Справа № 826/17502/16
Суддя: Добрівська Н.А.
Дата ухвалення: 2019-11-28 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

28 листопада 2019 року № 826/17502/16

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі:

головуючої судді - Добрівської Н.А.,

розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу

за позовомТовариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Кредит- Капітал»
доГоловного управління Державної фіскальної служби у місті Києві
провизнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення № від 25.08.2016, -

В С Т А Н О В И В:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» (далі - позивач, ТОВ «Фінансова компанія «Кредит-Капітал») звернулось до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовом до Головного управління Державної фіскальної служби у місті Києві (далі - відповідач, ГУ ДФС у місті Києві) про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення № від 25.08.2016.

Позовні вимоги мотивовані тим, що контролюючий орган неправомірно донарахував податок на прибуток, оскільки Pcollect Holding Limited є фактичним (бенефіціарним) отримувачем доходу і є резидентом країни (Кіпр), з якою Україною укладено міжнародний договір, а ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» правомірно та у відповідності до пунктів 103.4 та 103.8 статті 103 Податкового кодексу України було утримано податок з доходу, що був виплачений Товариством на користь Pcollect Holding Limited за ставкою 2%.

У своїх додаткових поясненнях до позовної заяви позивач зазначив, що право позивача на застосування пільгової ставки податку з доходів нерезидентів підтверджено довідкою про статус компанії контрагента позивача як резидента країни (Кіпр).

Відповідач позовні вимоги не визнав, просив у задоволенні позову відмовити повністю, оскільки позивачем під час перевірки не надано доказів того, що фірма «Pcollect Holding Limited» є фактичним власником доходу, що сплачується на його адресу та має право на ці відсотки, у зв`язку з чим визначена положеннями міжнародного та українського податкового законодавства умова стосовно бенефіціарності отримувача доходу не виконується, що позбавляє ТОВ «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» можливості застосовувати норми Конвенції «Про усунення подвійного оподаткування та запобігання податковим ухиленням стосовно податків на дохід і на приріст вартості майна» в частині не оподаткування відсотків, що сплачуються нерезиденту на Україні, не зважаючи на те, що статус податкового резидента фірми «Pcollect Holding Limited» належним чином підтверджено.

Ухвалами Окружного адміністративного суду міста Києва від 11.11.2016 відкрито провадження в адміністративній справі, закінчено підготовче провадження та призначено справу до розгляду у судовому засіданні.

На підставі розпорядження про повторний автоматизований розподіл від 11.10.2017 №7332 та відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 12.10.2017 визначено суддю Добрівську Н.А. для розгляду адміністративної справи №826/17502/16 та вказану справу 20.10.2017 передано на розгляд судді Добрівській Н.А.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 06.12.2017 прийнято до провадження адміністративну справу №826/17502/16, зобов`язано учасників процесу подати всі наявні документи та пояснення, які на думку учасників процесу, мають значення для розгляду даної справи, крім тих, що вже наявні в матеріалах справи, а також призначено справу до розгляду в судовому засіданні.

Разом з тим, 15.12.2017 набрав чинності Закон України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» від 03.10.2017 №2147-VIII, яким внесені зміни до Кодексу адміністративного судочинства України, виклавши його в новій редакції.

Відповідно до пункту 10 підпункту 1 розділу VII «Перехідні положення» Кодексу адміністративного судочинства України в новій редакції передбачено, що справи у судах першої та апеляційної інстанції, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядається за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Представник позивача у судовому засіданні позовні вимоги підтримав і просив їх задовольнити.

Представник відповідача проти позову заперечив і просив відмовити у його задоволенні.

На підставі частини третьої статті 194 Кодексу адміністративного судочинства України розгляд справи продовжено в порядку письмового провадження.

Згідно з частиною третьою статті 241 Кодексу адміністративного судочинства України судовий розгляд справи в суді першої інстанції закінчується ухваленням рішення суду.

Враховуючи викладене, суд закінчує розгляд даної справи ухваленням рішення за правилами нової редакції Кодексу адміністративного судочинства України.

Заслухавши пояснення представників сторін, ознайомившись з письмовими позиціями учасників процесу, наявними матеріалами справи, дослідивши подані документи і матеріали справи, з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, судом встановлено наступне.

З матеріалів справи вбачається, що ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» (Позичальник) укладено з ROWYAN LIMITED (Республіка Кіпр, реєстраційний номер НЕ 187572, Позикодавець) договір позики №1/2008 від 30.04.2008, який зареєстровано в управлінні Національного банку України (далі - НБУ) у Львівській області 21.05.2008, реєстраційне свідоцтво №669.

Відповідно до умов вищевказаного договору Позикодавець зобов`язується надати Позичальникові у позику грошові кошти в розмірі 2000000,00 Євро з метою фінансування господарської діяльності Позичальника, а Позичальник зобов`язується повернути Позику у строки, встановлені договором (п.п.1.1 п.1 Договору).

