Справа № 400/444/19
Суддя: Осіпов Ю.В.
Дата ухвалення: 2019-11-13 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
_________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 листопада 2019 р.м.ОдесаСправа № 400/444/19
Головуючий в 1 інстанції: Фульга А. П.

П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді Осіпова Ю.В.,

суддів Запорожана Д.В., Танасогло Т.М.,

при секретарі Чугунові С.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Одесі апеляційну скаргу Головного управління ДФС у Миколаївській області на рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 16 травня 2019 року (м. Миколаїв, дата складання повного тексту рішення 04.06.2019р.) по справі за адміністративним позовом Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Головного управління ДФС у Миколаївській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень в частинах, -

В С Т А Н О В И В:

18.02.2019 року ФОП ОСОБА_1 звернулась до Миколаївського окружного адміністративного суду із адміністративним позовом до ГУ ДФС у Миколаївській області, в якому, з урахуванням уточнень, просила суд визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення від 31.01.2019 року:

- №6, яким до неї застосовано штрафні (фінансові) санкції за порушення законодавства з патентування, обігу готівки, РРО, частково, на суму 3189 грн.;

- №6, яким до неї застосовано штрафні (фінансові) санкції за порушення законодавства з патентування, обігу готівки, РРО, частково, на суму 11 434 грн.;

- №6, яким до неї застосовано штрафні (фінансові) санкції за порушення законодавства з патентування, обігу готівки, РРО, частково, на суму 964 338 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що спірні рішення податкового органу є неправомірними, оскільки вони ґрунтуються на необґрунтованих та помилкових висновках перевірки.

Рішенням Миколаївського окружного адміністративного суду від 16 травня 2019 року адміністративний позов ФОП ОСОБА_1 - задоволено повністю. Визнано протиправним та частково скасовано податкове повідомлення-рішення ГУ ДФС у Миколаївській області від 31.01.2019 року №6 на суму 3189 грн. Визнано протиправним та частково скасовано податкове повідомлення-рішення ГУ ДФС у Миколаївській області від 31.01.2019 року №6 на суму 11434 грн. Визнано протиправним та частково скасовано податкове повідомлення-рішення ГУ ДФС у Миколаївській області від 31.01.2019 року №6 на суму 964338 грн.

Не погоджуючись з вищезазначеним рішенням суду 1-ї інстанції, представник ГУ ДФС у Миколаївській області 18.06.2019 року подав апеляційну скаргу, в якій зазначив, що судом, при винесенні оскаржуваного рішення порушено норми матеріального та процесуального права, просив скасувати рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 16.05.2019 року та прийняти нове, яким відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

В судове засідання суду апеляційної інстанції представник відповідача двічі (т.б. 16.10.2019р. і 13.11.2019р.) з невідомих причин не прибув, про день, час та місце судового засідання був своєчасно та належним чином повідомлений.

Представник позивача в судове засідання суду 2-ї інстанції з`явився та, у зв`язку з повторним неприбуттям представника відповідача, подав заяву з проханням розглянути справу без його участі або в порядку письмового провадження.

В зв`язку із вказаним, суд розглянув справу у відкритому судовому засіданні без участі сторін, на підставі наявних в матеріалах справи доказів.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи і доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку про відсутність належних підстав для її задоволення.

Судом першої інстанції встановлені наступні обставини справи.

18.12.2018 року начальником ГУ ДФС в Миколаївській області, на підставі скарги від 16.11.2018р., були прийняті накази №2808, №2809, №2810, якими, у відповідності до п.п.80.2.3 п.80.2 ст.80 ПК України, призначено «фактичну» перевірку 3-х кафетеріїв, що знаходяться в АДРЕСА_1 ; АДРЕСА_2 ; АДРЕСА_3 , та належать ФОП ОСОБА_1 , щодо дотримання нею порядку здійснення платниками податків розрахункових операцій, ведення касових операцій, наявності ліцензій, виробництва та обігу підакцизних товарів.

В період з 18.12.2018 року по 27.12.2018 року представниками ГУ ДФС у Миколаївській області проведено фактичну перевірку зазначених кафетеріїв за усіма трьома адресами та встановлена наступні порушення:

- п.1 ст.3 Закону України від 06.07.1995р. №265/95-ВР «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг», а саме: не проведення розрахункової операції на повну суму покупки (надання послуги) через зареєстровані, опломбовані у встановленому порядку та переведені у фіскальний режим роботи реєстратори розрахункових операцій з роздрукуванням відповідних розрахункових документів, що підтверджують виконання розрахункових операцій;

- п.12 ст.3 Закону України №265, а саме: ведення з порушеннями обліку товарних запасів у встановленому законом порядку за місцем їх реалізації та зберігання.

