Справа № 580/1306/19
Суддя: Аліменко Володимир Олександрович
Дата ухвалення: 2019-11-28 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 580/1306/19 Суддя (судді) першої інстанції: В.А. Гайдаш
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 листопада 2019 року м. Київ

Колегія суддів Шостого апеляційного адміністративного суду у складі:

судді-доповідача Аліменка В.О.,

суддів Бєлової Л.В., Кучми А.Ю.

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу управління Держпраці у Черкаській області на рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 23 липня 2019 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до управління Держпраці у Черкаській області про визнання протиправними та скасування рішень,-

В С Т А Н О В И Л А:

ОСОБА_1 (далі - позивач) звернувся до Черкаського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до управління Держпраці у Черкаській області (далі-відповідач) в якому, з урахуванням поданої заяви про зміну позовних вимог від від 30.05.2019, просив:

- визнати протиправними та скасувати постанову від 02.04.2019 №ЧК232/375/АВ/П/ПТ/ТД-ФС-148 та припис від 26.03.2019 №ЧК232/1448/АВ/П.

Рішенням Черкаського окружного адміністративного суду від 23 липня 2019 року позов задоволено:

- визнано протиправною та скасовано постанову управління Держпраці у Черкаській області про накладення штрафу уповноваженими особами від 02.04.2019 №ЧК232/375/АВ/П/ПТ/ТД-ФС-148;

- визнано протиправним та скасовано припис управління Держпраці у Черкаській області від 26.03.2019 №ЧК232/1448/АВ/П.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням суду першої інстанції, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 23 липня 2019 року та прийняти нове, яким відмовити в задоволені позовних вимог.

Свої вимоги апелянт обґрунтовує тим, що судом першої інстанції було порушено норми матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи.

Заслухавши суддю-доповідача, заслухавши представників сторін, які з`явилися в судове засідання, перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а оскаржуване рішення - без змін, виходячи з наступного.

Згідно із ч. 1 ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Частиною 1 ст. 242 КАС України передбачено, що рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Як вірно було встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, на підставі наказу від 06.03.2019 №355-Н та направлення від 06.03.2019 №347 посадовими особами управління Держпраці у Черкаській області в період з 06.03.2019 по 11.03.2019 проведено інспекційне відвідування з питань додержання законодавства про працю фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 . Результати перевірки оформлено актом від 11.03.2019 №ЧК232/375/АВ.

Вказаною перевіркою встановлено порушення позивачем вимог чинного законодавства України про працю, а саме: правовідносини позивача з продавцем ОСОБА_2 не оформлено трудовим договором (контрактом) у письмовій формі та не було повідомлено територіальний орган ДФС про її прийняття на роботу за трудовим договором.

На підставі вказаного акту перевірки управлінням Держпраці у Черкаській області винесено припис від 26.03.2019 №ЧК232/1448/АВ/П та постанову від 02.04.2019 №ЧК232/375/АВ/П/ПТ/ТД-ФС-148 про накладення на позивача штрафу у розмірі 125190 грн.

Не погоджуючись з вищенаведеними обставинами, позивач звернувся до суду з відповідним позовом.

Приймаючи рішення про задоволення позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що в магазині «ІНФОРМАЦІЯ_1» здійснюють господарську діяльність ФОП ОСОБА_1 та ФОП ОСОБА_3 . Продавець ОСОБА_2 не є найманим працівником позивача, а перебуває у трудових відновинах з іншим суб`єктом господарювання ФОП ОСОБА_3 .

Крім того, суд першої інстанції зазначив, що у позивача наявна ліцензія на продаж алкогольних та тютюнових виробів, а у ФОП ОСОБА_3 така ліцензія відсутня.

Відповідач, як на доказ перебування позивача та ОСОБА_2 у трудових відносинах наголошував на тому, що продавцем ОСОБА_2 здійснювався продаж слабоалкогольного напою, проте, жодних належних та допустимих доказів не надав.

Відсутній фіскальний чек, який свідчить про реалізацію слабоалкогольного товару, відсутні дані про покупця.

Тому постанова управління Держпраці у Черкаській області від 02.04.2019 №ЧК232/375/АВ/П/ПТ/ТД-ФС-148 та припис від 26.03.2019 №ЧК232/1448/АВ/П є протиправними та підлягають до скасування.

Колегія суддів апеляційної інстанції погоджує висновок суду першої інстанції, оскільки він знайшов своє підтвердження під час апеляційного розгляду справи.

