Справа № 826/7280/18
Суддя: Келеберда В.І.
Дата ухвалення: 2019-11-26 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

26 листопада 2019 року № 826/7280/18

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі судді Келеберди В.І., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін адміністративну справу

за позовом ОСОБА_1

до Оболонського районного відділу державної виконавчої служби

Головного територіального управління юстиції у місті Києві

про зобов`язання вчинити певні дії,

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернувся до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовом до Оболонського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у місті Києві (далі - ВДВС Оболонського району м. Києва) та з урахуванням уточнень, поданих заявою від 05 липня 2018 року, просить суд скасувати постанову про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження № 38222039 від 10 червня 2013 року, накладеного ВДВС Оболонського району м. Києва в рамках виконавчого провадження №1567/15, а також зобов`язати відповідача прийняти рішення про вилучення з державного реєстру обтяжень рухомого майна запису №13731601 від 10 червня 2013 року відомостей щодо арешту та обтяження рухомого майна.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що 20 січня 2018 року звернувся із заявою про реєстрацію права власності на рухоме майно - автомобіль НОМЕР_2 до регіонального сервісного центру МВС в Житомирській області. Цього ж дня сервісний центр надав позивачу витяг з державного реєстру обтяжень рухомого майна 54632744 від 20 січня 2018 року, відповідно до якого на ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 накладено обтяження у вигляді арешту всього рухомого майна відповідно до постанови ВДВС Оболонського району м. Києва №1567/15 від 10 червня 2013 року.

Звернувшись до відповідача з метою встановлення причин та підстав накладення арешту, позивач отримав відповідь, що станом на 15 березня 2018 року відкриті виконавчі провадження щодо ОСОБА_1 у відділ відсутні. Водночас, з 2011 по 2013 роки на виконанні у відділі перебували виконавчі провадження у межах яких було винесено постанову про арешт майна боржника та оголошено заборону на його відчуження. Виходячи з норм чинного законодавства зняття арешту можливе лише за рішенням суду.

Посилаючись на такі обставини, позивач звернувся до суду з даним адміністративним позовом та просить його задовольнити.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 14 червня 2018 року відкрито провадження у справі, вирішено розгляд провадити суддею одноособово з урахуванням особливостей, визначених статтею 287 Кодексу адміністративного судочинства України, запропоновано відповідачу надати відзив на позовну заяву та усі наявні докази.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 10 серпня 2018 року продовжено розгляд справи, призначено судове засідання.

За неявкою сторін судові засідання, призначені на 21 серпня та 27 вересня 2018 року, не відбулися.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 27 вересня 2018 року адміністративний позов ОСОБА_1 залишено без розгляду, проте, постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 15 листопада 2018 року задоволено апеляційну скаргу ОСОБА_1 , ухвалу Окружного адміністративного суду міста Києва від 27 вересня 2018 року скасовано, справу направлено для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 21 грудня 2018 року справу №826/7280/18 прийнято мною у своє провадження, вирішено продовжити розгляд справи одноособово за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін, витребувано з ВДВС Оболонського району м. Києва належним чином завірені копії матеріалів виконавчого провадження щодо виконання постанови про арешт майна боржника №1567/15 від т10 червня 2013 року.

У визначений судом строк відзиву, а також витребуваних судом документів від відповідача не надійшло. При цьому копію ухвали про відкриття провадження у справі направлено судом відповідачу 20 червня 2018 року. Окрім того, відповідача належним чином повідомлено про розгляд Окружним адміністративним судом міста Києва даної адміністративної справи шляхом розміщення на офіційному веб-сайті суду відповідного повідомлення.

Суд звертає увагу, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. Неподання суб`єктом владних повноважень відзиву на позов без поважних причин може бути кваліфіковано судом як визнання позову (частина друга статті 77, частина четверта статті 159 Кодексу адміністративного судочинства України).

Відповідно до частини другої статті 175 Кодексу адміністративного судочинства України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд має право вирішити спір за наявними матеріалами справи.

Згідно з частиною третьою статті 241 Кодексу адміністративного судочинства України судовий розгляд в суді першої інстанції закінчується ухваленням рішення суду.

Враховуючи викладене, суд закінчує розгляд даної справи ухваленням рішення за правилами Кодексу адміністративного судочинства України.

Розглянувши подані сторонами документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, судом встановлено наступне.

