Справа № 260/58/19
Суддя: Гуляк Василь Васильович
Дата ухвалення: 2019-11-20 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 листопада 2019 рокуЛьвів№ 857/10168/19
Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі колегії :

головуючого судді: Гуляка В.В.

суддів: Ільчишин Н.В., Коваля Р.Й.

за участі секретаря судового засідання: Омеляновської Л.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Головного управління ДФС у Закарпатській області,

на рішення Закарпатського окружного адміністративного суду від 07 серпня 2019 року (суддя Микуляк П.П., час ухвалення 13:30, місце ухвалення м.Ужгород, дата складання повного тексту 19.08.2019 року),

в адміністративній справі №260/58/19 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДФС у Закарпатській області,

про скасування податкових повідомлень-рішень,

встановив:

У січні 2019 року позивач ОСОБА_1 звернувся в суд із адміністративним позовом до відповідача ГУ ДФС у Закарпатській області, в якому просив: 1) скасувати податкові повідомлення-рішення відповідача від 12.12.2018 року: - №, яким до позивача застосовано штрафні санкції за платежем з податку на доходи фізичних осіб, що сплачуються фізичними особами за результатами річного декларування, у розмірі 170 грн.; - №, яким позивачу збільшено суму грошового зобов`язання за платежем «Військовий збір» у розмірі 1633,59 грн., у тому числі 1306,87 грн. за основним платежем та 326,72 грн. за штрафними (фінансовими) санкціями; - №, яким позивачу збільшено суму грошового зобов`язання за платежем з податку на доходи фізичних осіб, що сплачуються фізичними особами за результатами річного декларування, у розмірі 19603,11 грн., у тому числі 15682,49 грн. за основним платежем та 3920,62 грн. за штрафними (фінансовими) санкціями; 2) стягнути за рахунок бюджетних асигнувань відповідача на користь позивача судові витрати по справі, а саме 768,40 грн. судового збору та 5000 грн. витрат на правничу допомогу адвоката.

Відповідач ГУ ДФС у Закарпатській області позовних вимог не визнав, в суді першої інстанції подав відзив на адміністративний позов, просив відмовити в задоволенні позовних вимог повністю.

Рішенням Закарпатського окружного адміністративного суду від 07 серпня 2019 року адміністративний позов задоволено. Скасовано податкові повідомлення-рішення ГУ ДФС у Закарпатській області від 12 грудня 2018 року №, №, №. Стягнено на користь ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань ГУ ДФС у Закарпатській області суму сплаченого позивачем судового збору у розмірі 2305,20 грн. та витрати на правничу допомогу адвоката у розмірі 5000 грн..

З цим рішенням суду першої інстанції від 07.08.2019 року не погодився відповідач ГУ ДФС у Закарпатській області та оскаржив його в апеляційному порядку. Вважає апелянт, що оскаржене рішення суду прийняте з неправильною оцінкою судом доказів у справі, з порушенням норм матеріального та процесуального права, а тому рішення суду підлягає скасуванню з підстав, викладених в апеляційній скарзі.

