Справа № 160/5709/19
Суддя: Лозицька Ірина Олександрівна
Дата ухвалення: 2019-11-12 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
12 листопада 2019 року Справа № 160/5709/19
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого суддіЛозицької І.О.,
розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін у місті Дніпрі адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області, відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області про визнання протиправною та скасування постанови, -
До Дніпропетровського окружного адміністративного суду звернулась ОСОБА_1 з позовом до Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області, відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області, в я кому просить суд:
- визнати протиправною та скасувати постанову старшого державного виконавця відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області - Куліковської Альони Олександрівни від 27 жовтня 2017 року про стягнення з ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , виконавчого збору у розмірі 496919,13 грн., яка прийнята в межах виконавчого провадження ВП 52257117 при виконанні виконавчого листа № 2-765/11, виданого 15 листопада 2012 року Новомосковським міськрайонним судом Дніпропетровської області.
Ухвалою суду від 13.09.2019 року адміністративний позов ОСОБА_1 був залишений без руху, оскільки, не відповідав вимогам ст. ст. 160, 161 КАС України та надано позивачу п`ятиденний строк для усунення недоліків позовної заяви шляхом надання суду оригіналу позовної заяви разом з поданими до неї документами для суду та її копій разом з доданими до неї документами для направлення відповідачам.
У встановлений судом строк на виконання ухвали суду від 13.09.2019 року позивач усунув недоліки позовної заяви належним чином.
Ухвалою суду від 07.10.2019 року поновлено ОСОБА_1 строк на звернення до адміністративного суду з даним позовом та було відкрито провадження у справі та призначено справу до розгляду по суті за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами з 08.11.2019 року, а також встановлено відповідачам строк для надання відзиву на позов та докази на його обґрунтування, та витребувано у Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області завірені належним чином матеріали виконавчого провадження № 52257117 щодо примусового виконання виконавчого листа № 2-765/11, виданого 15.11.2012 року Новомосковським міськрайонним судом Дніпропетровської області.
Позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що постановою старшого державного виконавця ВПВР УДВС ГТУЮ - Куліковською Альоною Олександрівною від 20 вересня 2016 року було відкрито виконавче провадження № 52257117 щодо примусового виконання виконавчого листа № 2-765/11, виданого 15 листопада 2012 року Новомосковським міськрайонним судом Дніпропетровської області на підставі заочного рішення Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 24 листопада 2011 року у справі за позовом ПАТ «Сбербанк Росії» до ОСОБА_1 , третя особа ОСОБА_2 про звернення стягнення на предмет іпотеки.
Так, заочним рішенням Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 24 листопада 2011 року позов ПАТ «Сбербанк Росії» до ОСОБА_1 , третя особа ОСОБА_2 про звернення стягнення на предмет іпотеки задоволено, в рахунок погашення заборгованості ОСОБА_2 перед ПАТ «Сбербанк Росії» по договору про відкриття кредитної лінії № 10-Н/08/14ФО/П від 12 червня 2008 року, звернено стягнення на нерухоме майно, яке зазначено в договорі іпотеки від 12 червня 2008 року, посвідченого приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу та зареєстрований в реєстрі за № 6539.
За поясненнями позивача, надалі судом неодноразово приймалися додаткові рішення та рішення про виправлення описок стосовно невірного значення розміру заборгованості, кадастрових номерів земельних ділянок тощо. Загалом вказаним рішенням Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області (із виправленнями та доповненнями) було звернено стягнення на одинадцять земельних ділянок, різної площі, які переважно знаходяться в с . Орловщина, Новомосковського району Дніпропетровської області, та на праві власності належать майновому поручителю - ОСОБА_1 , в рахунок погашення заборгованості ОСОБА_2 перед ПАТ «Сбербанк Росії» за договором про відкриття кредитної лінії № 10-Н/08/14/ФО/П від 12 червня 2008 року.
Позивач зазначає, що інші земельні ділянки неодноразово виносилися на прилюдні торги, однак так і не були реалізовані, що стало наслідком передачі такого майна у рахунок погашення боргу стягувачу за ціною третіх електронних торгів, загальний розмір якого (майна) склав 787896,30 грн., про що свідчить постанова державного виконавця від 29 вересня 2017 року та акт передачі майна стягувачу у рахунок погашення боргу.
