Справа № 440/3772/19
Суддя: О.О. Кукоба
Дата ухвалення: 2019-11-20 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОЛТАВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

і м е н е м У к р а ї н и

20 листопада 2019 року м. ПолтаваСправа №440/3772/19

Полтавський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Кукоби О.О.,

за участю:

секретаря судового засідання Пуленко М.І.,

та представників сторін:

від позивача Винник Р.О.,

від відповідача Предибайло А.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом Публічного акціонерного товариства "Кременчуцький сталеливарний завод" до Державної податкової служби України, третя особа без самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача - Товариство з обмеженою відповідальністю "Машбудінвест" про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії,

В С Т А Н О В И В:

ІСТОРІЯ СПРАВИ

1. Короткий зміст позовних вимог.

Публічне акціонерне товариство "Кременчуцький сталеливарний завод" (надалі - позивач, ПАТ "КСЗ") звернулось до суду з позовом до Державної фіскальної служби України (надалі - ДФС, відповідач), третя особа без самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача - Товариство з обмеженою відповідальністю "Машбудінвест" (надалі - ТОВ "Машбудінвест"), у якому позивач просив:

визнати протиправною дію щодо відмови у прийнятті до реєстрації в Єдиному реєстрі податкових накладних розрахунку коригування кількісних і вартісних показників від 3.09.19 №1 до податкової накладної від 30.12.13 №24;

зобов`язати ДФС України прийняти та зареєструвати в Єдиному реєстрі податкових накладних розрахунок коригування кількісних і вартісних показників від 3.09.19 №1 до податкової накладної від 30.12.13 №24.

Позовні вимоги обґрунтовані посиланням на те, що відповідачем безпідставно відмовлено у реєстрації в ЄРПН розрахунку коригування до податкової накладної, адже до спірних відносин не застосовуються положення статті 102 Податкового кодексу України в частині дотримання строків давності.

2. Позиція відповідача.

Відповідач позов не визнав. У наданому до суду відзиві на позов представник відповідача просив у задоволенні позовних вимог відмовити повністю /а.с. 122-123/. Свою позицію мотивував посиланням на приписи пункту 6 Порядку ведення Єдиного реєстру податкових накладних, відповідно до якого дата складення розрахунку коригування не може перевищувати більше ніж на 1095 календарних днів дату складення податкової накладної.

3. Інші заяви учасників справи.

У судовому засіданні 20.11.19 представником позивача надано відповідь на відзив /а.с. 131-134/, у якій акцентовано увагу на хибному розумінні податковим органом норм чинного законодавства. До того ж, представник позивача зазначив, що податкова накладна від 30.12.13 №24, до якої ПАТ "КСЗ" 3.09.19 складено розрахунок коригування, підлягала реєстрації у ЄРПН, а тому до спірних відносин не застосовуються приписи пункту 6 Порядку ведення Єдиного реєстру податкових накладних, про що зазначено у постановах Верховного Суду від 19.04.18 у справі №810/30/16, від 7.11.18 у справі №816/1403/17. На цій підставі, представник позивача просив задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.

Представник відповідача визнав за недоцільне подавати до суду заперечення на відповідь.

4. Процесуальні дії у справі.

Ухвалою Полтавського окружного адміністративного суду від 15.10.19 провадження у справі за даним позовом відкрито, розгляд справи вирішено проводити за правилами спрощеного позовного провадження з викликом учасників.

5.11.19 розгляд справи відкладено з огляду на неявку до суду представника відповідача та неподання останнім відзиву на позов.

У судовому засіданні 20.11.19 протокольною ухвалою суду, постановленою без виходу до нарадчої кімнати, задоволено клопотання представника відповідача та замінено відповідача у справі з ДФС України на Державну податкову службу України (надалі - ДПС).

Представник позивача у судовому засіданні 20.11.19 позовні вимоги підтримав з підстав, наведених у заявах по суті справи.

Представник відповідача проти позову заперечував посилаючись на мотиви, викладені у відзиві на позов.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ

Між ТОВ "Машбудінвест" (постачальник) та ПАТ "КСЗ" (покупець) 25.12.13 укладено договір №40-03/291, предметом якого визначено поставку позивачу вагонів в асортименті, кількості і за цінами, що зазначені у Специфікаціях /11-16/. Умовами договору передбачено проведення 100% передоплати за продукцію (пункт 4.1).