В обґрунтування апеляційних вимог апелянт зазначає, що відповідачем було проведено документальну позапланову невиїзну перевірку позивача фізичної особи ОСОБА_1 з питань правильності нарахування та своєчасності сплати податку на доходи фізичних осіб та військового збору з отриманого у 2017 році від АБ «Укргазбанк» доходу (додаткове благо), за результатами якої складено акт перевірки від 26.11.2018р. №1174/07-16-13-05/ НОМЕР_1 та прийнято оскаржені податкові повідомлення-рішення від 12.12.2018р.: №; №; №. Вказує апелянт на те, що перевіркою було встановлено, що позивачем ОСОБА_1 не подано податкову декларацію про майновий стан і доходи за 2017 рік до органів Державної фіскальної служби, не задекларовано суму доходу, отриманого платником податку як додаткове благо в сумі 87124,92 грн. у податковій декларації про майновий стан і доходи за 2017 рік, та не визначено податкові зобов`язання з податку на доходи фізичних осіб з суми цього доходу в розмірі 15682,49 грн. та з військового збору в розмірі 1306,87 грн.. Таким чином, позивачем порушено вимоги пп.16.1.3 п.16.1 ст.16, пп.49.18.4 п.49.18 ст.49, п.п.163.1.1 п.163. ст.163, абз.«д» пп.164.2.17 п.164.2 ст.164, п.179.1 ст.179 ПК України. Тому, відповідачем донараховано позивачу податкові зобов`язання з податку на доходи фізичних осіб за 2017 р. з суми доходу отриманого платником податку як додаткове благо у вигляді основної суми боргу платника податку, прощеного (анульованого) кредитором за його самостійним рішенням в розмірі 15682,49 грн., а також суму військового збору у розмірі 1306,87 грн.. Крім цього, звертає увагу апелянт на те, що до спірних правовідносин не може застосовуватись п.8 підрозділу 1 розділу ХХ ПК України, оскільки зазначена норма стосується регулювання правовідносин щодо прощення (анулювання) кредитором суми боргу за фінансовим кредитом в іноземній валюті відносно якого відбулась зміна валюти зобов`язання з іноземної у гривню. Проте, жодних доказів зміни валюти зобов`язання за кредитним договором позивача в ході судового розгляду надано не було. Також не погоджується апелянт з висновком суду першої інстанції про те, що минув строк позовної давності на стягнення заборгованості за тілом кредиту. Вважає апелянт, що вказані доводи можуть бути наведені виключно в спорі між позивачем та кредитором щодо обставин що стосуються кредитного договору. Також вважає апелянт, що судом першої інстанції невірно розраховано суму судового збору, який підлягав сплаті при поданні адміністративного позову.

За результатами апеляційного розгляду апелянт просить скасувати оскаржене рішення суду від 07.08.2019 р. та винести нову постанову, якою у задоволенні позовних вимог позивачу відмовити повністю.

Згідно ч.4 ст.229 КАС України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

Суд апеляційної інстанції заслухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши матеріали справи та докази по справі, обговоривши доводи, межі та вимоги апеляційної скарги, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції, вважає, що дану апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, з врахуванням наступного.

Судом встановлено та підтверджено матеріалами справи, що 16 квітня 2008 року між АБ «Укргазбанк» (Банк) та позивачем ОСОБА_1 було укладено кредитний договір №36/08ЕК, відповідно до умов якого позивач отримав кредит у розмірі 5000 доларів США, що за курсом НБУ на день укладення цього договору становило 25250 грн. на строк з 16 квітня 2008 року по 15 квітня 2010 року.

06 червня 2017 року листом-повідомленням №518/344/2017 Банк повідомив позивача про прийняття рішення про анулювання боргу, який виник у результаті укладення вищезгаданого кредитного договору. Загальний розмір кредитної заборгованості, яку було анульовано станом на 01.05.2017 р. становить 4206 доларів США 60 центів, з них: - заборгованість за кредитним договором 3306 доларів США; - заборгованість за нарахованими процентами 900,50 доларів США (а.с. 16).

Також встановлено, що в період з 15.11.2018 року по 19.11.2018 року відповідачем ГУ ДФС у Закарпатській області була проведена документальна позапланова невиїзна перевірка фізичної особи ОСОБА_1 з питань правильності нарахування та своєчасності сплати податку на доходи фізичних осіб та військового збору з отриманого у 2017 році від АБ «Укргазбанк» доходу (додаткове благо).

За наслідками цієї перевірки складено Акт №1174/07-16-13-05/ НОМЕР_1 від 26.11.2018 року. У висновках акту перевірки зазначено, що перевіркою встановлено порушення та донараховано: - пп.16.1.3 п.16.1 ст.16, пп.49.18.4 п.49.18 ст.49, п.179.1 ст.179 ПК України, а саме неподання податкової декларації про майновий стан та доходи за 2017 рік; - пп.163.1.1 п.163 ст.163, абз. «д» пп.164.2.17 п.164.2 ст.164 ПК України, перевіркою донараховано податку на доходи фізичних осіб за 2017 рік, з суми доходу отриманого платником податку як додаткове благо, в сумі 15682,49 грн.; - пп.1.1, 1.2, 1.5, 1.6 п.16.1 підр.10 розд. ХХ, пп.162.1.1 п.162.1 ст.162 ПК України, перевіркою донараховано військовий збір за 2017 рік, з суми доходу, отриманого платником податку як додаткову благо, в сумі 1306,87 грн. (а.с. 11-13).

