Справа № 607/24774/19
Суддя: Грицак Р. М.
Дата ухвалення: 2019-11-28 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28.11.2019 Справа №607/24774/19

Тернопільський міськрайонний суд Тернопільської області

в складі головуючого Грицак Р.М.,

за участі секретаря Білецької Ю.Ю.

позивача ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м. Тернополі за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Управління патрульної поліції в Житомирській області, інспектора роти №3 батальйону Управління патрульної поліції в Житомирській області лейтенанта Ткачука Едуарда Володимировича про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення,-

В С Т А Н О В И В :

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом до Управління патрульної поліції в Житомирській області, інспектора роти №3 батальйону Управління патрульної поліції в Житомирській області лейтенанта Ткачука Едуарда Володимировича про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ДП18 №050189 від 15 червня 2019 року, згідно якої його притягнуто до адміністративної відповідальності за частиною 3 статті 121 та частиною 1 статті 122 Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі - КУпАП) та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 340 грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що 15 червня 2019 року близько 19 год. 35 хв. він керуючи транспортним засобом «Mercedes-Benz Sprinter 312», державний номерний знак НОМЕР_1 , рухався по автодорозі Київ-Чоп 213 км + НОМЕР_2 м та був зупинений працівниками патрульної поліції у зв`язку із розмовою по телефоні за кермом. Він інспектора поліції попросив надати йому докази вчинення правопорушення, однак інспектор сів у патрульний автомобіль і поїхав. Він зателефонував на гарячу лінію 102, на що йому повідомили, щоб він рухався далі. Про існування оспорюваної постанови він дізнався з листа відділу ДВС, відтак вважає, що постанова була винесена без його присутності. З постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення серії ДП18 №050189 від 15 червня 2019 року вбачається, що йому ставиться у вину порушення правил п.22.4 ПДР України щодо позначення вантажу, який виступає за габарити транспортного засобу спереду або ззаду більш як на 1 м та правил п.31.3 б) ПДР України якими заборонено експлуатацію транспортного засобу який не пройшов обов`язковий технічний контроль. За вказані порушення ПДР України його притягнуто до адміністративної відповідальності передбаченої частиною 3 статті 121 та частиною 1 статті 122 КУпАП. Вважає, що постанова відповідача є незаконною оскільки його транспортний засіб обов`язковому технічному контролю не підлягає, так як є приватним вантажно-бортовим вантажопідйомністю до 3.5 тонн, який він використовує у власних цілях, а не з метою отримання прибутку, а також висновок поліцейського про порушення правил перевезення вантажу, що виступає за габарити транспортного засобу складений без відповідних доказів. Також зазначає, що і у вказаній постанові вказано дату розгляду справи 15.06.2019 року, а дата вчинення правопорушення 15.06.2016 року. Враховуючи вищевказані обставини просить постанову про накладення адміністративного стягнення скасувати та провадження у справі закрити у зв`язку з відсутністю у його діях складу адміністративного правопорушення.

Ухвалою суду від 18 жовтня 2019 року позивачу поновлено пропущений строк звернення до суду із позовом та відкрито провадження у справі.

11 жовтня 2019 року департамент патрульної поліції в особі інспектора роти № 3 батальйону Управління патрульної поліції в Житомирській області лейтенант поліції Ткачук Е.В. надав суду клопотання про залишення позову без розгляду в обґрунтування якого зазначив, що позивачем пропущено десятиденний строк на оскарження постанови про накладення адміністративного стягнення. Так за матеріалами позовної заяви позивач звернувся до суду 16.10.2019, хоча десятий день строку припадає на 25.06.2019. В позовній заяві відсутнє клопотання про поновлення строку у зв`язку з поважними причинами, а лише вказано, що Позивач отримав постанову з виконавчої служби 12.09.2019. Хоча, це не відповідає обставинам справи, а позивач намагається ввести в оману суд, за для уникнення адміністративної відповідальності, оскільки оскаржувана постанова винесена 15.06.2019 у присутності позивача, який отримувати копію постанови відмовився, що підтверджується відеофайлом № 8. Крім того позивачем пропущено строки звернення до суду і після отримання 12.09.2019 року копії оскаржуваної постанови у ДВС, оскільки з позовом звернувся до суду аж через місяць 16.10.2019, тобто після набрання постановою законної сили. Щодо правомірності винесеної постанови зазначає, що вимога інспектора про зупинку транспортного засобу позивача є законною, оскільки відповідно до статей 23, 35 Закону України «Про національну поліцію» передбачено право зупинки колісних транспортних засобів під час їх експлуатації у разі видимих ознак, що свідчать про технічну несправність такого засобу, в даному випадку порушення правил перевезення вантажу, що виступає за габарити транспортного засобу. Крім цього транспортний засіб позивача «Mercedes-Benz Sprinter 312», державний номерний знак НОМЕР_1 , є вантажним, має строк експлуатації більше двох років, відтак підлягає обов`язковому технічному контролю кожні два роки.