Постановою державного виконавця від 27 жовтня 2017 року виконавчий лист № 2-765/11, виданий 15 листопада 2012 року Новомосковським міськрайонним судом Дніпропетровської області - повернуто стягувачу.
Разом з тим, як зазначає позивач, 27 жовтня 2017 року старшим державним виконавцем ВПВР УДВС ГТУЮ Куліковською Альоною Олександрівною прийнято постанову про стягнення з ОСОБА_1 виконавчого збору у розмірі 496919,13 грн., яка прийнята в межах виконавчого провадження ВП № 52257117 при виконанні виконавчого листа № 2-765/11, виданого 15 листопада 2012 року Новомосковським міськрайонним судом Дніпропетровської області на підставі судового рішення, прийнятого в порядку цивільного судочинства.
Позивач посилається на ст. 27 Закону України «Про виконавче провадження» (у редакції, що діяла на час прийняття оскаржуваної постанови), відповідно до якої виконавчий збір стягується державним виконавцем у розмірі 10 відсотків суми, що фактично стягнута, повернута, або вартості майна боржника, переданого стягувачу за виконавчим документом.
Проте, державним виконавцем було прийнято постанову про стягнення з позивача виконавчого збору у розмірі 496919,13 грн., тобто 10 відсотків від заборгованості основного боржника ОСОБА_2 .
Також позивач зазначає, що державним виконавцем залишено поза увагою, що позивач не є боржником перед ПАТ «Сбербанк Росії», і не несе солідарну відповідальність за договором про відкриття кредитної лінії № 10-Н/08/14/ФО/П від 12 червня 2008 року. Позивач є лише майновим поручителем, який відповідає перед банком за виконання ОСОБА_2 зобов`язань за договором про відкриття кредитної лінії № 10-Н/08/14/ФО/П від 12 червня 2008 року.
За вказаних підстав, позивач вважає, що постанова старшого державного виконавця відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області - Куліковської Альони Олександрівни від 27 жовтня 2017 року про стягнення з ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , виконавчого збору у розмірі 496919,13 грн., яка прийнята в межах виконавчого провадження ВП 52257117 при виконанні виконавчого листа № 2-765/11, виданого 15 листопада 2012 року Новомосковським міськрайонним судом Дніпропетровської області, є протиправною та підлягає скасуванню.
Відповідачі, у встановлений судом строк, своїм процесуальним правом на подання відзиву на позовну заяву не скористався, причини неподання відзиву на позовну заяву суду не повідомив.
Відповідно до ч. 6 ст. 162 Кодексу адміністративного судочинства України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами.
Справа розглянута в межах строку розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження, встановленого статтею 258 Кодексу адміністративного судочинства України - в межах шістдесяти днів із дня відкриття провадження у справі.
Суд, дослідивши та оцінивши письмові докази, наявні в матеріалах справи, в їх сукупності, проаналізувавши норми законодавства України, дійшов наступних висновків.
Судом встановлено та матеріалами справі підтверджено, що на виконанні відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області перебувало виконавче провадження зареєстроване в автоматизованій системі виконавчих проваджень під № 52257117 відносно боржника ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) з виконання виконавчого листа №2-765/11, виданого Новомосковським міськрайонним судом Дніпропетровської області 15.11.2012 року, відповідно до якого в рахунок погашення заборгованості перед ПАТ «Дочірній банк Сбербанку Росії» по договору про відкриття кредитної лінії № 10-Н/08/14/ФО/П від 12.06.2008 року, яка станом на 24.03.2010 становить 4 987 494,40 грн., з яких - загальна заборгованість за кредитом - 4 541 643, 78 грн., проценти за користування кредитом - 389 736, 55 грн., пеня за прострочення повернення загальної заборгованості за кредитом - 7 464,93 грн., пеня за прострочення сплати процентів за користування кредитом - 48 649,14 грн. звернути стягнення на нерухоме майно, яке зазначено в договорі іпотеки від 12.06.2008 року, посвідченого приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Нощенко Н.М. та зареєстрованого в реєстрі за № 6539.
