Справа № 400/713/19
Суддя: Градовський Ю.М.
Дата ухвалення: 2019-11-20 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
___________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 листопада 2019 р.м.ОдесаСправа № 400/713/19
Головуючий в 1 інстанції: Мельник О.М.

Судова колегія П`ятого апеляційного адміністративного суду у складі:

Головуючого: Градовського Ю.М.

суддів: Крусяна А.В.,

Яковлєва О.В.

при секретарі: Шатан В.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Одесі апеляційну скаргу Військової частини НОМЕР_1 на рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 26 червня 2019р. по справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправним та скасування наказу, -

В С Т А Н О В И Л А:
У березні 2019р. ОСОБА_1 звернувся в суд із позовом до ВЧ НОМЕР_1 , в якому просив визнати протиправним та скасувати наказ командира ВЧ НОМЕР_1 за №106 від 27.12.2018р. "Про результати службового розслідування за фактом нестачі майна ВЧ НОМЕР_1 " в частині притягнення ОСОБА_1 до матеріальної відповідальності на суму 1 380грн..

В обґрунтування своїх вимог позивач зазначив, що з 2017р. він проходив службу на посаді офіцера оперативного відділення штабу ВЧ НОМЕР_1 .

У листопаді 2018р. наказом Командування ВМС ЗСУ за №272 від 30.11.2018р. він був переведений з ВЧ НОМЕР_1 на посаду оперативного чергового відділення поточних бойових дій командного пункту штабу до ВЧ НОМЕР_2 .

За наказом командира ВЧ НОМЕР_1 за №258-адм від 20.12.2018р. проведено службове розслідування за фактом нестачі майна ВЧ НОМЕР_1 , за результатами якого 27.12.2018р. складено Акт за №1102, у висновках якого встановлено, що при здачі посади при переведенні на нове місце служби до ВЧ НОМЕР_2 ОСОБА_1 не здав майно, яке він отримав на підставі документів і за ним рахується, та встановлено нестачу майна на суму 1 380грн..

На підставі виявлених недоліків та матеріальної шкоди, командиром ВЧ НОМЕР_1 прийнято наказ за №106 від 27.12.2018р., яким ОСОБА_1 притягнуто до повної матеріальної відповідальності в розмірі 1380грн..

Позивач вважає, що вказаний наказ є незаконним, оскільки під час службового розслідування не було враховано, що він не є матеріально-відповідальною особою, до його посадових обов`язків не належало збереження матеріальних цінностей. Крім того, наказ командира ВЧ НОМЕР_1 про призначення його матеріально відповідальною особою не було та жодні матеріальні цінності йому не передавались. Також позивач стверджує, що під час проведення службового розслідування не було встановлено його вини в тому, що нестача військового майна сталася внаслідок розкрадання чи псування. Отже, на думку позивача, при застосуванні стягнення у вигляді притягнення його до матеріальної відповідальності відповідачем не було враховано суті діяння, обставин його скоєння, а тому таке стягнення є протиправним.

Посилаючись на вказане просив позов задовольнити.

Рішенням Миколаївського окружного адміністративного суду від 26 червня 2019р. адміністративний позов задоволено.

Визнано протиправним та скасовано наказ командира ВЧ НОМЕР_1 за №106 від 27.12.2018р. "Про результати службового розслідування за фактом нестачі майна ВЧ НОМЕР_1 " в частині притягнення ОСОБА_1 до матеріальної відповідальності на суму 1 380грн..

В апеляційній скарзі апелянт просить рішення суду скасувати та прийняти нову постанову, якою в задоволенні адміністративного позову відмовити в повному обсязі, посилаючись на порушення норм права.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши доповідь судді-доповідача, доводи апеляційної скарги, перевіривши законність та обґрунтованість постанови суду в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про задоволення скарги, скасування рішення суду та прийняття по справі нової постанови про відмову у задоволенні адміністративного позову, з наступних підстав.

Задовольняючи адміністративний позов, суд першої інстанції виходив з того, що командир військової частини приймаючи спірний наказ діяв з порушенням чинних норм законодавства України, оскільки позивач не був матеріально-відповідальною особою за майно, яке йому нібито передавалось.

Проте, з таким висновком суду першої інстанції не може погодитись судова колегія, оскільки вказаного висновку суд дійшов без належного з`ясування обставин по справі, перевірки доказів, у зв`язку чим допустив невірне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

За правилами ст.242 КАС України, судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених такими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Судова колегія вважає, що вказані порушення норм права призвели до неправильного вирішення справи по суті, а тому апеляційний суд на підставі ст.315 КАС України, рішення суду скасовує та приймає по справі нову постанову про відмову у задоволенні адміністративного позову, з наступних підстав.

