Справа № 522/15817/16-а
Суддя: Саприкіна І.В.
Дата ухвалення: 2019-11-28 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

Іменем України

28 листопада 2019 року

м. Київ

справа №522/15817/16-а

адміністративне провадження №К/9901/36749/18

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

судді-доповідача Саприкіної І. В.,

суддів Кравчука В. М., Чиркіна С. М.,

розглянувши в порядку письмового провадження касаційну скаргу Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 на постанову Приморського районного суду м. Одеси (суддя Домусчі Л. В.) від 07 лютого 2017 року та ухвалу Одеського апеляційного адміністративного суду (головуючий суддя Коваль М. П., судді: Кравець О. О., Димерлій О. О.) від 11 квітня 2017 року у справі за позовом Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до управління реклами Одеської міської ради про визнання дій протиправними та скасування припису,

УСТАНОВИВ:

У серпні 2016 року Фізична особа-підприємець ОСОБА_1 (далі - ФОП ОСОБА_1 ) звернувся до Приморського районного суду м. Одеси з позовом до управління реклами Одеської міської ради (далі - управління реклами Одеської МР), у якому просив:

- визнати протиправними дії відповідача щодо видачі припису від 18 липня 2016 року № 01-30/3017 про усунення порушень, наведених в акті від 14 липня 2016 року № 003212;

- визнати протиправним і скасувати припис управління реклами Одеської МР від 18 липня 2016 року № 01-30/3017.

Постановою Приморського районного суду м. Одеси від 07 лютого 2017 року, залишеною без змін ухвалою Одеського апеляційного адміністративного суду від 11 квітня 2017 року, у задоволені позову відмовлено.

Приймаючи такі судові рішення, суди першої та апеляційної інстанцій виходили з того, що встановивши факт розміщення позивачем зовнішньої реклами за відсутності відповідного дозволу на таке розміщення, відповідачем, як органом, уповноваженим регулювати діяльність з розміщення зовнішньої реклами у межах міста Одеси, цілком правомірно був винесений оскаржуваний припис про усунення цих порушень та зобов`язано ФОП ОСОБА_1 здійснити демонтаж таких рекламних конструкцій.

Не погоджуючись з такими рішеннями судів першої та апеляційної інстанцій, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права і порушення норм процесуального права, ФОП ОСОБА_1 звернувся з касаційною скаргою до Вищого адміністративного суду України, в якій просить скасувати постанову Приморського районного суду м. Одеси від 07 лютого 2017 року та ухвалу Одеського апеляційного адміністративного суду від 11 квітня 2017 року і прийняти нове судове рішення, яким позов задовольнити в повному обсязі.

У касаційній скарзі позивач зазначає про відсутність в управлінні реклами Одеської МР повноважень на винесення спірного припису. Також скаржник стверджує, що демонтаж рекламних носіїв був здійснений Комунальним підприємством «Одесреклама» (далі - КП «Одесреклама») незаконно.

11 травня 2017 року Вищий адміністративний суд України відкрив касаційне провадження у цій справі.

15 грудня 2017 року розпочав роботу Верховний Суд і набрав чинності Закон України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», яким КАС України викладено в новій редакції.

Відповідно до підп. 4 п. 1 розд. VII «Перехідні положення» КАС України касаційні скарги (подання) на судові рішення в адміністративних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного адміністративного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Касаційний адміністративний суд у складі Верховного Суду ухвалою від 27 листопада 2019 року прийняв справу до свого провадження та призначив її до розгляду.

Дослідивши наведені в касаційній скарзі доводи та перевіривши матеріали справи, колегія суддів установила таке.

14 липня 2016 року спеціалістом КП «Одесреклама» Одеської МР Міховим Г. Г. складено акт фіксації № 003212, згідно якого ФОП ОСОБА_1 самовільно без відповідних дозвільних документів встановив і розмістив по вул. Велика Арнаутська, 33, у місті Одесі (біля магазину) зовнішню рекламу, а саме: виносний тимчасовий наземний засіб до 1 м; плівку на зовнішній поверхні вікон 0,4х1,45х1 та 0,5х1,55х1 - по 4 шт.; реклама на фасаді д=0,6м х10, 0,4х2,17х1 ст. - 2 шт.; 0,5х3,4х1ст; 3,3х1,2х1ст.; 4,9х0,7х1ст.