Так, постановою від 20.09.2016 року старшого державного виконавця відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління у Дніпропетровській області було відкрито виконавче провадження ВП № 52257117 щодо примусового виконання виконавчого листа № 2-765/11, виданого 15.11.2012 року Новомосковським міськрайонним судом Дніпропетровської області.
З матеріалів справи вбачається, що в ході виконавчого провадження державним виконавцем, шляхом проведення електронних торгів, було реалізовано одну земельну ділянку, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 , площею 0,0669 га, за ціною 21 541,80 грн., що підтверджується протоколом проведення електронних торгів № 281666 від 28.08.2017 року, копія якого наявна в матеріалах справи.
Також, з матеріалів справи вбачається, що 29.09.2017 року було винесено постанову про передачу майна стягувачу у рахунок погашення боргу, у зв`язку з тим, що 26.09.2017 року на адресу відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області надійшов лист стягувача за вих. № 9567/4/28-1 від 20.09.2017 року, в якому стягувач заявив письмово про своє бажання залишити за собою 10 з 11 нереалізованих земельних ділянок в рахунок погашення заборгованості за поданим виконавчим документом.
Відповідно до вказаної постанови, державним виконавцем постановлено передати стягувачу (іпотекодержателю) - ПАТ «Сбербанк» в рахунок погашення заборгованості за виконавчим листом № 2-765/11 від 15.11.2012 року, виданого Новомосковським міськрайонним судом Дніпропетровської області наступне майно:
Майно передано за ціною третіх електронних торгів, загальний розмір якої склав 787 896,30 грн.
Передача майна підтверджується також актом про передачу майна стягувачу у рахунок погашення боргу від 29.09.2017 року, копія якого міститься в матеріалах справи.
Постановою державного виконавця від 27.10.2017 року виконавчий лист № 2-765/11, виданий 15.11.2012 року Новомосковським міськрайонним судом Дніпропетровської області,
повернуто стягувачу.
Разом з тим, судом встановлено, що 27.10.2017 року старшим державним виконавцем відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області Куліковською Альоною Олександрівною було винесено постанову про стягнення виконавчого збору з ОСОБА_1 у розмірі 496919,13 грн.
Позивач, не погодившись з діями відповідача та винесеною постановою про стягнення виконавчого збору, звернулася до адміністративного суду з позовом. Тому, спірні правовідносини між сторонами виникли з приводу протиправності постанови про стягнення виконавчого збору від 27.10.2017 року у сумі 496919,13 грн. Вирішуючи спірні правовідносини, суд виходить з наступного.
Поняття та особливості здійснення виконавчого провадження як завершальної стадії судового провадження і примусового виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) визначено Законом України "Про виконавче провадження" № 1404-VIII.
Відповідно до ст. 1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.
Відповідно до положень ст.26 Закону України «Про виконавче провадження» № 1404-VIII виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зазначеного у статті 3 цього Закону, зокрема, за заявою стягувача про примусове виконання рішення.
Згідно з ч.5 ст.26 Закону України «Про виконавче провадження» № 1404-VIII виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження, в якій зазначає про обов`язок боржника подати декларацію про доходи та майно боржника, попереджає боржника про відповідальність за неподання такої декларації або внесення до неї завідомо неправдивих відомостей. У постанові про відкриття виконавчого провадження за рішенням, примусове виконання якого передбачає справляння виконавчого збору, державний виконавець зазначає про стягнення з боржника виконавчого збору в розмірі, встановленому статтею 27 цього Закону.
Відповідно до приписів ст.27 Закону України «Про виконавче провадження» № 1404-VIII (в редакції, що діяла на час винесення оскаржуваної постанови), виконавчий збір - це збір, що справляється на всій території України за примусове виконання рішення органами державної виконавчої служби. Виконавчий збір стягується з боржника до Державного бюджету України. Виконавчий збір стягується державним виконавцем у розмірі 10 відсотків суми, що фактично стягнута, повернута, або вартості майна боржника, переданого стягувачу за виконавчим документом.
Тобто, аналіз наведеної норми дає підстави для висновку, що станом на момент прийняття оскаржуваної постанови від 27 жовтня 2017 року про стягнення виконавчого збору сума такого збору повинна була стягуватись у розмірі 10 відсотків саме від суми, що фактично стягнута, повернута, або вартості майна боржника, переданого стягувачу за виконавчим документом.