Надаючи правову оцінку відносинам, що виникли між сторонами, суд апеляційної інстанції зазначає наступне.

Згідно з ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч.2 ст.55 Конституції України, кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

Так, згідно з пунктами 1, 7 Положення про Державну службу України з питань праці, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 11.02.2015 № 96, Державна служба України з питань праці (Держпраці) є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра соціальної політики, і який реалізує державну політику, крім іншого, з питань нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю. Держпраці здійснює свої повноваження безпосередньо та через утворені в установленому порядку територіальні органи.

Частиною 4 статті 2 Закону України від 05.04.2007 №877-V «Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності» передбачено, що заходи контролю здійснюються, зокрема, органами державного нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю та зайнятість населення у встановленому цим Законом порядку з урахуванням особливостей, визначених законами у відповідних сферах та міжнародними договорами.

При цьому відповідно до статті 12 Конвенції Міжнародної організації праці №81 1947 року про інспекцію праці у промисловості й торгівлі інспектори праці, забезпечені відповідними документами, що засвідчують їхні повноваження, мають право безперешкодно, без попереднього повідомлення і в будь-яку годину доби проходити на будь-яке підприємство, яке підлягає інспекції, та здійснювати будь-який огляд, перевірку чи розслідування, які вони можуть вважати необхідними для того, щоб переконатися у тому, що правові норми суворо дотримуються. Згідно зі статтею 16 вказаної Конвенції інспекції на підприємствах проводяться так часто і так ретельно, як це необхідно для забезпечення ефективного застосування відповідних правових норм.

У свою чергу процедуру здійснення державного контролю за додержанням законодавства про працю юридичними особами (включаючи їх структурні та відокремлені підрозділи, які не є юридичними особами) та фізичними особами, які використовують найману працю визначає Порядок здійснення державного контролю за додержанням законодавства про працю, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 26.04.2017 № 295 (далі - Порядок №295).

Згідно з пунктом 2 Порядку №295 державний контроль за додержанням законодавства про працю здійснюється у формі проведення інспекційних відвідувань та невиїзних інспектувань інспекторами праці, зокрема, Держпраці та її територіальних органів.

Інспекторами праці є посадові особи Держпраці та її територіальних органів, виконавчих органів рад (далі - органи контролю), посадовими обов`язками яких передбачено повноваження щодо здійснення державного контролю за додержанням законодавства про працю (далі - контрольні повноваження) (пункт 3 Порядку №295).

Згідно з пунктами 19, 20 Порядку №295 за результатами інспекційного відвідування або невиїзного інспектування складаються акт і у разі виявлення порушень законодавства про працю - припис про їх усунення. Акт складається в останній день інспекційного відвідування або невиїзного інспектування у двох примірниках, які підписуються інспектором праці, що його проводив, та керівником об`єкта відвідування або його уповноваженим представником. Один примірник акта залишається в об`єкта відвідування.

В силу пункту 21 Порядку №295 якщо об`єкт відвідування не погоджується з викладеною в акті інформацією, акт підписується із зауваженнями, які є його невід`ємною частиною. Зауваження можуть бути подані об`єктом відвідування не пізніше трьох робочих днів з дати підписання акта. Письмова вмотивована відповідь на зауваження надається інспектором праці не пізніше ніж через три робочих дні з дати їх надходження.

У разі відмови керівника чи уповноваженого представника об`єкта відвідування від підписання або за неможливості особистого вручення акта і припису акт та припис складаються у трьох примірниках. Два примірники акта і припису не пізніше ніж протягом наступного робочого дня надсилаються об`єкту відвідування рекомендованим листом з описом документів у ньому та з повідомленням про вручення. На примірнику акта та припису, що залишаються в інспектора праці, зазначаються реквізити поштового повідомлення, яке долучається до матеріалів інспекційного відвідування та невиїзного інспектування. Об`єкт відвідування зобов`язаний повернути інспектору праці підписаний примірник акта та припису не пізніше ніж через три робочих дні з дати його отримання. У разі ненадходження в установлений строк підписаного примірника акта та припису складається акт про відмову від підпису у двох примірниках, один з яких надсилається об`єкту відвідування рекомендованим листом з повідомленням про вручення (пункт 26 Порядку №295).

Відповідно до пункту 29 Порядку №295 заходи до притягнення об`єкта відвідування та його посадових осіб до відповідальності за використання праці неоформлених працівників, несвоєчасну та не у повному обсязі виплату заробітної плати, недодержання мінімальних гарантій в оплаті праці вживаються одночасно із внесенням припису незалежно від факту усунення виявлених порушень у ході інспекційного відвідування або невиїзного інспектування.