30.12.13 позивачем перераховано на рахунок ТОВ "Машбудінвест" кошти загалом у розмірі 73,2 млн грн, у т.ч. ПДВ - 12,2 млн грн, що підтверджено копіями платіжних доручень №№ 1090-1093 /а.с. 17-20/ та не заперечувалось відповідачем.

На цій підставі постачальником того ж дня складено податкову накладну №24 про поставку ПАТ "КСЗ" напіввагонів нових, модель 12-4106 загальною вартістю 73,2 млн грн, у т.ч. ПДВ - 12,2 млн грн /а.с. 21/. Залучена до матеріалів справи копія цієї податкової накладної містить відмітку про її реєстрацію у Єдиному реєстрі податкових накладних. Крім того, факт реєстрації податкової накладної від 30.12.13 №24 у ЄРПН підтверджено копією квитанції №1 від 9.01.14 /а.с. 22/.

3.09.19 постачальник здійснив повернення попередньої оплати за продукцію у розмірі 28,52 млн грн, у т.ч. ПДВ - 4753333,33 грн /а.с. 34/, з урахуванням чого позивач склав розрахунок коригування кількісних і вартісних показників від 3.09.19 №1 до податкової накладної від 30.12.13 №24 на суму 28520000,00 грн, у т.ч. ПДВ - 4753333,33 грн /а.с. 23/.

13.09.19 розрахунок коригування від 3.09.19 №1 надіслано ДПС України з метою реєстрації у ЄРПН. Однак, у відповідь позивачем отримано квитанцію №1, у якій повідомлено про відхилення документа з посиланням на порушення вимог статті 102 Податкового кодексу України та пункту 6 Порядку ведення Єдиного реєстру податкових накладних, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 29.12.10 №1246, оскільки дата складення розрахунку коригування не може перевищувати більше ніж на 1095 календарних днів дату складання податкової накладної /а.с. 24/.

Не погодившись з такими доводами податкового органу, позивач звернувся до суду з цим позовом.

ДЖЕРЕЛА ПРАВА /у редакції, чинній на момент виникнення спірних відносин/.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною другої статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

В силу положень підпункту 16.1.3 пункту 16.1 статті 16 Податкового кодексу України платник податків зобов`язаний подавати до контролюючих органів у порядку, встановленому податковим та митним законодавством, декларації, звітність та інші документи, пов`язані з обчисленням і сплатою податків та зборів.

За змістом підпункту "а" пункту 187.1 статті 187 Податкового кодексу України датою виникнення податкових зобов`язань з постачання товарів/послуг вважається дата, яка припадає на податковий період, протягом якого відбувається будь-яка з подій, що сталася раніше: дата зарахування коштів від покупця/замовника на банківський рахунок платника податку як оплата товарів/послуг, що підлягають постачанню.

За приписами пункту 201.1 статті 201 Податкового кодексу України платник податку зобов`язаний надати покупцю (отримувачу) на його вимогу підписану уповноваженою платником особою та скріплену печаткою (за наявності) податкову накладну, складену за вибором покупця (отримувача) в один з таких способів: а) у паперовому вигляді; б) в електронній формі з дотриманням умови щодо реєстрації у порядку, визначеному законодавством, електронного підпису уповноваженої платником особи та умови реєстрації податкової накладної у Єдиному реєстрі податкових накладних. У такому разі складання податкової накладної у паперовому вигляді не є обов`язковим.

Пунктом 201.4 цієї статті визначено, що податкова накладна складається у двох примірниках у день виникнення податкових зобов`язань продавця. Один примірник видається покупцю, а другий залишається у продавця. У разі складання податкової накладної у паперовому вигляді покупцю видається оригінал, а копія залишається у продавця.

А відповідно до абзаців другого, третього пункту 201.10 статті 201 Податкового кодексу України, при здійсненні операцій з постачання товарів/послуг платник податку - продавець товарів/послуг зобов`язаний надати покупцю податкову накладну та зареєструвати її в Єдиному реєстрі податкових накладних.