Так, апеляційним судом встановлено та підтверджено матеріалами справи, що наказом Командування ВМС ЗСУ за №40 від 25.03.2017р. ОСОБА_1 було призначено на посаду офіцера оперативного відділення штабу військової частини НОМЕР_1 .

В подальшому, наказом Командування ВМС ЗСУ за №272 від 30.11.2018р. ОСОБА_1 переведено з військової частини НОМЕР_1 та призначено на посаду оперативного чергового відділення поточних бойових дій командного пункту штабу військової частини НОМЕР_2 .

У грудні 2018р. тимчасово виконуючим обов`язки начальника штабу ВЧ НОМЕР_1 капітаном 2 рангу ОСОБА_2 подано рапорт за №1067 від 19.12.2018р., у відповідності до якого станом на 19.12.2018р. військовослужбовець ВЧ НОМЕР_1 майор ОСОБА_1 не здав майно, а саме: ПВХ плівку прозору лист 2,44 * 22 м., товщина листа 0,3мм, в кількості 4шт..

У зв`язку із чим, 20.12.2018р. наказом командира ВЧ НОМЕР_1 за №258-адм призначено та проведено службове розслідування по факту нестачі майна військової частини НОМЕР_1 , за результатом якого складено Акт за №1102 від 27.12.2018р., яким встановлено, що ОСОБА_1 проходив військову службу у Військовій частині НОМЕР_1 на посаді оперативного відділення штабу військової частини НОМЕР_1 . При здачі посади у зв`язку з переведенням на нове місце служби до Військової частини НОМЕР_2 він не здав майно, яке за ним рахувалося. В ході проведення розслідування комісією виявлено нестачу майна на суму 1380грн..

На підставі встановлених порушень, 27.12.2018р. командиром військової частини НОМЕР_1 прийнято наказ за №106, яким ОСОБА_1 притягнуто до дисциплінарної відповідальності.

Пунктом 1 вказаного наказу ОСОБА_1 притягнуто до повної матеріальної відповідальності в розмірі 1380грн. - за втрачене майно оперативного відділення, порушення встановлених правил зберігання військового майна, що призвело до матеріальних збитків, у відповідності до вимоги п.13 Положення про матеріальну відповідальність військовослужбовців за шкоду, заподіяну державі, яке затверджено постановою Верховної Ради України за №243 від 23.06.1995р..

З оскаржуваним наказом ОСОБА_1 ознайомлено під підпис 27.12.2018р..

Перевіряючи правомірність та законність оскаржуваного наказу, з урахуванням підстав, за якими позивач пов`язує їх протиправність та скасування, судова колегія виходить з наступного.

Приписами ч.2 ст.19 Конституції України визначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Загальні права та обов`язки військовослужбовців Збройних Сил України і їх взаємовідносини, обов`язки основних посадових осіб полку і його підрозділів визначає Статут внутрішньої служби Збройних Сил України, затверджений ЗУ «Про Статут внутрішньої служби Збройних Сил України» за №548-XIV від 24.03.1999р. (надалі - Статут, в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин).

Положеннями ст.9 Статуту встановлено, що військовослужбовці Збройних Сил України мають права і свободи з урахуванням особливостей, що визначаються Конституцією України, законами України з військових питань, статутами Збройних Сил України та іншими нормативно-правовими актами.

Приписами ст.11 Статуту визначено необхідність виконання завдань оборони України, захисту її суверенітету, територіальної цілісності та недоторканності, а також завдань, визначених міжнародними зобов`язаннями України, покладає на військовослужбовців такі обов`язки, зокрема, знати й утримувати в готовності до застосування закріплене озброєння, бойову та іншу техніку, берегти державне майно.

Відповідно до ст.16 Статуту, кожний військовослужбовець зобов`язаний виконувати службові обов`язки, що визначають обсяг виконання завдань, доручених йому за посадою. Ці обов`язки визначаються статутами Збройних Сил України, а також відповідними посібниками, порадниками, положеннями, інструкціями.