Позичальник має право використовувати кредит з метою фінансування наступного: факторингова діяльність позичальника; придбання фінансових активів (наприклад, портфелі боргових зобов`язань, частки у господарських товариствах, цінні папери, тощо) (п.п.1.2 п.1 Договору).

Позика надається одним або декількома траншами на підставі письмових запитів про надання траншу. Мінімальний розмір траншу має бути принаймні 50000,00 Євро. (п.п.2.1 та 2.2 п.2 Договору)

Позичальник сплачує проценти за користування коштами позики, які нараховуються на неповернену суму кожного траншу з дати отримання до дати повернення за фіксованою ставкою у розмірі 9,8% річних (п.п.3.1 п.3 Договору).

Проценти на непогашену суму позики нараховуються на підставі року, який складається з 365 днів.

Відповідно до п.п.4.1 п.4 Договору Позичальник зобов`язується повернути всю суму непогашеної позики (включаючи усі надані Транші) та нараховані проценти не пізніше закінчення трьох років з дати надання Позичальникові першого Траншу за цим Договором, але не пізніше 31.12.2011.

Всі виплати повинні здійснюватися в валюті позики.

Договір позики №1/2008 від 30.04.2008 набуває чинності з дати його реєстрації в НБУ та залишається чинним до тих пір, поки сторони не виконають своїх зобов`язань за цим договором.

ROWYAN LIMITED (Республіка Кіпр, реєстраційний номер НЕ 187572) укладено договір передачі (відступлення) прав вимоги №б/н від 03.06.2010 з Pcollect Holding Limited (Республіка Кіпр, реєстраційний номер - НЕ 257115), в присутності ТОВ «Фінансова Компанія «Кредит Капітал» та відповідно до умов договору ROWYAN LIMITED передає Pcollect Holding Limited кредитний договір №1/2008 від 30.04.2008 і права вимоги. Боржник (ТОВ «ФК «Кредит-Капітал») використав кредит на загальну суму 361955,00 Євро отримавши три транші згідно з відповідними запитами на транші.

Pcollect Holding Limited надала згоду купити та прийняти кредитний договір, а саме права вимоги, за ціною 1 Євро на дату цього договору.

Зміна кредитора зареєстрована в управлінні НБУ у Львівській області від 28.09.2010, додаток №1 до реєстраційного свідоцтва №669.

ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» (Позичальник) укладено договір позики №1/10 від 22.04.2010 з Pcollect Holding Limited (Республіка Кіпр, реєстраційний номер НЕ 257115, Позикодавець).

Договір позики №1/10 від 22.04.2010 зареєстровано в управлінні НБУ у Львівській області від 02.08.2010, реєстраційне свідоцтво №936.

Відповідно до умов договору Позикодавець зобов`язується надати Позичальникові в позику грошові кошти в розмірі 10000000,00 Євро з метою фінансування господарської діяльності Позичальника, а Позичальник зобов`язується повернути Позику у строки, встановлені договором.

Позичальник має право використовувати кредит з метою фінансування наступного: поточні витрати пов`язані з основною діяльністю позичальника; придбання фінансових активів.

Позика надається одним або декількома траншами на підставі письмових запитів про надання траншу. Мінімальний розмір траншу має бути 1000,00 Євро.

Позичальник сплачує проценти за користування коштами позики, які нараховуються на неповернену суму кожного траншу з дати отримання до дати повернення за фіксованою ставкою у розмірі 9,8% річних.

Проценти на непогашену суму позики нараховуються із розрахунку 365 днів у році (факт/365).

Всі виплати повинні здійснюватися в валюті позики.

Цей договір набуває чинності з дати його реєстрації в НБУ та залишається чинним протягом двох років до 08.07.2012.

04.06.2012 укладено додаткову угоду №3 до договору позики №1/10, відповідно до якої термін дії договору продовжено до 08.07.2014 (зміни зареєстровано в управлінні НБУ у Львівській області від 09.07.2012, додаток №2 до реєстраційного свідоцтва №936).

12.06.2014 укладено додаткову угоду №5 до договору позики №1/10, відповідно до якої термін дії договору позики продовжено до 08.07.2016 (зміни зареєстровано в управлінні НБУ у Львівській області від 14.07.2014, додаток №3 до реєстраційного свідоцтва №936).

Згідно платіжних доручень №1 від 27.05.2015, №2 від 05.06.2015, №3 від 26.06.2015, №4 від 01.09.2015, №5 від 02.09.2015, №6 від 21.12.2015 ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» перераховано проценти за Договором позики №1/2008 від 30.04.2008 та Договором позики №1/10 від 22.04.2010 на зазначені у Договорах реквізити Бенефіціара - Pcollect Holding Limited.

Відповідачем проведено планову виїзну перевірку ТОВ «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» з питань дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства за період з 01.04.2011 по 31.12.2015, за результатами якої складено акт №671/26-15-14-06-02/35234236 від 08.08.2016.