18 липня 2016 року начальником управління реклами Одеської МР Панасюченко В. В. було видано припис № 01-30/3017 про усунення порушень, наведених у акті від 14 липня 2016 року № 003212, та надано позивачу строк (3 дні з моменту отримання даного припису) для демонтажу зазначених вище рекламних засобів.

В подальшому, 12 серпня 2016 року КП «Одесреклама» Одеської МР було демонтовано одну конструкцію на фасаді, розміром 4,9м х 0,7м х 1ст., за адресою: вул. Велика Арнаутська, 33 у місті Одесі. Інші були усунуті в добровільному порядку.

Не погоджуючись з діями відповідача щодо винесення припису та самим приписом, ФОП ОСОБА_1 звернувся до суду з цим адміністративним позовом за захистом порушених, на його думку, прав та інтересів.

Дослідивши наведені в касаційній скарзі доводи про оскарження судових рішень першої та апеляційної інстанцій, перевіривши матеріали справи й заслухавши суддю-доповідача про обставини справи, колегія суддів дійшла таких висновків.

За приписами ч. 1 ст. 341 КАС України визначено, що суд касаційної інстанції переглядає судові рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги.

Згідно з положеннями ч. 4 ст. 328 КАС України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до ч. 1, 2 та 3 ст. 242 КАС України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Крім того, ст. 2 та ч. 4 ст. 242 КАС України встановлюють, що судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, а саме бути справедливим та неупередженим, своєчасно вирішувати спір у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Касаційний адміністративний суд у складі Верховного Суду знаходить, що постанова Приморського районного суду м. Одеси від 07 лютого 2017 року та ухвала Одеського апеляційного адміністративного суду від 11 квітня 2017 року відповідають зазначеним вимогам процесуального закону, а доводи касаційної скарги є необґрунтованими з огляду на наступне.

Частиною 2 ст. 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно ч. 1 ст. 16 Закону України від 03 липня 1996 року № 270/96-ВР «Про рекламу» (далі - Закон № 270/96-ВР) розміщення зовнішньої реклами у населених пунктах проводиться на підставі дозволів, що надаються виконавчими органами сільських, селищних, міських рад, в порядку, встановленому цими органами на підставі типових правил, що затверджуються Кабінетом Міністрів України (далі - КМУ).

Пунктом 3 Типових правил розміщення зовнішньої реклами, затверджених постановою КМУ від 29 грудня 2003 року № 2067 (далі - Типові правила) передбачено, що зовнішня реклама розміщується на підставі дозволів та у порядку, встановленому виконавчими органами сільських, селищних, міських рад відповідно до цих Правил.

У відповідності до наведених вимог Закону № 270/96-ВР та на підставі наведених Типових правил розроблені Правила розміщення зовнішньої реклами у місті Одесі, які затверджені рішенням Виконавчого комітету Одеської МР від 22 квітня 2008 року № 434 (далі - Правила № 434).

Згідно п. 6.1 Правил № 434 розміщення зовнішньої реклами в межах міста провадиться на підставі дозволів, які видаються робочим органом на підставі відповідного рішення виконавчого комітету Одеської МР.

За змістом п. 7.1 цих Правил для одержання дозволу юридична або фізична особа-підприємець подає заяву за встановленою формою до якої додаються перелік документів, що визначений цим пунктом.

За приписами п. 6.26 Правил № 434 визначено, що вивіска чи табличка, як елемент на будинку, будівлі або споруді з інформацією про зареєстроване найменування особи, знаки для товарів і послуг, що належать такій особі, вид її діяльності (якщо це не випливає із зареєстрованого найменування особи), час роботи, що розміщений на зовнішній поверхні будинку, будівлі або споруди не вище першого поверху або на поверсі, де розташовується власне чи надане у користування особі приміщення (крім випадків, коли суб`єкту господарювання належить на праві власності або користування вся будівля або споруда), біля входу до такого приміщення, який не є рекламою та розміщується відповідно до порядку розміщення вивісок на території міста Одеси.

Відповідно до п. 45, 46 Типових правил контроль за додержанням цих Правил здійснюють виконавчі органи сільських, селищних, міських рад та інші органи відповідно до законодавства. У разі порушення порядку розповсюдження та розміщення реклами уповноважена особа органу, який здійснює контроль за додержанням цих Правил, звертається до розповсюджувача зовнішньої реклами з вимогою усунення порушень у визначений строк.

Для регулювання діяльності з розміщення зовнішньої реклами сільська, селищна, міська рада може утворювати відділ, управління, інший виконавчий орган або покладати відповідні функції на існуючий відділ, управління (далі - робочий орган) (п. 5 Типових правил).