А за адресою розташування кафе (т.б. по вул. АДРЕСА_2 ) ще і порушення п.11 ст.3 Закону України №265, а саме: порушено використання режиму попереднього програмування цін товарів.

Вказані порушення були зафіксовані в актах перевірки від 27.12.2018 року №0315/14/29/14/; №0318/14/29/14/ та №0316/14/29/14/, відповідно.

Вищезазначені акти перевірок були отримані позивачем 11.01.2019 року.

На вказані акти позивачем, в порядку, передбаченому ст.ст.44,86 ПК України, було надано письмові заперечення від 17.01.2019 року, в яких було поставлено під сумнів наявність фактичних та правових підстав для проведення перевірки, вказано про невідповідність дійсності тверджень відповідача про порушення ведення обліку товарних запасів за місцем їх реалізації.

Також позивач, в порядку п.44.7 ст.44 ПК України, додав до заперечень і копії первинних документів, які беззаперечно підтверджують належне ведення ним обліку ТМЦ, та які, на його думку, не були враховані співробітниками відповідача при складенні спірних актів перевірки.

28.01.2019 року на вказані заперечення відповідач надав відповідь, згідно якої останній врахував надані копії накладних та розрахункових документів та змінив суми, на яку встановлено надлишки товарів по кожному з об`єктів перевірки та відповідно, розміри штрафних (фінансових) санкції.

В подальшому, т.б. 31.01.2019 року, уповноваженою особою відповідача були прийняті податкові повідомлення рішення: №6 - про застосування штрафних (фінансових) санкцій в розмірі 3190 грн., в зв`язку з порушенням п.1, п.12 ст.3 Закону України №265; №6 - про застосування штрафних (фінансових) санкцій в розмірі 964424 грн., в зв`язку з порушенням п.п.1,11,12 ст.3 Закону України №265; №6 - про застосування штрафних (фінансових) санкцій в розмірі 11435 грн., в зв`язку з порушенням п.п.1,12 ст.3 Закону України №265, відповідно.

Не погоджуючись з такими діями та рішеннями відповідача позивачка звернулась до суду із даним позовом.

Вирішуючи справу по суті та повністю задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з обґрунтованості та доведеності позовних вимог та, відповідно, з неправомірності спірних рішень відповідача.

Колегія суддів апеляційного суду, уважно дослідивши матеріали справи та наявні в них докази, погоджується з такими висновками суду 1-ї інстанції і вважає їх обгрунтованими, з огляду на наступне.

Згідно ч.2 ст.19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах та у спосіб визначений Конституцією та законами України.

У відповідності до п.75.1 ст.75 ПК України, контролюючі органи мають право проводити камеральні, документальні (планові або позапланові; виїзні або невиїзні) та фактичні перевірки.

При цьому, як передбачено п.80.1 ст.80 ПК України, фактична перевірка здійснюється без попередження платника податків (особи).

Так, пунктом 80.2 ст.80 ПК України визначено, що фактична перевірка може проводитися на підставі рішення керівника (його заступника або уповноваженої особи) контролюючого органу, оформленого наказом, копія якого вручається платнику податків або його уповноваженому представнику, або особам, які фактично проводять розрахункові операції під розписку до початку проведення такої перевірки, та за наявності хоча б однієї з таких підстав, зокрема, у разі письмового звернення покупця (споживача), оформленого відповідно до закону, про порушення платником податків установленого порядку проведення розрахункових операцій, касових операцій, патентування або ліцензування (п.п.80.2.3 Податкового кодексу України).

Відповідно до вимог ст.6 Закону України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій в сфері торгівлі, громадського харчування та послуг» №265, облік товарних запасів фізичною особою - підприємцем ведеться у порядку, визначеному чинним законодавством, а юридичною особою (її філією, відділенням, іншим відокремленим підрозділом) - у порядку, визначеному відповідним національним положенням (стандартом) бухгалтерського обліку. Облік ведеться з урахуванням особливостей, встановлених для суб`єктів малого підприємництва. Обов`язок із ведення обліку товарних запасів не застосовується до осіб, які відповідно до законодавства оподатковуються за правилами, що не передбачають ведення обліку придбаних або проданих товарів.