У періоді, що перевірявся, встановлено здійснення виплати доходу нерезиденту джерелом походження з України у вигляді відсотків за користування кредитом, а саме: «Pcollect Holding Limited» (Республіка Кіпр) в сумі - 376079,28 Євро (7 010 255,88 грн), з утриманням податку 0% у 2013 році та 2% у 2015 році.

Як зазначається контролюючим органом, в ході перевірки не надано доказів того, що фірма «Pcollect Holding Limited» є фактичним власником доходу, що сплачується на його адресу та має право на ці відсотки, у зв`язку з чим визначена положеннями міжнародного та українського податкового законодавства умова стосовно бенефіціарності отримувача доходу не виконується, що позбавляє ТОВ «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» можливості застосовувати норми Конвенції «Про усунення подвійного оподаткування та запобігання податковим ухиленням стосовно податків на дохід і на приріст вартості майна» в частині не оподаткування відсотків, що сплачуються нерезиденту на Україні, не зважаючи на те, що статус податкового резидента фірми «Pcollect Holding Limited» належним чином підтверджено.

Як вбачається з акта перевірки відповідач дійшов висновку про порушення позивачем вимог пункту 160.2 статті 160 Податкового кодексу України, в результаті чого позивачем занижено податок на прибуток іноземних юридичних осіб, всього у сумі 1267331,04 грн, в тому числі за 2013 рік у сумі 564 397,64 грн, за 2015 рік у сумі 702 933,4 грн.

На підставі акта перевірки відповідачем прийнято податкове повідомлення-рішення № від 25.08.2016, яким за встановлене порушення пункту 141.4 статті 141 Податкового кодексу України, позивачу визначено суму податку на прибуток іноземних юридичних осіб у розмірі 702933,40 грн.

Досліджуючи надані сторонами докази, аналізуючи доводи позивача та заперечення відповідачів, суд бере до уваги наступне.

Особливості оподаткування нерезидентів до 31.12.2014 визначались положеннями статті 160 Податкового кодексу України, відповідно до пункту 160.2 якої резидент або постійне представництво нерезидента, що здійснюють на користь нерезидента або уповноваженої ним особи (крім постійного представництва нерезидента на території України) будь-яку виплату з доходу з джерелом його походження з України, отриманого таким нерезидентом від провадження господарської діяльності (у тому числі на рахунки нерезидента, що ведуться в національній валюті), крім доходів, зазначених у пунктах 160.3 - 160.7 цієї статті, зобов`язані утримувати податок з таких доходів, зазначених у пункті 160.1 цієї статті, за ставкою в розмірі 15 відсотків їх суми та за їх рахунок, який сплачується до бюджету під час такої виплати, якщо інше не передбачено положеннями міжнародних договорів України з країнами резиденції осіб, на користь яких здійснюються виплати, що набрали чинності.

Внаслідок зміни законодавства з 01.01.2015 особливості оподаткування нерезидентів урегульовано пунктом 141.4 статті 141 Податкового кодексу України, відповідно до підпункту 141.4.2 якої резидент або постійне представництво нерезидента, що здійснюють на користь нерезидента або уповноваженої ним особи (крім постійного представництва нерезидента на території України) будь-яку виплату з доходу з джерелом його походження з України, отриманого таким нерезидентом від провадження господарської діяльності (у тому числі на рахунки нерезидента, що ведуться в національній валюті), утримують податок з таких доходів, зазначених у підпункті 141.4.1 цього пункту, за ставкою в розмірі 15 відсотків (крім доходів, зазначених у підпунктах 141.4.3 - 141.4.6 цього пункту) їх суми та за їх рахунок, який сплачується до бюджету під час такої виплати, якщо інше не передбачено положеннями міжнародних договорів України з країнами резиденції осіб, на користь яких здійснюються виплати, що набрали чинності.

Як згідно з пунктом 160.1 статті 160 Податкового кодексу України (у редакції до 31.12.2014), так і з підпунктом 141.4.1 пункту 141.4 статті 141 цього Кодексу (у редакції з 01.01.2015), доходами, отриманими нерезидентом із джерелом їх походження з України, є, зокрема: а) проценти, дисконтні доходи, що сплачуються на користь нерезидента, у тому числі проценти за позиками та борговими зобов`язаннями, випущеними (виданими) резидентом.

Згідно підпункту 14.1.267 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України позика - це грошові кошти, що надаються резидентами, які є фінансовими установами, або нерезидентами, крім нерезидентів, які мають офшорний статус, позичальнику на визначений строк із зобов`язанням їх повернення та сплатою процентів за користування сумою позики.

Статтею 1048 Цивільного кодексу України визначено, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором.

При цьому проценти, відповідно до підпункту 14.1.206 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України, - це дохід, який сплачується (нараховується) позичальником на користь кредитора як плата за використання залучених на визначений або невизначений строк коштів або майна.