Згідно зі ст.26, 27 Статуту військовослужбовці залежно від характеру вчиненого правопорушення чи провини несуть дисциплінарну, адміністративну, матеріальну, цивільно-правову та кримінальну відповідальність згідно із законом. Військовослужбовці, на яких накладається дисциплінарне стягнення за вчинене правопорушення, не звільняються від матеріальної та цивільно-правової відповідальності за ці правопорушення. За вчинення злочину військовослужбовці притягаються до кримінальної відповідальності на загальних підставах.

В той же час, загальні підстави і порядок притягнення до матеріальної відповідальності військовослужбовців і призваних на збори військовозобов`язаних, винних у заподіяні шкоди державі під час виконання ними службових обов`язків, передбачених актами законодавства, військовими статутами, порадниками, інструкціями та іншими нормативно правовими актами визначені Положенням про матеріальну відповідальність військовослужбовців за шкоду, заподіяну державі, затвердженим постановою Верховної Ради України за №243/95-ВР від 23.06.1995р. (надалі - Положення №243/95).

За правилами п.2 Положення №243/95, відшкодуванню підлягає пряма дійсна шкода, заподіяна розкраданням, пошкодженням, втратою чи незаконним використанням військового майна, погіршенням або зниженням його цінності, що спричинило додаткові витрати для військових частин, установ, організацій, підприємств та військово-навчальних закладів (далі - військові частини) для відновлення, придбання майна чи інших матеріальних цінностей або надлишкові виплати.

Військове майно - це державне майно, закріплене за відповідними військовими частинами. До нього належать: всі види озброєння, бойова та інша техніка, боєприпаси, паливно-мастильні матеріали, продовольство, технічне, аеродромне, шкіперське, речове, культурно-просвітницьке, медичне, ветеринарне, побутове, хімічне, інженерне та інше майно, а також кошти.

Положеннями п.3,4 Положення №243/95 встановлено, що військовослужбовці і призвані на збори військовозобов`язані несуть матеріальну відповідальність за наявності: а) заподіяння прямої дійсної шкоди; б) протиправної їх поведінки; в) причинного зв`язку між протиправною поведінкою і настанням шкоди; г) вини у заподіянні шкоди.

Протиправною визнається така поведінка (дія або бездіяльність) військовослужбовця або призваного на збори військовозобов`язаного, коли він не виконує (недбало виконує) свої службові обов`язки.

Військовослужбовець або призваний на збори військовозобов`язаний визнається винним у заподіяній шкоді, якщо протиправне діяння вчинено ним умисно чи з необережності.

Пунктом 8 Положення №243/95 встановлено, що залежно від того, навмисно чи з необережності заподіяно шкоду, а також з урахуванням суспільної небезпечності дії (бездіяльності) винної особи та обставин, за яких заподіяно шкоду, і вартості майна до військовослужбовців і призваних на збори військовозобов`язаних застосовується повна або обмежена матеріальна відповідальність.

У відповідності до п.10 Положення №243/95 військовослужбовці і призвані на збори військовозобов`язані за шкоду, заподіяну недбалим виконанням ними службових обов`язків, передбачених військовими статутами, порадниками, інструкціями та іншими нормативними актами, несуть матеріальну відповідальність у розмірі заподіяної шкоди, але не більше місячного грошового забезпечення (Розділ II "Обмежена матеріальна відповідальність").

Випадки застосування до військовослужбовців повної матеріальної відповідальності обмежені та чітко визначені п.13 Положення №243/95, а саме, застосування повної матеріальної відповідальності можливо, у разі: умисного знищення, пошкодження, псування, розкрадання, незаконного витрачання військового майна або вчинення інших умисних протиправних дій; приписки у нарядах та інших документах фактично невиконаних робіт, перекручування звітних даних і обману держави в інших формах; заподіяння шкоди особою, яка перебувала у нетверезому стані; дій (бездіяльності), що мають ознаки злочину; недостачі, а також знищення або псування військового майна, переданого їм під звіт для зберігання, перевезення, використання чи для іншої мети.

Згідно з п.17 Положення №243/95 командири підрозділів та інші посадові особи про наявні факти заподіяння матеріальної шкоди зобов`язані негайно подати рапорт командиру (начальнику) військової частини.

