Справа № 813/4298/17
Суддя: Онишкевич Тарас Володимирович
Дата ухвалення: 2019-11-27 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 листопада 2019 рокуЛьвів№ 857/11054/19

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Онишкевича Т.В.,

суддів Іщук Л.П., Обрізка І.М.,

з участю секретаря судових засідань Гром І.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Львові апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Львівського окружного адміністративного суду від 09 вересня 2019 року у справі за його позовом до Львівської митниці ДФС про скасування наказу і поновлення на посаді,

суддя у І інстанції Гулик А.Г.,

час ухвалення рішення 10 год 14 хв,

місце ухвалення рішення м. Львів,

дата складення повного тексту рішення 19 вересня 2019 року,

ВСТАНОВИВ :

У листопаді 2017 року ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом, у якому просив визнати протиправним і скасувати наказ Львівської митниці ДФС (далі Митниця) від 23 жовтня 2017 року № 758-о «Про звільнення та припинення державної служби ОСОБА_1 » та поновити його на посаді державного інспектора відділу бухгалтерського обліку вилученого майна управління фінансування, бухгалтерського обліку та звітності відповідача.

Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 09 вересня 2019 року у справі № 813/4298/17 у задоволенні вказаного позову було відмовлено. При цьому суд першої інстанції виходив із того, що оспорюваний наказ Митниці від 23 жовтня 2017 року № 758-о є законним, підстав для визнання його протиправним та скасування немає, позовні вимоги ОСОБА_1 безпідставні.

У апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати рішення суду першої інстанції та задовольнити його позовні вимоги у повному обсязі. Свої вимоги обґрунтовує тим, що суд першої інстанції не взяв до уваги його аргументи про малозначність вчиненого правопорушення. Наполягає на тому, що оспорюваний наказ Митниці про припинення державної служби та звільнення його з роботи є непропорційним покаранням до вчиненого правопорушення та надмірним тягарем.

Окрім того, на думку апелянта, всупереч статті 61 Конституції його двічі притягнуто до юридичної відповідальності за вчинене ним діяння.

У відзиві на апеляційну скаргу Митниця просила залишити оскаржуване рішення суду першої інстанції без змін а апеляційну скаргу без задоволення. При цьому звертає увагу апеляційного суду на те, що оскаржуваний наказ Митниці від 23 жовтня 2017 року №758-о було прийнято на виконання постанови Залізничного районного суду м. Львова від 22 серпня 2017 року, відповідно до пункту 3 частини 1 статті 84 Закону України «Про державну службу» у зв`язку із набранням законної сили рішенням суду щодо притягнення державного службовця до адміністративної відповідальності за пов`язане з корупцією правопорушення.

Оцінку малозначності правопорушення, яке вчинив ОСОБА_2 , мав надати Залізничний районний суд м. Львова при розгляді справи № 462/3472/17.

Суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Представник ОСОБА_3 Ю.В. у судовому засіданні апеляційного суду підтримав вимоги, викладені у апеляційній скарзі, наполягаючи на непропорційності та несправедливості оспорюваного наказу Митниці від 23 жовтня 2017 року №758-о.

Представник Митниці у ході апеляційного розгляду заперечив обґрунтованість вимог апелянта з огляду на відсутність у відповідача дискреції при прийнятті оспорюваного позивачем наказу. Просив залишити рішення суду першої інстанції без змін.

Переглянувши судове рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги, перевіривши повноту встановлення судом першої інстанції фактичних обставин справи та правильність застосування ним норм матеріального та процесуального права, апеляційний суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги, виходячи із такого.

Як безспірно встановлено судом першої інстанції, наказом відповідача від 23 жовтня 2017 року №758-о «Про звільнення та припинення державної служби ОСОБА_1 », позивача звільнено із посади державного інспектора відділу бухгалтерського обліку вилученого майна управління фінансування, бухгалтерського обліку та звітності Митниці відповідно до пункту 3 частини 1 статті 84 Закону України «Про державну службу». Цим же наказом одночасно припинено дію наказу Митниці від 06 лютого 2017 року № 232-кв «Про надання відпустки», відповідно до якого позивач перебував у відпустці по догляду за дитиною до досягненню нею трирічного віку.

Вказаний наказ було прийнято на підставі постанови Залізничного районного суду м. Львова від 22 серпня 2017 року у справі № 462/3472/17, що набрала законної сили 04 вересня 2017 року та надійшла на адресу відповідача 19 жовтня 2017 року, якою ОСОБА_1 було визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 172-6 КУпАП, яке полягало у несвоєчасному поданні без поважних причин декларації особою, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування.

Позивач ОСОБА_1 вважав своє рішення незаконним та оскаржив його до адміністративного суду, подавши цей позов.

Надаючи правову оцінку правильності вирішення судом першої інстанції даного публічно-правового спору оскаржуваним рішенням та доводам апелянта, що викладені у апеляційній скарзі, суд апеляційної інстанції виходить із такого.

Приписами частини 2 статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до частини 1 статті 3 Закону України «Про державну службу» цей Закон регулює відносини, що виникають у зв`язку із вступом на державну службу, її проходженням та припиненням, визначає правовий статус державного службовця.