До процентів включаються: а) платіж за використання коштів або товарів (робіт, послуг), отриманих у кредит; б) платіж за використання коштів, залучених у депозит; в) платіж за придбання товарів у розстрочку; г) платіж за користування майном згідно з договорами фінансового лізингу (оренди) (без урахування частини лізингового платежу, що надається в рахунок компенсації частини вартості об`єкта фінансового лізингу); ґ) винагорода (дохід) орендодавця як частина орендного платежу за договором оренди житла з викупом, сплачена фізичною особою платнику податку, на користь якого відступлено і право на отримання таких платежів.

Проценти нараховуються у вигляді відсотків на основну суму заборгованості чи вартості майна або у вигляді фіксованих сум. У разі якщо залучення коштів здійснюється шляхом продажу облігацій, казначейських зобов`язань чи ощадних (депозитних) сертифікатів, емітованих позичальником, або шляхом врахування векселів та здійснення операцій з придбання цінних паперів із зворотним викупом, сума процентів визначається шляхом нарахування їх на номінал такого цінного паперу, виплати фіксованої премії чи виграшу або шляхом визначення різниці між ціною розміщення (продажу) та ціною погашення (зворотного викупу) такого цінного паперу.

Платежі за іншими цивільно-правовими договорами незалежно від того, встановлені вони в абсолютних (фіксованих) цінах або у відсотках суми договору або іншої вартісної бази, не є процентами.

Порядок застосування міжнародного договору України про уникнення подвійного оподаткування щодо повного або часткового звільнення від оподаткування доходів нерезидентів із джерелом їх походження з України визначено у статті 103 Податкового кодексу України.

Застосування правил міжнародного договору України здійснюється шляхом звільнення від оподаткування доходів із джерелом їх походження з України, зменшення ставки податку або шляхом повернення різниці між сплаченою сумою податку і сумою, яку нерезиденту необхідно сплатити відповідно до міжнародного договору України.

У відповідності до пунктів 103.2, 103.3, 103.4, 103.10 статті 103 Податкового кодексу України особа (податковий агент) має право самостійно застосувати звільнення від оподаткування або зменшену ставку податку, передбачену відповідним міжнародним договором України на час виплати доходу нерезиденту, якщо такий нерезидент є бенефіціарним (фактичним) отримувачем (власником) доходу і є резидентом країни, з якою укладено міжнародний договір України.

Застосування міжнародного договору України в частині звільнення від оподаткування або застосування пониженої ставки податку дозволяється тільки за умови надання нерезидентом особі (податковому агенту) документа, який підтверджує статус податкового резидента згідно з вимогами пункту 103.4 цієї статті.

Бенефіціарним (фактичним) отримувачем (власником) доходу для цілей застосування пониженої ставки податку згідно з правилами міжнародного договору України до дивідендів, процентів, роялті, винагород тощо нерезидента, отриманих із джерел в Україні, вважається особа, що має право на отримання таких доходів.

При цьому бенефіціарним (фактичним) отримувачем (власником) доходу не може бути юридична або фізична особа, навіть якщо така особа має право на отримання доходу, але є агентом, номінальним утримувачем (номінальним власником) або є тільки посередником щодо такого доходу.

Підставою для звільнення (зменшення) від оподаткування доходів із джерелом їх походження з України є подання нерезидентом з урахуванням особливостей, передбачених пунктами 103.5 і 103.6 цієї статті, особі (податковому агенту), яка виплачує йому доходи, довідки (або її нотаріально засвідченої копії), яка підтверджує, що нерезидент є резидентом країни, з якою укладено міжнародний договір України (далі - довідка), а також інших документів, якщо це передбачено міжнародним договором України.

У разі неподання нерезидентом довідки відповідно до пункту 103.4 цієї статті доходи нерезидента із джерелом їх походження з України підлягають оподаткуванню відповідно до законодавства України з питань оподаткування.

Таким чином, в момент виплати доходу достатньою підставою для застосування зниженої ставки податку є наявність резидентності, адже крім такого сертифікату, чинним законодавством не встановлено форми єдиного документу, що підтверджує статус контрагента як бенефіціарного власника доходу, та який повинна була б мати особа на момент виплати.

Поняття бенефіціарного власника спочатку виникло в країнах звичайного або британського права з метою визначити кінцевого одержувача платежу. У законодавстві країн «цивільного права», до яких історично належить і Україна, такий термін відсутній. Так, термін «бенефіціарний власник доходу» вперше було запроваджено в статтях щодо податків на доходи та капітал, які стосуються дивідендів, процентів та роялті, регламентованих Модельною Конвенцією Організації економічного співробітництва та розвитку 1977 року (далі - Модельна Конвенція ОЕСР), які хоча і не є джерелом права в Україні, проте є допоміжним джерелом для тлумачення положень конвенцій, що їх уклала Україна із іншими державами. Відтак, якщо міжнародний договір не визначає поняття «бенефіціарного власника», на допомогу має прийти національне законодавство, а також Коментарі до Модельної Конвенції ОЕСР, згідно з яким щодо податків на доходи та капітал зазначено, що вимога про бенефіціарного власника була включена в пункт 2 статті 11 Модельної Конвенції ОЕСР з метою тлумачення терміну «що сплачуються резиденту» як він використовується в пункті 1 цієї статті. Вочевидь, держава джерела доходу не повинна відмовлятись від оподаткування процентів тільки тому, що дохід було сплачено резиденту держави, з якої укладено конвенцію.