На підставі вказаного вище Акта перевірки від 26.11.2018 року відповідачем ГУ ДФС у Закарпатській області винесено відносно позивача податкові повідомлення-рішення від 12.12.2018 року: - №, яким до позивача застосовані штрафні санкції за платежем з податку на доходи фізичних осіб, що сплачуються фізичними особами за результатами річного декларування, у розмірі 170,00 грн.; - №, яким позивачу збільшено суму грошового зобов`язання за платежем «Військовий збір» у розмірі 1633,59 грн., у тому числі: за основним платежем 1306,87 грн. та за штрафними (фінансовими) санкціями 326,72 грн.; - №, яким позивачу збільшено суму грошового зобов`язання за платежем з податку на доходи фізичних осіб, що сплачуються фізичними особами за результатами річного декларування, у розмірі 19603,11 грн., у тому числі: за основним платежем 15682,49 грн. та за штрафними (фінансовими) санкціями 3920,62 грн. (а.с. 17-22).

Задовольняючи позовні вимоги про скасування вказаних вище податкових повідомлень-рішень від 12.12.2018 року, суд першої інстанції виходив з того, що закінчився строк позовної давності на стягнення заборгованості за кредитним договором, тому доходу у позивача за 2017 рік не було і позивач не повинен був подавати податкову декларацію за наслідками звітного податкового 2017 року. Крім цього, при визначенні позивачу грошового зобов`язання з податку на доходи фізичних осіб та військового збору з суми прощеного боргу відповідач безпідставно не застосував норми п.8 підрозділу 1 розділу ХХ ПК України.

Суд апеляційної інстанції частково погоджується із вказаними висновками суду першої інстанції, з врахуванням наступного.

Відповідно до статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема, вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства регулюються Податковим кодексом України (далі ПК України).

Так, відповідно до пп.14.1.47, п.14.1 ст.14 ПК України, додаткові блага кошти, матеріальні чи нематеріальні цінності, послуги, інші види доходу, що виплачуються (надаються) платнику податку податковим агентом, якщо такий дохід не є заробітною платою та не пов`язаний з виконанням обов`язків трудового найму або не є винагородою за цивільно-правовими договорами (угодами), укладеними з таким платником податку (крім випадків, прямо передбачених нормами розділу IV цього Кодексу).

Платниками податку на доходи фізичних осіб є фізична особа-резидент, яка отримує доходи як з джерела їх походження в Україні, так і іноземні доходи (пп.162.1.1 п.162.1 ст.162 ПК України).

Згідно п.163.1 ст.163 ПК України, об`єктом оподаткування резидента є: загальний місячний (річний) оподатковуваний дохід; доходи з джерела їх походження в Україні, які остаточно оподатковуються під час їх нарахування (виплати, надання); іноземні доходи - доходи (прибуток), отримані з джерел за межами України.

Пунктом 164.1 ст.164 ПК України визначено, що базою оподаткування є загальний оподатковуваний дохід, з урахуванням особливостей, визначених цим розділом. Загальний оподатковуваний дохід будь-який дохід, який підлягає оподаткуванню, нарахований (виплачений, наданий) на користь платника податку протягом звітного податкового періоду.

Відповідно до п.п.165.1.55 п.165.1 ст.165 ПК України, до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку не включається основна сума боргу (кредиту) платника податку, прощеного (анульованого) кредитором за його самостійним рішенням, не пов`язаним з процедурою банкрутства, до закінчення строку позовної давності у сумі, що не перевищує 50 відсотків однієї мінімальної заробітної плати (у розрахунку на рік), встановленої на 1 січня звітного податкового року; сума процентів, комісії та/або штрафних санкцій (пені), прощених (анульованих) кредитором за його самостійним рішенням, не пов`язаним із процедурою його банкрутства, до закінчення строку позовної давності.