Як вбачається з пояснень позивача, викладених в адміністративному позові, 20 січня 2018 року він звернувся до регіонального сервісного центру МВС в Житомирській області із заявою про реєстрацію права власності на рухоме майно - автомобіль НОМЕР_2. Сервісним центром було надано позивачу витяг з державного реєстру обтяжень рухомого майна, відповідно до якого на ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 накладено обтяження у вигляді арешту всього рухомого майна відповідно до постанови ВДВС Оболонського району м. Києва №1567/15 від 10 червня 2013 року.

Для з`ясування обставин накладення арешту та заборони відчуження на рухоме майно позивач звернувся до ВДВС Оболонського району м. Києва листом від 25 січня 2018 року, на який отримав відповідь №29131 від 15 березня 2018 року про те, що перевіркою відомостей, що містяться в автоматизованій системі виконавчих проваджень, встановлено, що станом на 15 березня 2018 року відкриті виконавчі провадження щодо ОСОБА_1 у відділ відсутні. Також додатково повідомлено, що у період з 2011 по 2013 роки на виконання у відділ перебували виконавчі провадження у межах яких було винесено постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження.

Для вирішення питання позивачу рекомендовано звернутися до суду.

Розглядаючи позовні вимоги по суті, суд виходить з такого.

До 19 липня 2017 року був чинним та діяв наказ Міністерства юстиції України від 25 грудня 2008 року № 2274/5 (із змінами), яким затверджений Порядок роботи з документами в органах державної виконавчої служби (далі - Порядок № 2274/5), відповідно до пунктів 9.9 та 9.10 якого строк зберігання завершених виконавчих проваджень, переданих на зберігання, становить 3 (три) роки, крім виконавчих проваджень, завершених за постановами про накладення адміністративного стягнення, строк зберігання яких становить 1 (один) рік.

Обчислення строків зберігання документів проводилося з 1 січня року, який йде за роком завершення їх діловодством.

Завершені виконавчі провадження включалися в акт про вилучення виконавчих проваджень для знищення, якщо передбачений для них строк зберігання закінчився до 1 січня року, в якому складений акт.

Виконавчі провадження, строки зберігання яких закінчилися, підлягали знищенню після затвердження акта про вилучення виконавчих проваджень для знищення керівником органу державної виконавчої служби, підпис якого скріплювався печаткою.

Як передбачалося частинами першою та другою статті 50 Закону України «Про виконавче провадження» №606-ХІV, який був чинним до 05 січня 2017 року, у разі закінчення виконавчого провадження (крім направлення виконавчого документа за належністю іншому органу державної виконавчої служби, офіційного оприлюднення повідомлення про визнання боржника банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури, закінчення виконавчого провадження за рішенням суду, винесеним у порядку забезпечення позову чи вжиття запобіжних заходів, а також крім випадків не стягнення виконавчого збору або витрат, пов`язаних з організацією та проведенням виконавчих дій), повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадові особі), який його видав, арешт, накладений на майно боржника, знімається, скасовуються інші вжиті державним виконавцем заходи примусового виконання рішення, а також провадяться інші дії, необхідні у зв`язку із завершенням виконавчого провадження. Завершене виконавче провадження не може бути розпочате знову, крім випадків, передбачених цим Законом.

У разі якщо у виконавчому провадженні державним виконавцем накладено арешт на майно боржника, у постанові про закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав, державний виконавець зазначає про зняття арешту, накладеного на майно боржника.

Аналогічні положення містить і чинна редакція Закону України «Про виконавче провадження» № 1404-VІІІ, зокрема, частинами першою та другою статті 40 передбачено, що у разі закінчення виконавчого провадження (крім офіційного оприлюднення повідомлення про визнання боржника банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури, закінчення виконавчого провадження за судовим рішенням, винесеним у порядку забезпечення позову чи вжиття запобіжних заходів, а також, крім випадків не стягнення виконавчого збору або витрат виконавчого провадження, не стягнення основної винагороди приватним виконавцем), повернення виконавчого документа до суду, який його видав, арешт, накладений на майно (кошти) боржника, знімається, відомості про боржника виключаються з Єдиного реєстру боржників, скасовуються інші вжиті виконавцем заходи щодо виконання рішення, а також проводяться інші необхідні дії у зв`язку із закінченням виконавчого провадження.