Отже, визначення поняття «бенефіціарний (фактичний) одержувач (власник) доходу», яке міститься в Податковому кодексі України, виглядає недостатнім і залишає широкий простір для різних інтерпретацій.

З огляду на викладене, термін «бенефіціарний власник» не використовується у вузькому технічному сенсі, швидше його треба тлумачити в контексті та світлі цілей та мети Конвенції 2012 року, включаючи уникнення подвійного оподаткування та запобігання уникненню оподаткування.

Згідно зі статтею 21 «Усунення подвійного оподаткування» Конвенції 2012 року, якщо резидент Договірної Держави одержує дохід, який згідно із положеннями цієї Конвенції може оподатковуватись в іншій Договірній Державі, перша згадана Держава дозволить вирахувати з податку на дохід цього резидента суму, що дорівнює сумі податку на дохід, сплаченій в цій іншій Державі. Такі вирахування у будь-якому випадку не повинні перевищувати ту частину податку з доходу, розраховану до надання вирахування стосовно доходу, який може обкладатись податком в цій іншій Державі (ч.1). Якщо відповідно до будь-якого положення Конвенції одержаний дохід, яким володіє резидент Договірної Держави, звільнено від податку у цій Державі, така Держава може, проте, під час нарахування суми податку на залишок доходу такого резидента, взяти до уваги звільнений від податку дохід (ч.2).

За таких обставин, визначальною ознакою бенефіціарного власника доходу є не стільки юридичне право нерезидента на отримання такого доходу, скільки право нерезидента визначати подальшу економічну долю такого доходу, право розпоряджатись таким доходом на власний розсуд, особиста зацікавленість нерезидента у такому доході. Фактичний отримувач доходу не має тлумачитися у вузькому, технічному сенсі, його значення слід визначати відповідно до мети, завдань міжнародних договорів про уникнення подвійного оподаткування, таких як «уникнення від сплати податків», і з урахуванням таких основних принципів, як «запобігання зловживання положеннями договору». Для визначення особи як фактичного отримувача доходу, така особа повинна володіти не тільки правом на отримання доходу, але і, як свідчить міжнародна практика застосування угод про уникнення подвійного оподаткування, повинна бути особою, яка визначає подальшу економічну долю доходу.

Тобто у випадку, коли отримувач процентів має право отримувати вигоду та визначати подальшу економічну долю доходу і не пов`язаний договірними або юридичними зобов`язаннями щодо перерахування такого доходу іншій особі, отримувач є бенефіціарним власником доходу.

Таким чином, термін «бенефіціарний власник доходу» є скоріше економічною категорією і при визначені статусу бенефіціарного власника, зокрема, має аналізуватись і фінансова звітність отримувача доходу. Кінцевий термін для складання та надання фінансової звітності може встановлюватися до 31 грудня року, наступного за звітним. Отже на момент виплати доходу можуть бути відсутні документи за поточний рік і при виникненні спору із податковим органом платник податку вправі надавати будь-які додаткові документи і докази, в тому числі, які були відсутні на момент виплати і були отримані платником в майбутньому.

Позивачем надано довідку про підтвердження статусу компанії «Pcollect Holding Limited» резидента Республіки Кіпр.

Також, позивачем надано cертифікатом за 2015 рік, що виданий компетентним податковим органом Республіки Кіпр, підтверджено податковий статус Pcollect Holding Limited як Резидента Республіки Кіпр. Ці Сертифікати надавалися Товариством для огляду інспекторам під час проведення перевірки. Відповідно до листа від 31.12.2014, наданого Pcollect Holding Limited, останнє веде активну господарську діяльність як на Кіпрі, так і за кордоном, зареєстроване в Податкових органах Кіпру під реєстраційним номером 12257115J, зареєстроване як платник ПДВ на Кіпрі відповідно реєстраційний номер ПДВ 1025711 Н і подає квартальні декларації з ПДВ. Pcollect Holding Limited належним чином представлене незалежною Радою директорів, що працюють на щоденній основі по операційним та фінансовим напрямах Компанії щодо управління та володіння інвестиціями та бізнесами Компанії. Компанія є незалежною від власників в операційних та фінансових питаннях та є бенефіціарним власником доходів та витрат з різних джерел походження.

Викладене свідчить про те, що компанія Pcollect Holding Limited є резидентом Кіпру.

Відповідно до пункту 1 статті 11 Конвенції між Урядом України і Урядом Республіки Кіпр про уникнення подвійного оподаткування та запобігання податковим ухиленням стосовно податків на доходи, підписана 08.11.2012 та набула чинності 07.08.2013, проценти, що виникають у Договірній Державі і сплачуються резиденту іншої Договірної Держави, можуть оподатковуватись у цій іншій Державі, якщо такий резидент є особою - фактичним власником таких відсотків.