У свою чергу приписами п.17, 18, 19, 21, 22, 23 Положення №243/95-ВР передбачено, що у разі виявлення факту заподіяння матеріальної шкоди командир (начальник) військової частини призначає розслідування для встановлення причин виникнення шкоди, її розміру та винних осіб. Розслідування має бути завершено протягом одного місяця з дня виявлення шкоди. У необхідних випадках цей термін може бути продовжено вищим за підлеглістю командиром (начальником), але не більш як на один місяць. Розслідування призначається письмовим розпорядженням командира (начальника) військової частини, який має право прийняти рішення про притягнення військовослужбовця і призваного на збори військовозобов`язаного до матеріальної відповідальності. Розслідуванням повинно бути встановлено: в чому полягає матеріальна шкода та яка її вартісна оцінка; якими конкретно неправомірними діями військовослужбовця або призваного на збори військовозобов`язаного заподіяно шкоду, вимоги яких законів, військових статутів, порадників, інструкцій та інших нормативних актів при цьому було порушено; умисно чи з необережності та з якою метою заподіяно шкоду; чи заподіяно шкоду винною особою під час виконання службових обов`язків; ступінь вини кожного у разі заподіяння шкоди кількома особами; умови та причини, що сприяли заподіянню шкоди, та її наслідки. У висновку розслідування викладаються факти, встановлені відповідно до вимог п.3 і 19 цього Положення, та пропозиції про притягнення винної особи (винних осіб) до обмеженої, повної чи підвищеної матеріальної відповідальності, а в разі необхідності - обґрунтування можливості зменшення суми, що підлягає стягненню з винного для відшкодування заподіяної шкоди. До висновку додаються: письмові пояснення особи (осіб), яка притягається до матеріальної відповідальності; письмові пояснення інших осіб, причетних до факту заподіяння шкоди; акти ревізій (перевірок), інвентаризацій, накладні, витяги з обліково-видаткових книг і журналів та інші матеріали розслідування; довідка про вартісну оцінку заподіяної шкоди за підписом начальника відповідної служби та фінансового органу (головного бухгалтера) військової частини. Висновок підписується офіцером, який проводив розслідування. Всі матеріали розслідування подаються на розгляд командиру (начальнику) військової частини, який його затверджує у разі прийняття рішення про стягнення з винного встановленої шкоди.

Військовослужбовці та призвані на збори військовозобов`язані, які притягаються до матеріальної відповідальності, ознайомлюються з матеріалами розслідування, про що у висновках робиться відповідний запис. Вони мають право подавати свої заперечення та клопотання на ім`я командира (начальника) військової частини. Командир (начальник) військової частини після розгляду матеріалів розслідування зобов`язаний особисто провести бесіду з військовослужбовцем або призваним на збори військовозобов`язаним, який притягається до матеріальної відповідальності. Якщо вину військовослужбовця або призваного на збори військовозобов`язаного повністю доведено, командир (начальник) військової частини не пізніш як у місячний термін з дня закінчення розслідування видає наказ про притягнення до матеріальної відповідальності винної особи з зазначенням розміру суми, що підлягає стягненню. У разі, коли шкоду заподіяно кількома особами, у наказі визначається точний розмір суми, що стягується окремо з кожної особи з урахуванням ступеня вини і конкретних обставин.

Приписами п.37 Положення №243/95 встановлено, що матеріальна відповідальність не настає у випадках: коли заподіяна шкода є наслідком дії непереборної сили; не встановлення винної особи; смерті винної особи; коли шкоду заподіяно внаслідок виконання наказу старшого начальника, або виправданого в конкретних умовах службового ризику, або правомірних дій.

Аналіз наведених норм свідчить про те, що до повної матеріальної відповідальності може бути притягнуто військовослужбовця у випадках, передбачених п.3 Положення №243/95, у разі заподіяння прямої дійсної шкоди, наявної з його боку протиправної поведінки та наявності взаємозв`язку між діями військовослужбовця та заподіяною шкодою.

Отже, щоб притягнути особу до повної матеріальної відповідальності необхідно наявність чотирьох умов, визначених п.13 Положення №243/95, з поміж них - вини у заподіянні шкоди, яка, за вказаним пунктом, може бути у формі умислу або необережності.

Аналізуючи положення п.3, 10-15 Положення №243/95, апеляційний суд вважає, що обсяг матеріальної відповідальності (обмежена, повна чи підвищена) ставиться у залежність як від форми вини, так і від певних фактичних обставин, за якими власне визначається винуватість особи у заподіянні державі збитків, відповідно і міра вказаного виду юридичної відповідальності.

З урахуванням того, що законодавством чітко визначено необхідність встановлення вини в діях саме того військовослужбовця, який притягується до повної матеріальної відповідальності, та оскільки йдеться про застосування юридичної відповідальності до позивача, а тому, суд вважає, що відповідачем мав би бути доведений склад правопорушення, вчиненого позивачем та наявність взаємозв`язку між діями останнього та заподіяною шкодою.