Пунктами 179.1, 179.7 статті 179 ПК України передбачено, що платник податку зобов`язаний подавати річну декларацію про майновий стан і доходи (податкову декларацію) відповідно до цього Кодексу. Фізична особа зобов`язана самостійно до 1 серпня року, що настає за звітним, сплатити суму податкового зобов`язання, зазначену в поданій нею податковій декларації.

З матеріалів справи, а саме зі змісту Акту перевірки від 26.11.2018 р., видно, що підставою для винесення відносно позивача спірних податкових повідомлень-рішень від 12.12.2018 р. стали висновки відповідача про те, що позивач в період 2017 року отримав дохід у вигляді додаткового блага (анулювання, прощення) заборгованості за кредитом АБ «Укргазбанк» в сумі 3306,10 доларів США, що еквівалентно 87124,92 грн., проте, не сплатив до бюджету податок на доходи фізичних осіб та військовий збір з отриманого доходу.

Судом першої інстанції вірно враховано, що перелік додаткових благ, які включаються до оподатковуваного доходу, встановлений пп.164.2.17 п.164.2 ст.164 ПК України, є вичерпним.

Відповідно до пп.«д» пп.164.2.17 п.164.2 ст.164 ПК України (в редакції, чинній з 1 січня 2015 року) до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку включається дохід, отриманий платником податку як додаткове благо (крім випадків, передбачених ст.165 цього Кодексу) у вигляді основної суми боргу (кредиту) платника податку, прощеного (анульованого) кредитором за його самостійним рішенням, не пов`язаним з процедурою банкрутства, до закінчення строку позовної давності, у разі якщо його сума перевищує 25 відсотків однієї мінімальної заробітної плати (у розрахунку на рік), встановленої на 1 січня звітного податкового року. Кредитор зобов`язаний повідомити платника податку - боржника шляхом направлення рекомендованого листа з повідомленням про вручення або шляхом укладення відповідного договору, або надання повідомлення боржнику під підпис особисто про прощення (анулювання) боргу та включити суму прощеного (анульованого) боргу до податкового розрахунку суми доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платників податку, за підсумками звітного періоду, у якому такий борг було прощено. Боржник самостійно сплачує податок з таких доходів та відображає їх у річній податковій декларації. У разі неповідомлення кредитором боржника про прощення (анулювання) боргу у порядку, визначеному цим підпунктом, такий кредитор зобов`язаний виконати всі обов`язки податкового агента щодо доходів, визначених цим підпунктом.

Тобто, однією із основних умов, які дозволяють віднести суму прощеного (анульованого) боргу за кредитом до додаткового блага і відповідно до оподатковуваного доходу платника податку, являється факт прощення такого боргу до закінчення строку позовної давності.

Як уже було зазначено, 16.04.2008 року між АБ «Укргазбанк» (Банк) та позивачем ОСОБА_1 було укладено кредитний договір №36/08ЕК, відповідно до умов якого ОСОБА_1 отримав кредит у розмірі 5000 доларів США, що за курсом НБУ на день укладення цього договору становило 25250 грн., на строк з 16 квітня 2008 року по 15 квітня 2010 року.

Тобто, строк дії цього кредитного договору становив до 15.04.2010 року і відповідно строк позовної давності становив до 15.04.2013 року.

З цього приводу колегія суддів зазначає, що згідно ч.1 ст.1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до ст.605 ЦК України, зобов`язання припиняється внаслідок звільнення (прощення боргу) кредитором боржника від його обов`язків, якщо це не порушує прав третіх осіб щодо майна кредитора.

Таким чином, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про те, що додаткове благо визначається як дохід у разі приросту показників фінансового та/або майнового стану платника податку. Грошова сума, яка надана в кредит, підлягає поверненню, тому сама по собі ця сума не збільшує дохід платника податку. Водночас, в разі коли відпадуть встановлені законом та/або договором підстави для витребування кредитором у боржника грошової суми, наданої на умовах повернення, у платника податку - боржника виникає приріст фінансових показників за рахунок суми, взятої в борг.