Підтвердженням продавцю про прийняття його податкової накладної та/або розрахунку коригування до Єдиного реєстру податкових накладних є квитанція в електронному вигляді у текстовому форматі, яка надсилається протягом операційного дня.

При цьому, як визначено пунктом 11 підрозділу 2 розділу ХХ "Перехідні положення" Податкового кодексу України, реєстрація податкових накладних платниками податку на додану вартість - продавцями в Єдиному реєстрі податкових накладних запроваджується для платників цього податку, у яких сума податку на додану вартість в одній податковій накладній становить: понад 1 мільйон гривень - з 1 січня 2011 року.

У свою чергу, відповідно до пункту 192.1 статті 192 Податкового кодексу України, якщо після постачання товарів/послуг здійснюється будь-яка зміна суми компенсації їх вартості, включаючи наступний за постачанням перегляд цін, перерахунок у випадках повернення товарів/послуг особі, яка їх надала, або при поверненні постачальником суми попередньої оплати товарів/послуг, суми податкових зобов`язань та податкового кредиту постачальника та отримувача підлягають відповідному коригуванню на підставі розрахунку коригування до податкової накладної, складеному в порядку, встановленому для податкових накладних, та зареєстрованому в Єдиному реєстрі податкових накладних.

Розрахунок коригування, складений постачальником товарів/послуг до податкової накладної, яка складена на отримувача - платника податку, підлягає реєстрації в Єдиному реєстрі податкових накладних: постачальником (продавцем) товарів/послуг, якщо передбачається збільшення суми компенсації їх вартості на користь такого постачальника або якщо коригування кількісних та вартісних показників у підсумку не змінює суму компенсації; отримувачем (покупцем) товарів/послуг, якщо передбачається зменшення суми компенсації вартості товарів/послуг їх постачальнику, для чого постачальник надсилає складений розрахунок коригування отримувачу.

Складені платником податку розрахунки коригування до податкових накладних, складених до 1 лютого 2015 року, розрахунки коригування до податкових накладних, які не підлягали наданню отримувачу (покупцю) - платнику податку, підлягають реєстрації в Єдиному реєстрі податкових накладних постачальником (продавцем). Зазначене не поширюється на розрахунки коригування, що передбачають зменшення суми компенсації вартості товарів/послуг їх постачальнику (зменшення податкового зобов`язання постачальника та податкового кредиту отримувача), складені після 1 липня 2015 року до податкових накладних, складених до 1 липня 2015 року на отримувача (покупця) - платника податку, які підлягають реєстрації в Єдиному реєстрі податкових накладних отримувачем (покупцем) товарів/послуг.

Пунктом 6 Порядку ведення Єдиного реєстру податкових накладних, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 29.12.10 №1246 (у редакції постанови Кабінету Міністрів України від 26.04.17 №341), передбачено, що розрахунок коригування до податкової накладної, яка складена до 1 лютого 2015 р. та не підлягала реєстрації відповідно до пункту 11 підрозділу 2 розділу XX "Перехідні положення" Кодексу, підлягає реєстрації після реєстрації такої накладної, для чого постачальник (продавець) товарів/послуг повинен протягом операційного дня зареєструвати податкову накладну (незалежно від дати її складення з урахуванням строків давності, визначених статтею 102 Кодексу) та розрахунок коригування.

ОЦІНКА СУДОМ ОБСТАВИН СПРАВИ

Суд враховує, що між сторонами відсутній спір щодо визначення особи, відповідальної за реєстрацію розрахунку коригування від 3.09.19 №1 до податкової накладної від 30.12.13 №24 у Єдиному реєстрі податкових накладних.

Натомість, у цій справі податковий орган мотивував відмову у реєстрації розрахунку коригування від 3.09.19 №1 до податкової накладної від 30.12.13 №24 посиланням на те, що з моменту складення відповідної податкової накладної минуло більше ніж 1095 календарних днів, а тому відповідний розрахунок коригування не може бути прийнятий для реєстрації у ЄРПН з огляду на пропуск строку давності, визначеного статтею 102 ПК України.

Оцінюючи правомірність такої відмови суд враховує висновки Верховного Суду, викладені у постанові від 27.11.18 у справі №826/5011/17.