Позивач ОСОБА_1 в судовому засіданні позовні вимоги підтримав та просить їх задовольнити в повному обсязі. Крім того суду пояснив, що під час вимірювання габаритів вантажу, який знаходився у його транспортному засобі поліцейським використовувалася сантиметрова неліцензійна сантиметрова стрічка з якої неможливо точно встановити чи вимірювання починалося від нуля. Також зазначив, що інспектором поліції йому не було зачитано його права під час розгляду справи про адміністративне правопорушення.

Представник відповідача в судове засідання не з`явився будучи повідомлений про дату, час та місце розгляду справи. Про причини неявки у судове засідання не повідомив.

Суд, заслухавши пояснення позивача, дослідивши докази, дійшов висновку, що позов не підлягає до задоволення виходячи з наступних підстав.

Згідно постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ДП18 №050189 від 15 червня 2019 року, ОСОБА_1 15 червня 2016 року о 19 год. 35 хв. керуючи транспортним засобом «Mercedes-Benz Sprinter 312», державний номерний знак НОМЕР_1 на автодорозі Київ-Чоп, 213 км + 360 м, перевозив вантаж, що виступав за габарити транспортного засобу ззаду більше як на 1 м та не був позначений відповідно до вимог п.30.3 та п.22.4 ПДР України, а також при перевірці документів було встановлено, що останній не пройшов обов`язковий технічний контроль чим порушив п.31.3 б) ПДР України.

Вказаною постановою позивач притягнутий до адміністративної відповідальності за частиною 3 статті 121 та частиною 1 статті 122 КУпАП у зв`язку з чим на нього накладено стягнення у виді штрафу в розмірі 340 грн.

З вказаної постанови вбачається, що датою розгляду справи є 15.06.2019 року, а дата вчинення правопорушення 15.06.2016 року, однак на думку суду вказана розбіжність у роках є очевидною опискою, яка як недолік оформлення оскаржуваної постанови, не повинна сприйматися як безумовна підстава для висновку щодо протиправності спірного рішення.

Аналогічна правова позиція міститься в постанові Верховного Суду від 11 вересня 2018 року по справі №826/11623/16 (провадження №К/9901/50453/18) та в постанові Верховного Суду від 14 серпня 2018 року по справі №826/15341/15 (провадження №К/9901 /19896/18).

Відповідно до п.22.4 ПДР України вантаж, що виступає за габарити транспортного засобу спереду або ззаду більш як на 1 м, а за шириною перевищує 0,4 м від зовнішнього краю переднього або заднього габаритного ліхтаря, повинен бути позначений відповідно до вимог підпункту "з" пункту 30.3, а саме на відповідних транспортних засобах установлюються розпізнавальний знак "Негабаритний вантаж" затверджений додатком 4 ПДР України, тобто сигнальні щитки або прапорці розміром 400 х 400 мм з нанесеними по діагоналі червоними і білими смугами, що чергуються (ширина - 50 мм), а в темну пору доби та в умовах недостатньої видимості - світлоповертачами або ліхтарями: спереду білого кольору, ззаду - червоного, збоку - оранжевого. Знак розміщується на крайніх зовнішніх частинах вантажу, що виступає за габарити транспортного засобу на відстань, більшу ніж це передбачено пунктом 22.4 цих Правил.

Згідно п.31.3 б) ПДР України забороняється експлуатація транспортних засобів згідно із законодавством якщо вони не пройшли обов`язковий технічний контроль (для транспортних засобів, що підлягають такому контролю).

Частиною 3 статті 121 КУпАП передбачено відповідальність за керування водієм транспортним засобом, що підлягає обов`язковому технічному контролю, але своєчасно його не пройшов та тягне за собою накладення штрафу в розмірі двадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Відповідно до частини 1 статті 122 КУпАП перевищення встановлених обмежень швидкості руху транспортних засобів більш як на двадцять кілометрів на годину, порушення вимог дорожніх знаків та розмітки проїзної частини доріг, правил перевезення вантажів, буксирування транспортних засобів, зупинки, стоянки, проїзду пішохідних переходів, ненадання переваги у русі пішоходам на нерегульованих пішохідних переходах, а так само порушення встановленої для транспортних засобів заборони рухатися тротуарами чи пішохідними доріжками, - тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі п`ятнадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або 50 штрафних балів.

Надаючи оцінку аргументам позивача щодо протиправності оскаржуваної постанови, суд виходить з наступного.

Частиною першою ст. 5 КАС України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси.

Зі змісту статті 288 КУпАП, статей 19, 20 КАС України слідує, що рішення, дія чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності можуть бути оскаржені до місцевого загального суду як адміністративного суду.

Згідно частини 2 статті 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльність суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, зокрема, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення.

Згідно статті 9 КУпАП, адміністративним правопорушенням визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Згідно з вимогами частини 3 статті 19 Закону України «Про автомобільний транспорт» при державній реєстрації вантажних автомобілів у реєстраційних документах роблять відмітку щодо їх призначення згідно з документами виробника (вантажний автомобіль, причіп, напівпричіп з бортовою платформою відкритого або закритого типу, самоскид, цистерна, сідельний тягач, фургон, для аварійного ремонту, автокран, пожежний, автомобіль-мішалка, вишка розвідувальна чи бурова на автомобілі, для транспортування сміття та інших відходів, технічна допомога, автомобіль прибиральний, автомобіль-майстерня, радіологічна майстерня, автомобіль для пересувних телевізійних і звукових станцій тощо).