Пунктом 2 статті 11 Конвенції визначено, що однак такі проценти можуть також оподатковуватись у Договірній Державі, в якій вони виникають, і відповідно до законодавства цієї Держави, але якщо особа - фактичний власник процентів є резидентом іншої Договірної Держави, податок, що стягується таким чином, не повинен перевищувати 2 відсотків від загальної суми процентів.

Тобто, під час виплати компанії Pcollect Holding Limited Республіка Кіпр доходу джерелом походження з України, позивач мав на підставі Конвенції утримати та сплатити до бюджету податок на прибуток іноземних юридичних осіб за ставкою 2 відсотки.

З огляду на зазначене, право на застосування зменшеної ставки податку, передбачену відповідним міжнародним договором України, виникає, за умови одночасного виконання таких вимог:

- нерезидент є резидентом країни, з якою укладено міжнародний договір України;

- нерезидентом надано довідку (або її нотаріально засвідчену копію), яка підтверджує, що нерезидент є резидентом країни, з якою укладено міжнародний договір України;

- нерезидент є бенефіціарним власником доходу.

Для визначення особи як фактичного отримувача доходу, така особа повинна володіти не тільки правом на отримання доходу, але повинна бути і особою, яка визначає подальшу економічну долю доходу.

Тобто, коли отримувач процентів має право отримувати вигоду та визначати подальшу економічну долю доходу і не пов`язаний договірними або юридичними зобов`язаннями щодо перерахування такого доходу іншій особі, отримувач є бенефіціарним власником доходу.

Передбачені міжнародними договорами пільги зі сплати податку не можуть бути застосовані у випадку, коли нерезидент діє як проміжна ланка в інтересах іншої особи, яка фактично отримує вигоду від доходу. Зокрема, не можуть бути застосовані пільгові ставки податку у випадку, коли дохід (у рамках угоди або серії угод) з джерелом його походження з України виплачується таким чином, що нерезидент (проміжна ланка, яка має вузькі, обмежені повноваження у відношенні доходу), який претендує на отримання пільгової ставки податку з доходів у вигляді роялті, дивідендів, процентів, виплачує весь дохід (його більшу частину) іншому нерезиденту, який би не міг застосувати пільгову ставку у разі, коли б такий дохід виплачувався останньому.

В момент виплати доходу достатньою підставою для застосування зниженої ставки податку є наявність довідки (або її нотаріально засвідченої копії), яка підтверджує, що нерезидент є резидентом країни, з якою укладено міжнародний договір України і така довідка видається компетентним (уповноваженим) органом відповідної країни, визначеним міжнародним договором України, за формою, затвердженою згідно із законодавством відповідної країни, і повинна бути належним чином легалізована, перекладена відповідно до законодавства України.

Чинним законодавством не встановлено форми документу, що підтверджує статус контрагента як бенефіціарного власника доходу, та який повинна мати особа на момент проведення виплати.

Фінансовий результат до оподаткування збільшується на суму уцінки та втрат від зменшення корисності основних засобів або нематеріальних активів, включених до витрат звітного періоду відповідно до національних положень (стандартів) бухгалтерського обліку або міжнародних стандартів фінансової звітності.

Фінансовий результат до оподаткування зменшується на суму дооцінки основних засобів або нематеріальних активів у межах попередньо віднесених до витрат уцінки відповідно до національних положень (стандартів) бухгалтерського обліку або міжнародних стандартів фінансової звітності.

З урахуванням встановлених судом обставин справи, зокрема, що проценти за користування позикою були перераховані на рахунок нерезидента - Pcollect Holding Limited Республіка Кіпр, а відповідачем, всупереч вимог процесуального Закону, не було надано доказів того, що вказаний нерезидент не має повноважень визначати подальшу економічну долю такого доходу у вигляді відсотків тобто не є бенефіціарним (фактичним) отримувачем доходу, а з наданих позивачем доказів, що наявні в матеріалах справи, не вбачається, що вказана компанія має будь-які зобов`язання щодо подальшого перерахування отриманого доходу (його більшої частини) іншому нерезиденту, як відсутні і будь-які обмеження щодо самостійного визначення подальшої економічної долі вказаного доходу, а відтак відсутня необхідність оподаткування виплаченого вказаній компанії доходу у вигляді відсотків за загальним правилом в розмірі 15%.

Враховуючи встановлені обставини в їх сукупності, виходячи з системного аналізу норм чинного законодавства, суд дійшов висновку, що висновки контролюючого органу, на підставі яких прийнято оскаржуване податкове повідомлення-рішення, базується на припущеннях, а контролюючий орган без належного самостійного дослідження господарських операцій, дійшов хибного висновку про порушення позивачем чинного законодавства України.

Згідно з частиною першою статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Таким чином, особливістю адміністративного судочинства є те, що обов`язок доказування в спорі покладається на відповідача орган публічної влади, який повинен надати суду всі матеріали, які свідчать про його правомірні дії.