Тобто, сума кредиту, прощена (анульована) банком, може збільшити дохід платника податку і в такому разі включається в його оподатковуваний дохід.

Відповідно до пп.168.2.1 п.168.2 ст.168 ПК України, платник податку, що отримує доходи від особи, яка не є податковим агентом, та іноземні доходи, зобов`язаний включити суму таких доходів до загального річного оподатковуваного доходу та подати податкову декларацію за наслідками звітного податкового року, а також сплатити податок з таких доходів.

Таким чином, оскільки доходу у позивача за 2017 рік не було, а тому він не повинен був подавати податкову декларацію за наслідками звітного податкового 2017 року.

У зв`язку із цим, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про те, що відповідач протиправно нарахував позивачу податкові зобов`язання з податку на доходи фізичних осіб та податкові зобов`язання з військового збору, а також штрафні санкції, за наслідками отримання змісту листа-повідомлення Банку №518/344/2017 від 06 червня 2017 року про анулювання боргу за кредитним договором №36/08ЕК від 16.04.2008 року.

Також суд першої інстанції вірно зазначив, що згідно листа-повідомлення Банку №518/344/2017 від 06 червня 2017 року позивачу анульовано заборгованість за кредитним договором у розмірі 3306,10 доларів США, що по курсу НБУ на той час становило 86887,40 грн., однак відповідачем проведено обрахунок грошових зобов`язань з податку на доходи фізичних осіб та військового збору із суми доходу 87124,92 грн..

Водночас, колегія суддів вважає безпідставним покликання суду першої інстанції на п.8 підрозділу 1 розділу XX Перехідних положень ПК України, як на одну з підстав для задоволення позовних вимог, з врахуванням наступного.

Пунктом 8 підрозділ 1 розділу XX ПК України передбачено, що не вважається додатковим благом платника податку та не включається до розрахунку загального місячного (річного) оподатковуваного доходу сума, прощена (анульована) кредитором у розмірі різниці між основною сумою боргу за фінансовим кредитом в іноземній валюті, визначена за офіційним курсом Національного банку України на дату зміни валюти зобов`язання за таким кредитом з іноземної валюти у гривню, та сумою такого боргу, визначеною за офіційним курсом Національного банку України станом на 1 січня 2014 року, а також сума процентів, комісії та/або штрафних санкцій (пені) за такими кредитами, прощених (анульованих) кредитором за його самостійним рішенням, не пов`язаним із процедурою його банкрутства, до закінчення строку позовної давності. Норми цього пункту застосовуються до фінансових кредитів в іноземній валюті, не погашених до 1 січня 2014 року.

Дія абзацу першого цього пункту поширюється на операції з прощення (анулювання) кредитором боржникові заборгованості за фінансовим кредитом в іноземній валюті, що здійснювалися починаючи з 1 січня 2015 року.

Колегія суддів звертає увагу на те, що основна сума боргу (кредиту) платника податку прощена (анульована) кредитором за його самостійним рішенням є доходом такого платника.

Визначальною ознакою доходу платника податку, як об`єкта та бази оподаткування податком з доходу фізичних осіб та військового збору, в тому числі у вигляді додаткового блага, є приріст показників фінансового та/або майнового стану платника податку.

При прощенні (анулюванні) заборгованості особа одержує економічну вигоду у вигляді збереження активів у силу припинення належного кредитору права вимоги та кореспондуючого цій вимозі обов`язку боржника витрачати кошти на погашення заборгованості за кредитом.

Кредитор має належним чином повідомити платника податку - боржника про анулювання (прощеного) боргу (рекомендованим листом з повідомленням про вручення, шляхом укладення відповідного договору, шляхом надання повідомлення боржнику під підпис особисто) та включити суму анульованого (прощеного) боргу до податкового розрахунку суми доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платників податку.

Боржник (платник податків), який отримав додаткове благо у вигляді прощення (анулювання) суми основного боргу за кредитом та який був належним чином повідомлений про прощення (анулювання) такого боргу, зобов`язаний відобразити анульовану суму боргу у складі оподатковуваного доходу з обчисленням та перерахуванням до бюджету відповідних сум податку, в тому числі і військового збору.