Разом з тим з матеріалів справи, а саме, постанови від 29.09.2017 року про передачу майна стягувачу у рахунок погашення боргу та акту від 29.09.2017 року про передачу майна стягувачу у рахунок погашення боргу, копії яких наявні в матеріалах справи, вбачається, що майно передається стягувачу в рахунок погашення суми боргу в розмірі 787896,30 грн, згідно з виконавчим документом: виконавчий лист №2-765/11, виданого 15.11.2012 року.
Суд зазначає, що виконавчий збір має стягуватись у розмірі 10 відсотків саме від вартості майна боржника, переданого стягувачу за виконавчим документом, тобто 10 відсотків від 787896,30 грн.
Проте, старшим державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області Куліковською Альоною Олександрівною 27.10.2017 року було винесено постанову про стягнення виконавчого збору з позивача у розмірі 496919,13 грн. При цьому, з вказаної постанови вбачається, що в ході примусового виконання рішення державним виконавцем було стягнуто виконавчий збір у сумі 1830,31 грн. Решта заборгованості по виконавчому збору залишається не стягнутою. Таким чином, суд доходить до висновку, що державним виконавцем стягується виконавчий збір у розмірі 10 відсотків від загальної заборгованості, а не від вартості майна боржника, переданого стягувачу за виконавчим документом.
Суд вважає за необхідне зазначити, що підставою для стягнення виконавчого збору у межах виконавчого провадження про стягнення з боржника сум коштів, є здійснення державним виконавцем дій по фактичному стягненню з боржника на користь стягувача зазначених у виконавчому документі сум, та виконавчий збір обраховується лише від розміру фактично стягнутих сум.
Аналогічна правова позиція вказана в постанові Верховного Суду від 15 лютого 2018 року № 910/1587/13.
Відповідно до ч.5 ст.242 КАС України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Згідно з ч.2 ст.13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України. Обов`язковість урахування (преюдиційність) судових рішень для інших судів визначається законом.
Відповідно до ч.ч.5-6 ст.13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, є обов`язковими для всіх суб`єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права. Висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, враховуються іншими судами при застосуванні таких норм права.
Окрім того, суд вважає за необхідне зазначити, що відповідно до ч. 4 ст. 78 КАС України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.
Так, з матеріалів справи вбачається, а саме, ухвали Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 21.02.2014 року у справі № 183/136/14-ц, копія якої міститься в матеріалах справи, що суд прийшов до висновку, що ОСОБА_1 не є боржником у розумінні Цивільного кодексу України, вона - майновий поручитель, який відповідає виключно в межах заявленого майна, а тому постанова державного виконавця про стягнення з ОСОБА_1 виконавчого збору та про накладення арешту на майно та заборона його відчуження були винесені з порушенням норм Закону України «Про виконавче провадження» та підлягають скасуванню.
Разом з тим, відповідно до ч. 6 ст. 27 Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції, що діяла на момент оскаржуваної постанови), у разі наступних пред`явлень державному виконавцю до виконання виконавчого документа виконавчий збір стягується в частині, що не була стягнута під час попереднього виконання.
Суд зазначає, що вказана норма є запобіжником подвійного стягнення виконавчого збору за одним й тим самим виконавчим документом.
За таких обставин, з урахуванням зазначеного, суд прийшов до висновку, що дії державного виконавця щодо винесення постанови від 27 жовтня 2017 року про стягнення виконавчого збору є протиправними, а постанова підлягає скасуванню. Таким чином, позовні вимоги підлягають задоволенню.
Згідно з ч.1 та ч.2 ст.6 КАС України суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.
Відповідно до положень ст.9 Конституції України та ст.17, ч.5 ст.19 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди та органи державної влади повинні дотримуватись положень Європейської конвенції з прав людини та її основоположних свобод 1950 року, застосовувати в своїй діяльності рішення Європейського суду з прав людини з питань застосування окремих положень цієї Конвенції.
