позов ОСОБА_1 до Одеський обласний територіальний центр комплектування та соціальної підтримки про визнання протиправним та скасування наказу задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати наказ військового комісара ІНФОРМАЦІЯ_2 від 31.03.2015 року № 46, в частині призову солдата ОСОБА_1 на військову службу у зв`язку з мобілізацією та направлення для проходження військової служби до військової частини НОМЕР_1 .

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку шляхом подання до П`ятого апеляційного адміністративного суду через Одеський окружний адміністративний суд апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасники справи:
Позивач ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_3 ).
Відповідач - Одеський обласний територіальний центр комплектування та соціальної підтримки (вул.Пироговська, 6, м.Одеса, 65012, ).

Суддя Корой С.М.

.