Разом з цим, за п. 1.5 Правил № 434 визначено, що робочий орган - це управління реклами Одеської МР, яке уповноважене регулювати діяльність з розміщення зовнішньої реклами у межах міста Одеси.

Відповідно до п. 3 Правил № 434 робочий орган надає фізичним та юридичним особам обов`язкові до виконання приписи про усунення порушень порядку розміщення зовнішньої реклами, а також Правил благоустрою території міста Одеси в частині утримання і забезпечення належного технічного стану та зовнішнього вигляду рекламних засобів; контролює виконання цих приписів.

Також, п. 13 наведених Правил визначено, що демонтаж рекламного засобу здійснюється відповідно до цих Правил у наступних випадках: а) рекламний засіб є протиправно розміщеним (…).

У випадках, визначених абзацом «а» підп. 13.2 цих Правил, демонтаж рекламного засобу здійснюється його власником за приписом робочого органу у термін, визначений приписом.

З аналізу вказаних вище законодавчих приписів, убачається, що Правилами № 434 чітко передбачені повноваження робочих органів (до яких належить відповідач) здійснювати контроль за додержанням цих Правил (у тому числі контроль щодо самовільного розміщення реклами) та звертатися до розповсюджувача зовнішньої реклами з вимогою усунення порушень у визначений строк, що по суті є повноваженнями на видачу відповідних приписів.

За таких обставин, колегія суддів вважає вірними твердження судів першої та апеляційної інстанцій, що встановивши факт розміщення ФОП ОСОБА_1 зовнішньої реклами по вул. Велика Арнаутська, 33 у місті Одесі за відсутності відповідного дозволу на таке розміщення, управлінням реклами Одеської МР, як органом, уповноваженим регулювати діяльність з розміщення зовнішньої реклами у межах міста Одеси, цілком правомірно було винесено оскаржуваний припис від 18 липня 2016 року № 01-30/3017 про усунення цих порушень та зобов`язання позивача здійснити демонтаж таких рекламних конструкцій.

Доводи позивача про відсутність в управлінні реклами Одеської МР повноважень на винесення оскаржуваного припису колегія суддів знаходить безпідставними, оскільки такі аргументи повністю спростовуються наведеними вище положеннями Правил № 434.

Що стосується посилання скаржника на протиправність самого демонтажу рекламних носіїв, що був здійснений КП «Одесреклама», колегія суддів погоджується з висновками судів попередніх інстанцій про їх необґрунтованість, оскільки такі дії КП «Одесреклама» не є предметом розгляду у цій справі. В даному випадку позивачем оскаржуються саме дії управління реклами Одеської МР щодо винесення припису про демонтаж рекламних конструкцій та сам припис.

Інших доводів та доказів, аніж ті, які були оцінені судами попередніх інстанцій, касаційна скарга не містить.

За таких обставин Касаційний адміністративний суд у складі Верховного Суду знаходить, що постанова Приморського районного суду м. Одеси від 07 лютого 2017 року та ухвала Одеського апеляційного адміністративного суду від 11 квітня 2017 року є законними та обґрунтованими і не підлягають скасуванню, оскільки суди першої та апеляційної інстанцій, всебічно перевіривши обставини справи, вирішили спір у відповідності з нормами матеріального права та при дотриманні норм процесуального права, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи, а доводи касаційної скарги їх не спростовують.

Суд касаційної інстанції при прийнятті даного рішення також застосовує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у касаційному провадженні), сформовану в п. 58 рішення у справі «Серявін та інші проти України» (заява № 4909/04): згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії», заява № 303-A, п. 29).

Відповідно до ст.350 КАС України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанцій не допустили неправильного застосування норм матеріального права або порушень норм процесуального права при ухваленні судових рішень чи вчиненні процесуальних дій.

Оскільки колегія суддів залишає в силі рішення судів попередніх інстанцій, то відповідно до ст. 139 КАС України судові витрати не підлягають новому розподілу.

Керуючись ст. 341, 345, 349, 350, 355, 356, 359 КАС України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 залишити без задоволення, постанову Приморського районного суду м. Одеси від 07 лютого 2017 року та ухвалу Одеського апеляційного адміністративного суду від 11 квітня 2017 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Суддя-доповідач: І. В. Саприкіна

Судді: В. М. Кравчук

С. М. Чиркін