Про зняття арешту з майна (коштів) виконавець зазначає у постанові про закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа, яка в день її винесення надсилається органу, установі, посадовій особі, яким була надіслана для виконання постанова про накладення арешту на майно (кошти) боржника, а у випадках, передбачених законом, вчиняє дії щодо реєстрації припинення обтяження такого майна.

З викладеного суд робить висновок, що знищенню підлягають тільки завершені виконавчі провадження, строки зберігання яких закінчилися, а тому, з урахуванням інформації, наданої позивачу, зокрема щодо відсутності матеріалів виконавчого провадження з причини їх знищення за закінченням строку зберігання, виконавче провадження щодо накладення арешту на його майно знищено, оскільки є завершеним, що мало б стати підставою для зняття накладеного при відкритті виконавчого провадження арешту.

Суд зазначає також, що відповідачем не надано суду доказів того, що на момент розгляду та вирішення справи існують інші виконавчі провадження, у межах яких позивач виступає боржником, та у межах яких накладено арешт та/або заборона, зокрема на транспортні засоби.

Таким чином, підсумовуючи викладене та беручи до уваги відсутність доказів існування незавершених виконавчих проваджень стосовно позивача, а також враховуючи відсутність відзиву на позовну заяву та витребуваних судом документів з боку відповідача, суд приходить до висновку про наявність підстав для зобов`язання відповідача вчинити дії, спрямовані на зняття арешту з рухомого майна, яке належить позивачу.

Відповідно до пункту 8 частини третьої статті 18 Закону № 1404-VІІІ виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право, зокрема, здійснювати реєстрацію обтяжень майна в процесі та у зв`язку з виконавчим провадженням.

Згідно пункту 3 частини першої статті 10 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень» державним реєстратором є: державний виконавець, приватний виконавець - у разі державної реєстрації обтяжень, накладених під час примусового виконання рішень відповідно до закону, а також у разі державної реєстрації припинення іпотеки у зв`язку з придбанням (передачею) за результатом прилюдних торгів (аукціонів) нерухомого майна, що є предметом іпотеки.

Відповідно до статті 43, частини третьої статті 44 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» обтяжувач у будь-який час може зареєструвати зміну відомостей про обтяження шляхом подання держателю або реєстратору Державного реєстру заяви, в якій зазначаються реєстраційний номер запису, найменування боржника, ідентифікаційний код божника в ЄДРПОУ або індивідуальний ідентифікаційний номер боржника в Державному реєстрі фізичних осіб - платників податків та інших обов`язкових платежів і реквізити запису, що підлягають заміні. На підставі цієї заяви держатель або реєстратор Державного реєстру вносить відповідні зміни до попереднього запису про обтяження.

Відомості про припинення обтяження реєструються держателем або реєстратором Державного реєстру на підставі рішення суду або заяви обтяжувача, в якій зазначаються реєстраційний номер запису, найменування боржника, ідентифікаційний код боржника в ЄДРПОУ чи індивідуальний ідентифікаційний номер боржника в Державному реєстрі фізичних осіб-платників податків та інших обов`язкових платежів та інформація про припинення обтяження. Записи щодо обтяжень, які втратили свою чинність, підлягають вилученню з Державного реєстру через шість місяців після реєстрації відомостей про припинення обтяження.

Після припинення обтяження обтяжував самостійно або на письмову вимогу боржника чи особи, права якої порушено внаслідок наявності запису про обтяження, протягом п`яти днів зобов`язаний подати держателю або реєстратору Державного реєстру заяву про припинення обтяження і подальше вилучення відповідного запису з Державного реєстру. У разі невиконання цього обов`язку обтяжував несе відповідальність за відшкодування завданих збитків.

За таких обставин, суд вважає за необхідне задовольнити вимоги позивача шляхом зобов`язання відповідача вчинити дії щодо зняття арешту, припинення обтяження шляхом вилучення з Єдиного реєстру обтяжень рухомого майна запису про арешт майна боржника та оголошення заборони його відчуження, накладеного постановою ВДВС Оболонського району м. Києва від 10 червня 2013 року за №1567/15 в рамках виконавчого провадження №38222039.

Задоволення позовних вимог у такій спосіб, на думку суду, у повній мірі гарантує відновлення порушених прав та інтересів позивача у сфері публічно-правових відносин.