Згідно приписів п.12 ст.3 Закону України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг», суб`єкти господарювання, які здійснюють розрахункові операції в готівковій та/або в безготівковій формі (із застосуванням платіжних карток, платіжних чеків, жетонів тощо) при продажу товарів (наданні послуг) у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг, а також операції з приймання готівки для подальшого її переказу зобов`язані вести в порядку, встановленому законодавством, облік товарних запасів на складах та/або за місцем їх реалізації, здійснювати продаж лише тих товарів (послуг), що відображені в такому обліку.

Статтею 20 Закону України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг» передбачено, що до суб`єктів господарювання, що здійснюють реалізацію товарів, які не обліковані у встановленому порядку, застосовується фінансова санкція у розмірі подвійної вартості необлікованих товарів, які не обліковані за місцем реалізації та зберігання, за цінами реалізації, але не менше десяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Однак, разом з тим, положення Закону України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг» безпосередньо не визначають порядок ведення обліку товарних запасів на складах та/або за місцем їх реалізації, а лише вказують на обов`язок суб`єктів господарювання вести такий облік.

Правові ж засади регулювання, організації, ведення бухгалтерського обліку та складання фінансової звітності безпосередньо визначені Законом України від 16.07.1999 року №996-ХІУ «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні».

Так, як слідує зі змісту ст.1 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», бухгалтерський облік - процес виявлення, вимірювання, реєстрації, накопичення, узагальнення, зберігання та передачі інформації про діяльність підприємства зовнішнім та внутрішнім користувачам для прийняття рішень; первинний документ - документ, який містить відомості про господарську операцію; облікова політика - сукупність принципів, методів і процедур, що використовуються підприємством для ведення бухгалтерського обліку, складання та подання фінансової звітності.

Відповідно до положень ст.9 зазначеного вище Закону №996-ХІУ, підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.

Отже, враховуючи наведені положення чинного законодавства, документами, що є підставою для внесення записів до бухгалтерського обліку, та які відповідно підтверджують оприбуткування товарних запасів, є накладні, видаткові накладні, товарно-транспортні накладні, тощо. Вказані документи є підставою для внесення запасів до облікових бухгалтерських реєстрів та підтвердження права власності на них.

Так, як встановлено з матеріалів справи судами обох інстанцій, підставою для проведення спірної перевірки фактично стала скарга громадянина ОСОБА_2 (який у 1992р. змінив ПІБ на ОСОБА_3 ), в якій містились прізвище скаржника, його домашня адреса, дата та підпис (т.2 а.с.37).

Саме на підставі вказаної вище скарги ГУ ДФС у Миколаївській області були видані накази №2808 від 18.12.2018 року, №2810 від 18.12.2018 року, №2809 від 18.12.2018 року, вже на підставі яких і була проведена ця «фактична» перевірка одразу 3-х кафетеріїв позивача.

Отже, оскільки допуск посадових осіб контролюючих органів до проведення перевірки відбувся без перешкод, позивача було ознайомлено із наказами та направленнями, що підтверджується особистим підписом позивача, то, відповідно, дана перевірка була проведена з дотриманням вимог чинного законодавства.

Так, податковим органом перевірялась ФОП ОСОБА_1 , яка здійснювала свою діяльність за трьома адресами: 1) АДРЕСА_4 (кафетерій; 2) АДРЕСА_5 .Миколаїв АДРЕСА_3 37 (магазин- ІНФОРМАЦІЯ_1 ); 3) АДРЕСА_6 (кафе « ІНФОРМАЦІЯ_2 »).

Як встановлено судами обох інстанцій з матеріалів справи та пояснень представника позивача та свідків, приміщення кафе, де одночасно проводилися фактичні перевірки, не мають статусу відокремленого підрозділу, які зобов`язані вести окремий бухгалтерський облік своїх господарських операцій.

При цьому, як вже зазначалося вище, посадові особи ДФС здійснювали цю перевірку одночасно на трьох об`єктах торгівлі позивача та здійснювали підрахунок залишків товарних запасів окремо один від одного та при цьому, не узгоджували свої дії по підрахунку залишків товарних запасів, т.б. ними не було встановлено наявності документів на товар крім об`єкту, де вони здійснювали перевірку, на двох інших об`єктах.

Як вбачається з пояснень представника позивача, товар та усі первинні документи на цей товар у підприємця переміщались по всім трьом об`єктам торгівлі, що не заборонено законодавством.