Отже, судова колегія зазначає, що для притягнення військовослужбовця до повної матеріальної відповідальності, обов`язковою умовою є підтвердження матеріалами службового розслідування факту умисного чи з необережності скоєння ним дій чи бездіяльності, та з якою метою завдано шкоду або збитки. Під час визначення виду дисциплінарного стягнення необхідно враховувати характер дисциплінарного проступку, обставини, за яких він був вчинений, настання тяжких наслідків, попередню поведінку військовослужбовця та його ставлення до виконання службових обов`язків.

Як вбачається із матеріалів справи, а саме із акту проведеного службового розслідування, що в ході проведення службового розслідування було встановлено, що відповідно до видаткової накладної за №005 від 19.06.2015р. ВЧ НОМЕР_1 було закуплено ПВХ плівку прозору, лист 2,44 * 22м, товщина листа 0,3мм, у кількості 10 шт., ціна за одиницю 230грн..

Згідно з актом прийому-передачі майна за №335 від 10.03.2017р. ПВХ плівка прозора, лист 2,44 * 22м, товщина листа 0,3мм, в кількості 3 шт. була передана капітану 2 рангу ОСОБА_2 .

Відповідно до Книги кількісно-сумового обліку оперативного відділення (розпочато 1.01.2017р.) станом на 1.06.2018р. ПВХ плівка прозора, лист 2,44 * 22м, товщина листа 0,3мм, в кількості 10 штук в наявності, що підтверджується підписами бухгалтера 1 категорії фінансово-економічної служби військової частини НОМЕР_3 старшини 2 статті ОСОБА_3 та майора ОСОБА_1 , з них 7 шт. знаходились на складі оперативного відділення військової частини НОМЕР_1 і 3 шт. знаходились на зберіганні у капітана 2 рангу ОСОБА_2 .

На підставі наказу командира військової частини НОМЕР_1 за №16 від 31.05.2018р. комісією проводилася інвентаризація військового майна станом на 1.07.2018р..

У відповідності до Інвентаризаційного опису за №22 необоротних активів від 27.06.2018р., Протоколу за №23 інвентаризаційної комісії від 27.06.2018р. усі цінності були перевірені комісією в натуральному вигляді в присутності ОСОБА_1 та внесені в опис. Претензій до інвентаризаційної комісії ОСОБА_1 не мав, цінності, перелічені в описі, знаходились на відповідальному зберіганні ОСОБА_1 , що підтверджується його особистим підписом.

В ході проведення службового розслідування було виявлено фактичну наявність ПВХ плівки прозорої, лист 2,44 * 22м, товщина листа 0,3мм, в кількості 1шт. на зберіганні у ОСОБА_1 .

Станом на 26.12.2018р. фактична наявність ПВХ плівки прозорої, лист 2,44 * 22м, товщина листа 0,3мм, на складі майна оперативного відділення військової частини НОМЕР_1 в кількості 6 шт. була відсутня.

Згідно довідки-розрахунку сума нестачі на складі майна оперативного відділення військової частини НОМЕР_1 становила 1 380грн..

Аналізуючи вищезазначене, судова колегія зазначає, що саме ОСОБА_1 був відповідальним за зберігання майна оперативного відділення військової частини НОМЕР_1 , тобто матеріально-відповідальною особою, що не було враховано судом першої інстанції.

Враховуючи вищевикладене, апеляційний суд вважає, що командир військової частини приймаючи оскаржуваний наказ діяв на підставі та в межах чинних норм законодавства України, оскільки саме ОСОБА_1 був матеріально відповідальною особою за зберігання майна оперативного відділення ВЧ НОМЕР_1 .

Виходячи з наведеного, судова колегія вважає за необхідним рішення суду першої інстанції скасувати, прийняти по справі нову постанову про відмову у задоволенні позовних вимог.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.246,315,317 КАС України, колегія суддів,-

П О С Т А Н О В И Л А:
Апеляційну скаргу Військової частини НОМЕР_1 задовольнити.

Рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 26 червня 2019р. скасувати.

Прийняти по справі нове рішення, яким у задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправним та скасування наказу - відмовити.

Постанова суду набирає законної сили з дати її проголошення та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту судового рішення.

Повний текст судового рішення виготовлений 27 листопада 2019р.

Головуючий: Ю.М. Градовський

Судді: А.В. Крусян

О.В. Яковлєв