Так, у цій справі Верховний Суд зазначив, що з метою застосування строку, визначеного статтею 102 Податкового кодексу України, як підстави для відмови у реєстрації розрахунку коригування до податкової накладної, необхідна наявність сукупності обставин, а саме: податкова накладна, до якої подається розрахунок коригування, повинна бути складена до 1 лютого 2015 року; ця податкова накладна не підлягала внесенню до Реєстру у зв`язку з недосягненням суми, визначеної пунктом 11 підрозділу 2 розділу ХХ "Перехідні положення" Податкового кодексу України; ця податкова накладна не зареєстрована у Реєстрі з урахуванням строків давності, встановлених статтею 102 зазначеного Кодексу, на момент подачі розрахунку коригування до неї.

Разом з цим, у спірних відносинах податкову накладну від 30.12.13 №24 зареєстровано у Єдиному реєстрі податкових накладних 9.01.14 /а.с. 22/, адже сума ПДВ в ній становила 12,2 млн грн, що перевищувало суму, визначену пунктом 11 підрозділу 2 розділу ХХ "Перехідні положення" Податкового кодексу України.

Відтак, розрахунок коригування від 3.09.19 №1 до податкової накладної від 30.12.13 №24 належить зареєструвати у Єдиному реєстрі податкових накладних з огляду на вищенаведені приписи пункту 192.1 статті 192 Податкового кодексу України.

З урахуванням наведеного, суд визнає безпідставними твердження відповідача про те, що у разі, якщо повернення постачальником суми попередньої оплати товарів/послуг відбувається після спливу 1095 днів з періоду, в якому були визначені податкові зобов`язання з податку на додану вартість, то такий платник податків не може застосовувати норми пункту 192.1 статті 192 Податкового кодексу України і відкоригувати податкові зобов`язання з податку на додану вартість, адже таке твердження податкового органу ґрунтується на помилковому тлумаченні зазначених норм податкового законодавства.

Аналогічних висновків щодо правозастосування у спірних відносинах дотримується Верховний Суд, зокрема у постановах від 19.04.18 у справі №810/30/16, від 7.11.18 у справі №816/1403/17.

Згідно з частиною першою статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до частини другої статті 77 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Однак, у цій справі відповідачем не доведено правомірність відмови щодо реєстрації у ЄРПН розрахунку коригування до податкової накладної.

Пунктом 20 Порядку ведення Єдиного реєстру податкових накладних визначено, що у разі надходження до ДФС рішення суду про реєстрацію або скасування реєстрації податкових накладних та/або розрахунків коригування, яке набрало законної сили, такі податкові накладні та/або розрахунки коригування реєструються після проведення перевірок, визначених пунктом 12 цього Порядку (крім абзацу десятого), або їх реєстрація скасовується. При цьому датою реєстрації або скасування реєстрації вважається день, зазначений в такому рішенні, або день набрання законної сили рішенням суду.

Отже, належним способом захисту прав позивача є зобов`язання податкового органу зареєструвати у ЄРПН відповідний розрахунок коригування до податкової накладної.

Зважаючи на встановлені в ході судового розгляду фактичні обставини справи та враховуючи вищенаведені норми законодавства, якими урегульовано спірні відносини, суд дійшов висновку про задоволення позову ПАТ "КСЗ" повністю.

РОЗПОДІЛ СУДОВИХ ВИТРАТ

Згідно з частиною першою статті 132 Кодексу адміністративного судочинства України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Позивачем при зверненні до суду сплачено судовий збір у розмірі 3842,00 грн, що підтверджено платіжним дорученням від 30.09.19 №41572 /а.с. 3/.

Сплачену суму судового збору зараховано до спеціального фонду Державного бюджету України, що підтверджено випискою /а.с. 4/.

Відповідно до частини першої статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Разом з цим, суд враховує, що в силу положень пункту 23 частини першої статті 4, пунктів 3, 4 частини першої статті 5, пунктів 3, 4 частини другої статті 245 КАС України, вимога про зобов`язання відповідача зареєструвати розрахунок коригування у ЄРПН є похідною від позовної вимоги про визнання протиправними дій податкового органу щодо відмови у реєстрації цього розрахунку, а тому ці вимоги мають розглядатись як одна позовна вимога немайнового характеру.