Відповідно до статті 90 Кодексу адміністративного судочинства України, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Аналогічна правова позиція щодо застосування зазначених норм матеріального права вже була висловлена колегією суддів Судової палати в адміністративних справах Верховного Суду, зокрема, у постанові від 14.08.2018 (справа № 817/1045/17), від 31.07.2018 (справа №813/1093/17), від 27.03.2018 (справа № 818/47/17), від 27.03.2018 (справа № 818/47/17), від 16.04.2019 (справа № 804/18930/14), від 16.10.2018 (справа № 826/6989/15).

Оцінивши кожен доказ, який є у справі щодо його належності, допустимості, достовірності та їх достатності і взаємного зв`язку у сукупності, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, та враховуючи всі наведені обставини, суд вважає позов таким, що підлягає задоволенню.

Стосовно вимог щодо компенсації витрат позивача на правову допомогу суд зазначає наступне.

Згідно статті 134 Кодексу адміністративного судочинства України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.

Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

В підтвердження заявленої вимоги і на обґрунтування розміру понесених витрат, представником позивача надані:

- копія договору про надання правової допомоги від 11.09.2017, за умовами якого Клієнт (ТОВ «Фінансова компанія «Кредит-капітал») замовляє, приймає та оплачує, а Виконавець (Адвокатське об`єднання «Апологет») надає Послуги правової допомоги, адвокатського захисту, представництва клієнта у всіх судах загальної юрисдикції (п.1.1); Договором Клієнт призначає Виконавця своїм представником . Виконавець набуває права реалізувати права Клієнта, подавати від його імені пояснення, заяви, скарги, клопотання тощо (п.1.2); перелік Послуг, їх вартість, порядок розрахунків та інші аспекти виконання Договору визначаються Додатком №1 до Договору та в окремих Замовлення послуг (п.2.1);

- копія замовлення від 15.12.2017 до договору про надання правової допомоги від 11.09.2017 з переліком найменування послуг: ознайомлення з матеріалами справи; вивчення та правовий аналіз матеріалів справи; відзив на заперечення; участь у судовому засіданні, авансування витрат що пов`язані із прибуттям до суду (квитки на потяг Львів-Київ-Львів); гонорар за успішне завершення справи;

- копія акта приймання передачі виконаних робіт від « 22 січня 2017 року» до договору про надання правової допомоги від 11.09.2017, що засвідчує надання послуг «в період з 25.12 по 22.01.2017» з переліком «наданих послуг» послуг: ознайомлення з матеріалами справи (2 години); вивчення та правовий аналіз матеріалів справи (6 годин); відзив на заперечення (3 години); участь у судовому засіданні (кількість шт. - 3), авансування витрат що пов`язані із прибуттям до суду (квитки на потяг Львів-Київ-Львів - кількість шт. - 4);

- копію свідоцтво про право зайняття адвокатською діяльністю, виданому Усенко М.І.,

- роздрківка з Єдиного реєстру адвокатів України щодо адвоката Усенко М.І.;

- копію рахунку на оплату №5 від 23.01.2018 на суму 10 300,00 грн;

- копію платіжного доручення №9452 від 24.01.2018 на суму 10 300,00 грн.

10.07.2018 від адвоката Усенка М.І. надійшов розрахунок витрат на професійну правничу допомогу, до якого, окрім наведених вище документів, поданих повторно, надано: копію угоди від 30.05.2018 про внесення змін до замовлення від 15.12.2017 до договору про на надання правової допомоги від 11.09.2017; копію рахунку на оплату №13 від 31.05.2018 на суму 10 000,00 грн; копію платіжного доручення №10657 від 01.06.2018 на суму 10 000,00 грн.

У самому розрахунку від 10.07.2018 на загальну суму 20 300,00 грн адвокат Усенко М.І. наводить наступні дані:

- ознайомлення з матеріалами судової справи №826/17502/16 у ОАС м. Києва - 500,00 грн; - вивчення та правовий аналіз матеріалів справи №826/17502/16 - 2 400,00 грн;

- відзив на заперечення - 2 100,00 грн.

- участь у 3 судових засіданнях - 3900 грн.

- авансування витрат що пов`язані із прибуттям до суду (квитки на потяг Львів-Київ-Львів) - 1400 грн.

- гонорар за успішне завершення справи, у випадку задоволення позовних вимог 10 000 грн.

Оцінюючи надані адвокатом Усенко М.І . , судом враховується наступне.

Як вбачається з матеріалів справи, представник позивача - адвокат Усенко М.І. дійсно на підставі заяви позивача 26.12.2017 ознайомлювався з матеріалами адміністративної справи №826/17502/16, тобто, вчиняв процесуальну дію з представництва інтересів позивача у даній справі, а тому, зважаючи на згоду позивача оплатити такі послуги у сумі 500,00 грн та фактичну їх сплату відповідним платіжним дорученням, суд погоджується з можливістю визначення даної суми в якості витрат на правову допомогу.