Частиною 2 статті 3 цього Закону передбачено, що його дія поширюється на державних службовців:

1) Секретаріату Кабінету Міністрів України;

2) міністерств та інших центральних органів виконавчої влади;

3) місцевих державних адміністрацій;

4) органів прокуратури;

5) органів військового управління;

6) органів дипломатичної служби;

7) державних органів, особливості проходження державної служби в яких визначені статтею 91 цього Закону;

8) інших державних органів.

Приписами пункту 3 частини 1 статті 84 Закону України «Про державну службу» у редакції на час прийняття оспорюваного наказу Митниці встановлено, що підставою для припинення державної служби у зв`язку із втратою права на державну службу або його обмеженням є набрання законної сили рішенням суду щодо притягнення державного службовця до адміністративної відповідальності за корупційне або пов`язане з корупцією правопорушення.

Відповідно до положень частини 2 статті 84 вказаного Закону у випадку, зазначеному у пункті 3 частини 1 вказаної статті, суб`єкт призначення зобов`язаний звільнити державного службовця у триденний строк з дня настання або встановлення факту, передбаченого зазначеною статтею, якщо інше не встановлено законом.

За правилами частини 1 статті 1 Закон України «Про запобігання корупції» правопорушення, пов`язане з корупцією діяння, що не містить ознак корупції, але порушує встановлені зазначеним Законом вимоги, заборони та обмеження, вчинене особою, зазначеною у частині першій статті 3 зазначеного Закону, за яке законом встановлено кримінальну, адміністративну, дисциплінарну та/або цивільно-правову відповідальність.

Відповідно до пункту «в» частини 1 статті 3 Закон України «Про запобігання корупції» дія цього Закону поширюється на державних службовців.

Постановою Залізничного районного суду від 22 серпня 2017 року у справі № 462/3472/17 ОСОБА_1 було визнано винним та притягнуто до адміністративної відповідальності за правопорушення, передбачене частиною 1 статті 172-6 КУпАП, яка передбачає відповідальність за несвоєчасне подання без поважних причин декларації особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, а отже за пов`язане з корупцією правопорушення.

Приписами статті 124 Конституції України передбачено, що правосуддя в Україні здійснюють виключно суди. Делегування функцій судів, а також привласнення цих функцій іншими органами чи посадовими особами не допускаються.

Згідно із частиною 1 статті 1291 Конституції України суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання.

Відтак, апеляційний суд вважає безпідставними доводи апелянта про неврахування Митницею обставин вчинення ОСОБА_1 зазначеного правопорушення та непропорційність покарання, оскільки з урахуванням наведених правових норм відповідач був позбавлений можливості діяти у будь-який інший спосіб.

При цьому апеляційний суд звертає увагу на те, що положення частини 2 статті 84 Закону України «Про державну службу» не наділяють суб`єкт призначення дискрецією і містять однозначну пряму вимогу звільнити державного службовця у триденний строк з дня настання або встановлення факту набрання законної сили рішенням суду щодо притягнення державного службовця до адміністративної відповідальності за корупційне або пов`язане з корупцією правопорушення.

Одночасно суд апеляційної інстанції погоджується із судом першої інстанції у тому, що оскільки ОСОБА_1 було звільнено відповідно до пункту 1 частини 1 статті 83 Закону України «Про державну службу», яким передбачено припинення державної служби у разі втрати права на державну службу, то передбачені частиною 3 статті 40, частиною 3 статті 184 Кодексу законів про працю України гарантії на нього не поширюються.

Окрім цього, на переконання апеляційного суду, суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що припинення державної служби ОСОБА_1 було наслідком притягнення позивача до адміністративної відповідальності за вчинення правопорушення, пов`язаного з корупцією, а отже відсутні правові підстави для висновку про подвійне притягнення позивача до юридичної відповідальності за одне вчинене ним діяння.

Таким чином, на думку апеляційного суду, суд першої інстанції правомірно відхилив позов ОСОБА_1 про визнання протиправним і скасування наказу Митниці від 23 жовтня 2017 року № 758-о «Про звільнення та припинення державної служби ОСОБА_1 » та поновлення позивача на посаді.

Доводи апеляційної скарги, наведені на спростування висновків суду першої інстанції, не містять належного обґрунтування чи нових переконливих доводів, які б були безпідставно залишені без розгляду судом першої інстанції.

Порушень норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильного застосування норм матеріального права поза межами вимог апелянта та доводів, викладених у апеляційній скарзі, у ході апеляційного розгляду справи встановлено не було.

З огляду на викладене суд апеляційної інстанції приходить до переконання, що суд першої інстанції, вирішуючи даний публічно-правовий спір, правильно встановив фактичні обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, а відтак апеляційну скаргу слід залишити без задоволення.

Підстав для зміни розподілу судових витрат за наслідками апеляційного перегляду справи у відповідності до вимог частини 6 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України немає.

Керуючись статтями 241, 243, 308, 310, 316, 321, 322, 325, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ :

апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Львівського окружного адміністративного суду від 09 вересня 2019 року у справі № 813/4298/17 без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції лише у випадках, передбачених пунктом 2 частини 5 статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя Т. В. Онишкевич
судді Л. П. Іщук
І. М. Обрізко
Постанова у повному обсязі складена 28 листопада 2019 року.