Відповідно до частини першої статті 287 Кодексу адміністративного судочинства України учасники виконавчого провадження (крім державного виконавця, приватного виконавця) та особи, які залучаються до проведення виконавчих дій, мають право звернутися до адміністративного суду із позовною заявою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця порушено їхні права, свободи чи інтереси, а також якщо законом не встановлено інший порядок судового оскарження рішень, дій чи бездіяльності таких осіб.

Частиною першою статті 5 Кодексу адміністративного судочинства України гарантовано, що кожна особа має право у порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або інтереси і просити про їх захист шляхом: 1) визнання протиправним та нечинним нормативно-правового акта чи окремих його положень; 2) визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень; 3) визнання дій суб`єкта владних повноважень протиправними та зобов`язання утриматися від вчинення певних дій; 4) визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії; 5) встановлення наявності чи відсутності компетенції (повноважень) суб`єкта владних повноважень; 6) прийняття судом одного з рішень, зазначених у пунктах 1-4 цієї частини та стягнення з відповідача - суб`єкта владних повноважень коштів на відшкодування шкоди, заподіяної його протиправними рішеннями, дією або бездіяльністю.

Згідно з частиною першою статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Частиною першою статті 72 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до частини другої статті 73 Кодексу адміністративного судочинства України предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Частинами першою та другою статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

За таких обставин суд вважає наявними підстави для часткового задоволення позовних вимог.

Вирішуючи питання розподілу судових витрат, суд керується приписами частини третьої статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України, згідно якої при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

В адміністративному позові позивачем заявлено дві позовні вимоги немайнового характеру, щодо однієї з яких судом прийнято рішення про її задоволення.

Відповідно до абзацу 2 частини третьої статті 6 Закону України «Про судовий збір» у разі коли в позовній заяві об`єднано дві і більше вимог немайнового характеру, судовий збір сплачується за кожну вимогу немайнового характеру.

Виходячи з квитанції від 05 травня 2018 року (а.с.18) під час звернення до суду з адміністративним позовом позивачем оплачено судовий збір лише частково, у розмірі 704,80 грн. (за одну позовну вимогу немайнового характеру).

Отже, з урахуванням положень частини третьої статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України, а також часткового задоволення позовних вимог, іншу частину судового збору у розмірі 704,80 грн. суд вважає за необхідне стягнути до Державного бюджету України з відповідача - Оболонського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у місті Києві.

Керуючись статтями 17, 69-71, 94, 160-165, 167, 254, 257-263, 287 Кодексу адміністративного судочинства України, Окружний адміністративний суд міста Києва, -

В И Р І Ш И В :

Адміністративний позов ОСОБА_1 до Оболонського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у місті Києві про зобов`язання вчинити певні дії - задовольнити частково.

Зобов`язати Оболонський районний відділ державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у місті Києві вчинити дії, спрямовані на зняття арешту з майна, припинення обтяження та вилучення з Державного реєстру обтяжень рухомого майна відповідного запису про арешт та обтяження рухомого майна ОСОБА_1 (ІПН НОМЕР_1 , адреса: АДРЕСА_1 ), накладеного постановою відділу державної виконавчої служби Оболонського районного управління юстиції у м. Києві №13731601 від 10 червня 2013 року № 1567/15.

Стягнути з Оболонського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у місті Києві судовий збір у розмірі 704, 80 грн. (сімсот чотири грн. 80 коп.). на розрахунковий рахунок Окружного адміністративного суду міста Києва: р/р 4007, отримувач коштів: УК у Печерському районі м. Києва, код отримувача: 38004897, Банк отримувача: Державне казначейство України, код класифікації доходів бюджету: 22030101.

В решті позовних вимог відмовити.

Відповідно до частини першої статті 293 Кодексу адміністративного судочинства України, учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно з частиною першою статті 295 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. У разі розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Відповідно до частини першої статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України, рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Підпунктом 15.5 пункту 15 розділу VII "Перехідні положення" Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Повне найменування сторін:

Позивач: ОСОБА_1 , адреса: АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 .

Відповідач: Оболонський районний відділ державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у місті Києві, адреса: 04212, Київ, вул. Кагарлицька 2Д електронна адреса: , тел.: +67, , , розрахунковий рахунок № НОМЕР_3, МФО 820172, , банк одержувача ДКСУ м. Київ.

Суддя В.І. Келеберда