За змістом підпункту 1 пункту 3 частини другої статті 4 Закону України "Про судовий збір" за подання до адміністративного суду позову немайнового характеру, який подано юридичною особою, сплачується судовий збір у розмірі одного прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Відповідно до статті 7 Закону України "Про Державний бюджет України на 2019 рік" прожитковий мінімум для працездатних осіб з 1 січня 2019 року становить 1921 гривню.

Відтак, за звернення до суду з цим позовом ПАТ "КСЗ" мало сплатити судовий збір у розмірі 1921,00 грн.

Згідно з пунктом 1 частини першої статті 7 Закону України "Про судовий збір" сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила за ухвалою суду в разі зменшення розміру позовних вимог або внесення судового збору в більшому розмірі, ніж встановлено законом.

З урахуванням наведеного, судові витрати позивача зі сплати судового збору у розмірі 3842,00 грн належить компенсувати шляхом стягнення на користь ПАТ "КСЗ" за рахунок бюджетних асигнувань ДПС України коштів у розмірі 1921,00 грн та повернення платнику з Державного бюджету України судового збору у розмірі 1921,00 грн.

Представником позивача також заявлено клопотання про відшкодування витрат на правничу допомогу у розмірі 26500,00 грн.

Представник відповідача у судовому засіданні заперечував проти відшкодування витрат ПАТ "КСЗ" на професійну правничу допомогу у заявленому розмірі з огляду на їх неспівмірність зі складністю даного спору.

Оцінюючи доводи сторін у цій частині, суд виходить з такого.

У відповідності до пункту 1 частини третьої статті 132 Кодексу адміністративного судочинства України, до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

За змістом статті 134 Кодексу адміністративного судочинства України, за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.

Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Крім того, як визначено частиною дев`ятою статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України, при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору (у випадках, коли відповідно до закону досудове вирішення спору є обов`язковим) та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.

Системно проаналізувавши наведені вище норми КАС України, суд зазначає, що документально підтверджені судові витрати належить компенсувати стороні, яка не є суб`єктом владних повноважень, та на користь якої ухвалене рішення, за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень.

При цьому, склад та розміри витрат, пов`язаних з оплатою правничої допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правничої допомоги, документи, що свідчать про оплату обґрунтованого гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правничої допомоги, оформлені у встановленому законом порядку.

Даний висновок узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, викладеною у постановах від 21.03.18 у справі №815/4300/17, від 11.04.18 у справі №814/698/16, від 18.10.18 у справі №813/4989/17, від 17.09.19 у справі №810/3806/18.

У цій справі на підтвердження розміру витрат представником позивача надані копії договору від 24.01.18 про надання правової допомоги /а.с. 36-41/, додаткової угоди від 28.12.18 /а.с. 42/, прейскуранта цін /а.с. 43-46/, додаткової угоди від 13.09.19 /а.с. 47-48/, а також детальний опис наданих послуг /а.с. 61-63/, копії акта від 4.11.19 №1 про прийняття-передачу наданих послуг та платіжного доручення від 4.11.19 №42679 /а.с. 60, 64-65/.

Дослідивши надані представником позивача документи, суд встановив, що до складу витрат на правничу допомогу включені такі види наданих послуг: ознайомлення з ухвалою про порушення провадження у цій справі, надання роз`яснень та консультації посадових осіб клієнта з питань наслідків відкриття провадження у справі, порядку і строків судового розгляду, вчинення процесуальних дій, оскарження рішень суду з процесуальних питань, послідовності та способу виконання ухвали; складення заяви про розподілу судових витрат, складання документів по суті справи з їх направленням відповідачу та суду (вартість 15000,00 грн), вивчення та правовий аналіз рішення суб`єкта владних повноважень (чотири години вартістю 2000,00 грн), консультації клієнта щодо порядку оскарження рішення суб`єкта владних повноважень (чотири години вартістю 2000,00 грн), вивчення документів щодо оскарження рішення СВП (чотири години вартістю 2000,00 грн), формування, виготовлення, систематизація, групування доказів вартістю 1500,00 грн, складення тексту позовної заяви, її направлення до суду - три години вартістю 4000,00 грн /а.с. 64-65/.