Частиною 1 статті 265 Кодексу законів про працю України встановлено, що посадові особи органів державної влади та органів місцевого самоврядування, підприємств, установ та організацій, винні у порушенні законодавства про працю, несуть відповідальність згідно з чинним законодавством.

Юридичні та фізичні особи - підприємці, які використовують найману працю, несуть відповідальність у вигляді штрафу в разі, зокрема, фактичного допуску працівника до роботи без оформлення трудового договору (контракту), оформлення працівника на неповний робочий час у разі фактичного виконання роботи повний робочий час, установлений на підприємстві, та виплати заробітної плати (винагороди) без нарахування та сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування та податків - у тридцятикратному розмірі мінімальної заробітної плати, встановленої законом на момент виявлення порушення, за кожного працівника, щодо якого скоєно порушення (абзац 2 частини 2 статті 265 Кодексу законів про працю України).

Частиною 4 статті 265 Кодексу законів про працю України передбачено, що штрафи, зазначені у частині другій цієї статті, накладаються центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику з питань нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю, у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Механізм накладення на суб`єктів господарювання та роботодавців штрафів за порушення законодавства про працю та зайнятість населення, передбачених частиною 2 статті 265 Кодексу законів про працю України та частинами 2 - 7 статті 53 Закону України «Про зайнятість населення» (далі - штрафи), визначений Порядком накладення штрафів за порушення законодавства про працю та зайнятість населення, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2013 №509 (далі - Порядок №509).

Відповідно до пункту 2 Порядку №509 штрафи накладаються Головою Держпраці, його заступниками, начальниками управлінь і відділів Держпраці та їх заступниками (з питань, що належать до їх компетенції), начальниками територіальних органів Держпраці та їх заступниками, керівниками виконавчих органів міських рад міст обласного значення, сільських, селищних, міських рад об`єднаних територіальних громад та їх заступниками (далі - уповноважені посадові особи). Штрафи можуть бути накладені на підставі, зокрема, акта про виявлення під час перевірки суб`єкта господарювання або роботодавця ознак порушення законодавства про працю та/або зайнятість населення, складеного посадовою особою Держпраці чи її територіального органу, виконавчого органу міської ради міста обласного значення та сільської, селищної, міської ради об`єднаної територіальної громади.

Отже, підставою для накладення штрафів є виявлені під час перевірки суб`єкта господарювання порушення законодавства про працю та/або зайнятість населення, зафіксовані в акті перевірки.

Правові засади і гарантії здійснення громадянами України права розпоряджатися своїми здібностями до продуктивної і творчої праці визначено Кодексом законів про працю України.

Частиною 1 статті 3 Кодексу законів про працю України передбачено, що законодавство про працю регулює трудові відносини працівників усіх підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, виду діяльності і галузевої належності, а також осіб, які працюють за трудовим договором з фізичними особами.

Статтею 4 Кодексу законів про працю України визначено, що законодавство про працю складається з Кодексу законів про працю України та інших актів законодавства України, прийнятих відповідно до нього.

Так, нормами статті 21 Кодексу законів про працю України передбачено, що трудовий договір це угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов`язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов`язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін.

Працівник має право реалізувати свої здібності до продуктивної і творчої праці шляхом укладення трудового договору на одному або одночасно на декількох підприємствах, в установах, організаціях, якщо інше не передбачене законодавством, колективним договором або угодою сторін.

Особливою формою трудового договору є контракт, в якому строк його дії, права, обов`язки і відповідальність сторін (в тому числі матеріальна), умови матеріального забезпечення і організації праці працівника, умови розірвання договору, в тому числі дострокового, можуть встановлюватися угодою сторін. Сфера застосування контракту визначається законами України.

Фактичний допуск до роботи вважається укладенням трудового договору незалежно від того, чи було прийняття на роботу належним чином оформлене, якщо робота провадилась за розпорядженням чи з відома роботодавця.

Згідно з частиною 1 статтею 24 Кодексу законів про працю України трудовий договір укладається, як правило, в письмовій формі.

Працівник не може бути допущений до роботи без укладення трудового договору, оформленого наказом чи розпорядженням власника або уповноваженого ним органу, та повідомлення центрального органу виконавчої влади з питань забезпечення формування та реалізації державної політики з адміністрування єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування про прийняття працівника на роботу в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України (частина 3 статті 24 Кодексу законів про працю України).