У рішенні від 31.07.2003 року у справі «Дорани проти Ірландії» Європейський суд з прав людини зазначив, що поняття «ефективний засіб» передбачає запобігання порушенню або припиненню порушення, а так само встановлення механізму відновлення, поновлення порушеного права. Причому, як наголошується у рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Салах Шейх проти Нідерландів», ефективний засіб - це запобігання тому, щоб відбулося виконання заходів, які суперечать Конвенції, або настала подія, наслідки якої будуть незворотними. При вирішенні справи «Каіч та інші проти Хорватії» (рішення від 17.07.2008 року), Європейський суд з прав людини вказав, що для Конвенції було б неприйнятно, якби стаття 13 декларувала право на ефективний засіб захисту але без його практичного застосування. Таким чином, обов`язковим є практичне застосування ефективного механізму захисту. Протилежний підхід суперечитиме принципу верховенства права.
При обранні способу відновлення порушеного права позивача суд виходить з принципу верховенства права щодо гарантування цього права ст.1 Протоколу № 1 до Європейської Конвенції з прав людини, як складової частини змісту і спрямованості діяльності держави, та виходячи з принципу ефективності такого захисту, що обумовлює безпосереднє поновлення судовим рішенням прав особи, що звернулась за судовим захистом без необхідності додаткових її звернень та виконання будь-яких інших умов для цього.
Відповідно до ч. 1 ст. 287 КАС України учасники виконавчого провадження (крім державного виконавця, приватного виконавця) та особи, які залучаються до проведення виконавчих дій, мають право звернутися до адміністративного суду із позовною заявою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця порушено їхні права, свободи чи інтереси, а також якщо законом не встановлено інший порядок судового оскарження рішень, дій чи бездіяльності таких осіб.
Згідно з ч.1 ст. 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Відповідно до ч. 1 ст. 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу, а суд згідно зі ст. 90 цього Кодексу, оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.
Відповідно до ч.2 ст.77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.
Згідно з ч.1 ст.90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.
З урахуванням принципу змагальності, диспозитивності та офіційного з`ясування всіх обставин у справі (ст. 9 КАС України), положення Кодексу адміністративного судочинства України передбачають не лише обов`язок суб`єкта владних повноважень (відповідача у справі) щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності (ч. 2 ст. 77 КАС України), але й обов`язок кожної сторони довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення (ч. 1 ст. 77 КАС України).
З приводу розподілу судових витрат суд зазначає, що відповідно до ч. 1 ст. 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
Як вбачається з матеріалів справи, позивачем при зверненні до суду понесені судові витрати, пов`язані зі сплатою судового збору за подання позовної заяви до суду в розмірі 768,40 грн., що документально підтверджується квитанцією від 19.06.2019 року.
Разом з тим, суд зазначає, що Відділ примусового виконання рішень є структурним підрозділом Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області та не являється юридичною особою, тому судові витрати підлягають стягненню з Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області.
Отже, сплачений позивачем судовий збір за подачу позовної заяви до суду в сумі 768,40 грн. підлягає стягненню за рахунок бюджетних асигнувань з Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області.
Керуючись ст. ст. 2-10, 11, 12, 47, 72-77, 94, 122, 132, 139, 193, 241-246, 250, 251, 257-262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
Адміністративний позов ОСОБА_1 до Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області, відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області про визнання протиправною та скасування постанови - задовольнити.
Визнати протиправною постанову старшого державного виконавця відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області Куліковської Альони Олександрівни від 27 жовтня 2017 року про стягнення з ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ), виконавчого збору у розмірі 496919,13 грн., яка прийнята в межах виконавчого провадження ВП № 52257117 при виконанні виконавчого листа № 2-765/11, виданого 15 листопада 2012 року Новомосковським міськрайонним судом Дніпропетровської області.
Скасувати постанову старшого державного виконавця відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області Куліковської Альони Олександрівни від 27 жовтня 2017 року про стягнення з ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ), виконавчого збору у розмірі 496919,13 грн., яка прийнята в межах виконавчого провадження ВП № 52257117 при виконанні виконавчого листа № 2-765/11, виданого 15 листопада 2012 року Новомосковським міськрайонним судом Дніпропетровської області.
Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в строки, передбачені статтею 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи рішення суду оскаржується до Третього апеляційного адміністративного суду через Дніпропетровський окружний адміністративний суд відповідно до підпункту 15.5 пункту 15 Розділу VII Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України.

Повний текст рішення суду складений 12.11.2019 року.

Суддя І.О. Лозицька