Тому, колегія суддів зазначає, що пункт 8 підрозділу 1 розділу XX ПК України стосується регулювання правовідносин, які складаються щодо прощення (анулювання) кредитором суми боргу за фінансовим кредитом в іноземній валюті відносно якого відбулась зміна валюти зобов`язання з іноземної у гривню.

Аналогічна правова позиція неодноразово була висловлена Верховним Судом, зокрема в постановах від 01.10.2019 р. (справа №826/4578/17) та від 23.08.2019 року (справа №825/599/17).

Отже, оскільки, у матеріалах розглядуваної справи відсутні докази зміни умов кредитного договору №36/08ЕК від 16.04.2008 року щодо валюти зобов`язання, а відтак пункт 8 підрозділ 1 розділу XX ПК України не може бути застосовано до спірних правовідносин.

При цьому, колегія суддів враховує, що помилковість висновків суду першої інстанції щодо застосування до спірних правовідносин п.8 підрозділ 1 розділу XX ПК України не впливає на правильність рішення суду про задоволення позовних вимог щодо скасування податкових повідомлень-рішень ГУ ДФС у Закарпатській області від 12 грудня 2018 року №, №, №.

Відповідно до ч. 1, 2 ст.77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст. 78 КАС України. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Доводи апеляційної скарги не спростовують правильність висновків суду першої інстанції щодо задоволення адміністративного позову.

Відносно розподілу судових витрат, то суд апеляційної інстанції погоджується із висновками суду першої інстанції про необхідність стягнення із відповідача в користь позивача 2305,20 грн. сплаченого позивачем за подання адміністративного позову судового збору, та про стягнення витрат на правничу допомогу у розмірі 5000 грн..

Зокрема, судом першої інстанції вірно враховано вимоги ч.1 ст.139 КАС України, а також обраховано розмір судового збору, з урахуванням того, що адміністративний позов містить три вимоги майнового характеру.

Розмір судового збору за додання адміністративного позову було визначено ухвалою суду першої інстанції від 14.01.2019 року (а.с. 26), а сплата позивачем судового збору за подання до суду адміністративного позову в розмірі 2305,20 грн. підтверджується відповідними квитанціями (а.с. 4, 31).

При цьому, суд апеляційної інстанції звертає увагу на те, що відповідачем (апелянтом) в апеляційній скарзі не наведено незгоди та жодних обґрунтувань щодо стягненням в користь позивача витрат на правничу допомогу.

З врахуванням наведених вище норм законодавства та фактичних обставин справи, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що судом першої інстанції при розгляді адміністративної справи всебічно і об`єктивно встановлено обставини справи, оскаржене рішення суду винесене в основному з дотриманням норм матеріального права та процесуального права, а тому немає підстав для його скасування.

Суд апеляційної інстанції також зазначає, що відповідно до п.2 ч.5 ст.328 КАС України, не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у справах незначної складності.

Згідно п.6 ч.6 ст.12 КАС України, для цілей цього Кодексу справами незначної складності є справи щодо оскарження рішення суб`єкта владних повноважень, на підставі якого ним може бути заявлено вимогу про стягнення грошових коштів у сумі, що не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Проаналізувавши характер спірних правовідносин, предмет доказування, склад учасників справи, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що дана адміністративна справа є справою незначної складності, а тому рішення суду апеляційної інстанції не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 5 статті 328 КАС України.

Керуючись ст.ст. 243 ч.3, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328 КАС України, суд

постановив:

Апеляційну скаргу Головного управління ДФС у Закарпатській області залишити без задоволення.

Рішення Закарпатського окружного адміністративного суду від 07 серпня 2019 року в адміністративній справі №260/58/19 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДФС у Закарпатській області про скасування податкових повідомлень-рішень залишити без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку з підстав, передбачених пунктом 2 частини 5 статті 328 КАС України, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом строку визначеного статтею 329 КАС України.

Головуючий: В. В. Гуляк
Судді: Н. В. Ільчишин
Р. Й. Коваль
Повний текст постанови складено 29.11.2019 року