Разом з цим, суд враховує, що даний спір виник у справі незначної складності та не характеризується наявністю виключної правової проблеми, значним суспільним інтересом до її розгляду, великою кількістю зібраних і поданих до суду доказів тощо.

Складена адвокатом позовна заява повністю ґрунтується на висновках Верховного Суду, що викладені у постановах від 19.04.18 у справі №810/30/16, від 7.11.18 у справі №816/1403/17.

Долучені до позовної заяви копії документів в якості письмових доказів за обсягом займають 38 аркушів, що свідчить про їх незначну кількість.

Спір не стосувався оскарження рішення суб`єкта владних повноважень, адже відповідачем не приймались жодні нормативно-правові акти чи акти індивідуальної дії зі спірного питання.

Представником позивача підготовлено відповідь на відзив, що за змістом повністю дублює позов.

Визначення позивачем та його представником вартості послуг з консультування довірителя з питань відкриття судом провадження у справі у розмірі 15000,00 грн є не обґрунтованим.

У справі проведене одне судове засідання 20.11.19 тривалістю 35 хв., що підтверджено протоколом судового засідання /а.с. 149-150/.

Представник позивача не знайомився з матеріалами справи.

Суду не надано доказів вжиття адвокатом заходів в інтересах клієнта з метою досудового врегулювання спору.

З урахуванням наведеного, оцінивши надані представником позивача докази у їх сукупності, зважаючи на заперечення відповідачем розміру та складу витрат на правничу допомогу, суд, враховуючи принципи обґрунтованості, співмірності та пропорційності судових витрат, дійшов висновку про необхідність зменшення витрат на професійну правничу допомогу у цій справі до 4500,00 грн.

Відповідач доказів понесення судових витрат до суду не надав.

Керуючись статтями 2, 3, 5-10, 72-77, 90, 132, 134, 139, 241-246, 257-262, підпунктом 15.5 пункту 15 розділу VII "Перехідні положення" Кодексу адміністративного судочинства України, Полтавський окружний адміністративний суд

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги Публічного акціонерного товариства "Кременчуцький сталеливарний завод" до Державної податкової служби України, третя особа без самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача - Товариство з обмеженою відповідальністю "Машбудінвест" про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії задовольнити.

Визнати протиправними дії Державної податкової служби України щодо відмови у прийнятті до реєстрації в Єдиному реєстрі податкових накладних розрахунку коригування кількісних і вартісних показників від 3 вересня 2019 року №1 до податкової накладної від 30 грудня 2013 року №24, поданого Публічним акціонерним товариством "Кременчуцький сталеливарний завод".

Зобов`язати Державну податкову служби України (; Львівська площа, 8, м. Київ, 04053) прийняти та зареєструвати в Єдиному реєстрі податкових накладних розрахунок коригування кількісних і вартісних показників від 3 вересня 2019 року №1 до податкової накладної від 30 грудня 2013 року №24.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Державної податкової служби України (; Львівська площа, 8, м. Київ, 04053) на користь Публічного акціонерного товариства "Кременчуцький сталеливарний завод" (; вул. І. Приходька, 141, м. Кременчук, Полтавська область, 39621) судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 1921,00 грн (одна тисяча дев`ятсот двадцять одна гривня) та 4500,00 грн (чотири тисячі п`ятсот гривень) витрат на професійну правничу допомогу.

Повернути Публічному акціонерному товариству "Кременчуцький сталеливарний завод" (; вул. І. Приходька, 141, м. Кременчук, Полтавська область, 39621) з Державного бюджету України надміру сплачений судовий збір у розмірі 1921,00 грн (одна тисяча дев`ятсот двадцять одна гривня) на підставі платіжного доручення від 30 вересня 2019 року №41572.

Рішення набирає законної сили відповідно до положень статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене до Другого апеляційного адміністративного суду у порядку та строки, визначені статтями 293, 295, підпунктом 15.5 пункту 15 Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України.

Повний текст рішення складено 25 листопада 2019 року.

Суддя О.О. Кукоба