Постановою Кабінету Міністрів України від 17.06.2015 №413 «Про порядок повідомлення Державній фіскальній службі та її територіальним органам про прийняття працівника на роботу» установлено, що повідомлення про прийняття працівника на роботу подається власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом (особою) чи фізичною особою до територіальних органів Державної фіскальної служби за місцем обліку їх як платника єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування за формою згідно з додатком до початку роботи працівника.

З аналізу наведених норм законодавства вбачається, що правовою підставою для винесення постанови про накладення штрафу є, зокрема, встановлення факту допуску працівника до роботи без оформлення трудового договору. При цьому такий факт допуску повинен бути належним чином зафіксований у складеному посадовою особою Держпраці чи її територіального органу акті інспекційного відвідування та доведений належними доказами.

Статтею 265 КЗпП України передбачена відповідальність за порушення законодавства про працю.

В апеляційній скарзі відповідач вказує про те, що підставою прийняття оскаржуваного припису та постанови є акт інспекційного відвідування, в якому зазначено, що у приміщені магазину « ІНФОРМАЦІЯ_1» ( АДРЕСА_1 ) здійснюють свою господарську діяльність позивач - ФОП ОСОБА_1 та ФОП ОСОБА_3 , однак лише у позивача наявний дозвіл (ліцензія) на право роздрібної торгівлі алкогольними напоями та тютюновими виробами. Під час інспекційного відвідування засобами відеофіксації зафіксовано факт продажу продавцем ОСОБА_2 слабоалкогольного напою, оскільки на прилавку магазину знаходились слабоалкогольний напій, хліб, інші продукти харчування, за які покупцем проводився розрахунок. На підставі вищевказаних обставин відповідачем зроблено висновок, що позивачем допущено до виконання робіт продавця ОСОБА_2 без укладення трудового договору та без повідомлення Державної фіскальної служби про прийняття на роботу, чим порушено вимоги ст. 24 КЗпП.

Однак, колегія судів відхиляє вказаний довід апеляційної скарги, оскільки з відеозапису про проведення державними ревізорами інспекційного відвідування ФОП ОСОБА_1 у магазині « ІНФОРМАЦІЯ_1 » (диск міститься в матеріалах справи, сторінка 43), встановлено, що на вказаному відеозаписі міститься інформація про те, що покупець магазину «ІНФОРМАЦІЯ_1» лише упорядковує свої речі (продукти) в сумку, серед яких є склянна ємкість з певним вмістом, однак не містить доказів здійснення факту реалізації цієї склянної ємкості безпосередньо продавцем ОСОБА_2 у вказаному магазині. Також, ревізорами не надано належних та допустимих доказів, що в магазині реалізується аналогічний товар, а з відеозапису, долученого до матеріалів справи, не вбачається,що це саме слабоалкогольний напій.

На прохання державних ревізорів здійснити їм продаж алкогольних напоїв продавець ОСОБА_2 повідомила, що не має права здійснювати будь-яку реалізацію алкогольних напоїв та тютюнових виробів.

Також, в матеріалах справи міститься копія роздрукованого з реєстратора розрахункових операцій ФОП ОСОБА_1 «Z-звіт» (аркуш справи 25), згідно відомостей якого судом убачається, що у магазині « ІНФОРМАЦІЯ_1 » станом на момент початку здійснення інспекційного відвідування (о 12 год. 10 хв. 06 березня 2019 року) алкогольні (слабоалкогольні) напої або тютюнові вироби не реалізовувались.

Підсумовуючи наведене, колегія суддів погоджується з висновоком суду першої інстанції, що відповідачем не доведено факт продажу продавцем ОСОБА_2 у магазині « ІНФОРМАЦІЯ_1 », як найманим працівником позивача, слабоалкогольного напою.

Вищевикладеним спростовуються доводи апеляційної скарги відповідача.

Приймаючи до уваги те, що судом першої інстанції правильно встановлені обставини справи, судове рішення ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, висновки суду доводами апелянта не спростовані, колегія суддів дійшла висновку про відсутність правових підстав для задоволення апеляційної скарги.

Керуючись ст.ст. 310, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, колегія суддів

П О СТ А Н О В И Л А

Апеляційну скаргу управління Держпраці у Черкаській області - залишити без задоволення, а рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 23 липня 2019 року -без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подачі касаційної скарги до Верховного Суду.

Суддя-доповідач В.О. Аліменко

Судді Л.В. Бєлова

А.Ю. Кучма