Також, з пояснень представника позивача видно, що посадовими особами було невірно зафіксовано факт нестачи сигарет «LD» (25 шт.) у кількості 611 пачок на загальну суму 20774 грн. та сигарет «Winston XS frash» у кількості 12321 пачка на суму 455 877 грн. (чого взагалі бути не може, оскільки позивачка в такій кількості та на таку велику суму цигарки ніколи не закуповувала), що суттєво вплинуло на розмір штрафних санкцій, згідно повідомлення - рішення №6 від 31.01.2019р.

Однак, після отримання акту перевірки позивач самостійно виявив в даних касового апарату інформацію про наявність саме таких залишків за вищевказаними товарами. Розуміючи, що вказані дані є однозначно помилковими, намагався повідомити про дану помилку ДФС у своїх запереченнях до акту перевірки, які було проігноровано.

Дійсно, як встановлено судами обох інстанцій та вбачається з висновку експерта №120-185 (а.с.95), замість фактичного залишку товару найманим працівником позивача було помилково введено число « 611» - кількість сигарет LD (25 шт.), що насправді відповідає команді програмування «назви товару», а кількість сигарет «Вінстон ХС Фреш» відповідає паролю адміністратора « 12321», а не кількості товару за накладними.

Таким чином, враховуючи вказані вище обставини, висновки контролюючого органу, покладені в основу спірних частин оскаржуваних повідомлень-рішень, є такими, що не ґрунтуються на нормах діючого законодавства та зроблені без дослідження усіх документів ФОП ОСОБА_1 у сукупності, оскільки дії інспекторів не узгоджувались по підрахунку залишків товарних запасів на усіх трьох об`єктах перевірки, а по кожному окремо.

Окрім того, одночасно також необхідно зазначити й про те, що аналіз наведених вище норм діючого у цій сфері законодавства дає підстави вважати, що у фізичних осіб-суб`єктів підприємницької діяльності, які здійснювали підприємницьку діяльність за спрощеною системою оподаткування другої групи (яким є позивач), взагалі не має (та не було) обов`язку ведення обліку товарних запасів.

Відповідно до абзацу 1 п.177.10 ст.177 ПК України, фізичні особи - підприємці зобов`язані вести лише тільки Книгу обліку доходів і витрат та мати підтверджуючі документи щодо походження товару, які і є підставою для оприбуткування (обліку) товару (наприклад: накладні, податкові накладні та товарно-транспортні накладні).

Як вбачається з матеріалів справи, документи, які підтверджують оприбуткування (облік) позивачем товару, фактично були у останній в наявності і зберігалися у зручному для підприємця (яка веде свою господарську діяльність в декількох місцях) місці та в подальшому були представлені як податковому органу, так і суду 1-ї інстанції.

Аналогічні висновки з цього спірного питання також були вже неодноразово висловлені як ВАС України, зокрема, в ухвалах від 08.08.2013р. (справа №К/9991/8501/11), від 01.12.2015р. (справа №К/800/62566/14), від 27.09.2017р. (справа №К/800/58349/13), так і Верховним судом, зокрема, в постановах від 05.02.2019р. (справа №808/2335/16) та від 26.06.2019р. (справа №815/6127/14).

До того ж, ще слід зазначити й про те, що відповідно до приписів ст.ст.9,77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, а суд, згідно ст.90 цього ж Кодексу, оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

А відповідно до ч.2 ст.77 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Враховуючи вищевикладене, судова колегія приходить до висновку, що суд першої інстанції порушень норм матеріального і процесуального права при вирішенні даної справи не допустив, вірно встановив фактичні обставини справи та надав їм належної правової оцінки. Наведені ж у апеляційній скарзі доводи, правильність висновків суду не спростовують, оскільки ґрунтуються на припущеннях та невірному трактуванні норм матеріального права.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.315 КАС України, суд апеляційної інстанції за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

Отже, за таких обставин, колегія суддів апеляційного суду, діючи виключно в межах доводів апеляційної скарги, відповідно до ст.316 КАС України, залишає цю апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржуване рішення суду 1-ї інстанції - без змін.

Керуючись ст.ст.308,310,315,316,321,322,325,329 КАС України, апеляційний суд,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Головного управління ДФС у Миколаївській області залишити без задоволення, а рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 16 травня 2019 року без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови виготовлено 22.11.2019р.

Головуючий у справі

суддя-доповідач: Ю.В. Осіпов

Судді: Д.В. Запорожан

Т.М. Танасогло