Щодо посилання адвоката Усенка М . І . на необхідність відшкодування витрат на правову допомогу у зв`язку з вивченням та правовим аналізом матеріалів справи, що тривав 6 годин та «відзив на заперечення» - 3 години, суд враховує, що подана адвокатом 20.02.2018 (поза межами терміну, визначеного у акті приймання-передачі виконаних послуг) відповідь на відзив складає 2 сторінки і містить фактично неповний перелік документів, наявних у справі, які за твердженням представника позивача спростовує доводи відповідача. Крім того, такі доводи містяться і позовній заяві.

Також, суд акцентує увагу, що Акт приймання передачі виконаних робіт від « 22 січня 2017 року» містить вказівку на те, що наведені вище вимоги «були надані», тобто фактично виконані в період «з 25.12 по 22.01.2017р.». Навіть якщо припустити можливу помилку у кінцевій даті і вважати її датою « 22.01.2018», суд констатує, що відповідь на відзив датована адвокатом 25.01.2018 та подана до суду 20.02.2018 через канцелярію суду.

З огляду на зміст наданих послуг, обсяг таких робіт та їх значення для розгляду справи, суд визнає за можливе задовольнити такі вимоги на суму 1 000,00 грн. В інші частині такі вимоги визнаються судом не обґрунтованими.

Стосовно наданих послуг з приводу участі адвоката у судових засіданнях, суд знову акцентує увагу, що згідно акта приймання - передачі виконаних робіт, така участь мала місце в період часу з «з 25.12 по 22.01.2017р.». Водночас, згідно ухвали суду від 06.12.2017 розгляд справи у попередньому засіданні призначений на 20.02.2018. До вказаної дати розгляд справи в судових засіданнях не здійснювався. Водночас, жодних змін чи уточнень до акта виконаних робіт, не вносилось, принаймні, доказів внесення таких змін суду не надано.

Щодо таких витрат, як «авансування витрат, що пов`язанні із прибуттям до суду (квитки на потяг Львів-Київ-Львів), віднесених представником позивача саме до «витрат на правову професійну допомогу», суд вважає за доцільне наголосити, що по-перше: зважаючи на зміст і характер зазначених витрат, останні не можуть бути визнані такими, що відносяться «Послуг правової допомоги, адвокатського захисту та представництва Клієнта у всіх судах» в рамках договору про надання правової допомоги від 11.09.2017, по-друге: такі витрати є предметом доказування у справі і повинні бути підтверджені документами (це ж саме вимагає і частині сьомій статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України).

Як зазначено Європейським судом з прав людини у п.268 Рішення по справі «East/West Alliance Limited» проти України» від 23.01.2014 (Заява №19336/04): «Згідно з практикою Суду, заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (див., наприклад, рішення у справі «Ботацці проти Італії» (Bottazzi v. Italy) [ВП], заява №34884/97, п.30, ECHR 1999-V).».

Аналогічну практику вирішення питання судових витрат застосовано Європейським судом з прав людини і у п.95 рішення у справі «Баришевський проти України» від 26.02.2015, пп.34-36 рішення у справі «Гімайдуліна і інших проти України» від 10.12.2009, п.80 рішення у справі «Двойних проти України» від 12.10.2006, п.88 рішення у справі «Меріт проти України» від 30.03.2004.

З огляду на наявність погодження умовами договору між сторонами, деталізації умов його виплати угодою про внесення змін до замовлення, а також доказів його фактичної сплати адвокатському об`єднанню, суд приходить до висновку про можливість задоводення вимог представника позивача в цій частині та стягнення його у складі витрат на правничу допомогу у розмірі 10 000,00 грн.

Таким чином, сума, що підлягає стягненню в складі судових витрат в якості витрат на професійну правничу допомогу складає11 500,00 грн.

Відповідно до частини першої статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі.

Керуючись ст.ст.2, 3, 5, 7-11, 19, 73-77, 79, 90, 139, 241-246 Кодексу адміністративного судочинства України, -

В И Р І Ш И В:

Позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» задовольнити повністю.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення № від 25.08.2016.

Стягнути на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» (, адреса: 03035, м. Київ, вул. Сурикова, 3-А) понесені ним судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 10 544 (десять тисяч п`ятсот сорок чотири) гривень 00 коп. за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Державної фіскальної служби у місті Києві (, адреса: 01011, м. Київ, Шолуденка, 33/19).

Стягнути на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» (, адреса: 03035, м. Київ, вул. Сурикова, 3-А) понесені ним судові витрати витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 11 500 (одинадцять тисяч п`ятсот) гривень 00 коп. за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Державної фіскальної служби у місті Києві (, адреса: 01011, м. Київ, Шолуденка, 33/19).

Рішення набирає законної сили у порядку, встановленому в ст.255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржено протягом 30 днів з моменту складення повного тексту до суду апеляційної інстанції в порядку, визначеному ст.ст.293, 296, 297 Кодексу адміністративного судочинства України, з урахуванням підпункту 15.5 пункту 15 частини першої Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України в редакції згідно з Законом України від 3 жовтня 2017 року № 2147-VIII.

Суддя: Н.А. Добрівська