Відповідно до частини першої статті 35 Закону України «Про дорожній рух» транспортні засоби, що беруть участь у дорожньому русі та зареєстровані у відповідних підрозділах Міністерства внутрішніх справ України, що забезпечують безпеку дорожнього руху, підлягають обов`язковому технічному контролю відповідно до цієї статті.

Періодичність проходження обов`язкового технічного контролю становить: для легкових автомобілів, що використовуються для перевезення пасажирів або вантажів з метою отримання прибутку, вантажних автомобілів (незалежно від форми власності) вантажопідйомністю до 3,5 тонни, причепів до них із строком експлуатації більше двох років - кожні два роки (частина 7 статті 35 Закону України «Про дорожній рух»).

Згідно з частиною другою, третьою статті 35 Закону України «Про дорожній рух» обов`язковий технічний контроль транспортного засобу передбачає перевірку технічного стану транспортного засобу, а саме: системи гальмового і рульового керування, зовнішніх світлових приладів, пневматичних шин та коліс, світлопропускання скла, газобалонного обладнання (за наявності), інших елементів у частині, що безпосередньо стосується безпеки дорожнього руху та охорони навколишнього природного середовища. Порядок проведення обов`язкового технічного контролю та обсяги перевірки технічного стану транспортних засобів визначає Кабінет Міністрів України.

Порядок проведення обов`язкового технічного контролю та обсяги перевірки технічного стану транспортних засобів затверджено постановою Кабінету Міністрів України від 30 січня 2012 року № 137 (далі - Порядок).

Відповідно до пункту 3 Порядку періодичність проходження обов`язкового технічного контролю для вантажних автомобілів незалежно від форми власності вантажопідйомністю до 3,5 тонни, причепів до них із строком експлуатації більше двох років становить - кожні два роки.

Згідно з підпунктом «б» пункту 31.3 Правил дорожнього руху експлуатація транспортних засобів згідно із законодавством забороняється, якщо вони не пройшли обов`язковий технічний контроль (для транспортних засобів, що підлягають такому контролю).

Відповідно до частини 3 статті 121 Кодексу України про адміністративні правопорушення керування водієм транспортним засобом, що підлягає обов`язковому технічному контролю, але своєчасно його не пройшов, тягне за собою накладення штрафу в розмірі двадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Як вбачається свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_3 ОСОБА_1 є власником автомобіля «Mercedes-Benz Sprinter 312», типу загальний вантажний бортовий, категорії В, повна маса якого складає 3500 тонн, 1998 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_1 .

Тому, з урахуванням вантажного типу транспортного засобу, суд приходить до висновку про те, що автомобіль «Mercedes-Benz Sprinter 312», відповідно до наведених вимог частини 7 статті 35 Закону України «Про дорожній рух», пункту 3 Порядку підлягає обов`язковому періодичному технічному контролю.

Аналогічні висновки викладені у постановах Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 11 січня 2019 року (справа № 361/7761/15а) та від 17 жовтня 2019 року (справа №126/1030/17).

Щодо доводів позивача про відсутність доказів, які б свідчили про правомірність притягнення його до відповідальності за порушення п.30.3 та 22.4 ПДР України, суд зазначає, що з оглянутого та дослідженого відеозапису вбачається, що інспектор звичайною сантиметровою стрічкою проводив заміри вантажу, який перевозився позивачем і встановив виступ вантажу позаду автомобіля на 140 см, та відповідно перевищення габаритів на 40 см. Вказаний вантаж не був позначений розпізнавальним знаком "Негабаритний вантаж" та сигнальними щитками або прапорцями розміром 400 х 400 мм з нанесеними по діагоналі червоними і білими смугами, що чергуються (ширина - 50 мм), а в темну пору доби та в умовах недостатньої видимості - світлоповертачами або ліхтарями: спереду білого кольору, ззаду - червоного, збоку - оранжевого.

Відтак висновок поліцейського викладений у постанові серії ДП18 №050189 від 15 червня 2019 року про наявність в діях ОСОБА_1 порушення п.30.3 та 22.4 ПДР України, відповідальність за яке передбачена ч.1 ст. 122 КУпАП відповідає встановленим обставинам та є правомірним.

Суд відхиляє доводи позивача про відсутність достатніх підстав у відповідача для зупинки його транспортного засобу, оскільки ст. ст. 23, 35 Закону України «Про національну поліцію» передбачено право зупинки колісних транспортних засобів під час їх експлуатації у разі видимих ознак, що свідчать про порушення перевезення вантажів.

Також суд критично оцінює посилання позивача на те, що постанова про накладення адміністративного стягнення була винесена у його відсутності та те, що про факт складання такої йому не було відомо. Зазначене спростовується наданим відповідачем відеозаписом на якому зафіксовано відмову позивача від отримання постанови.

Згідно зі статтею 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Згідно з частиною 2 ст. 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. Згідно ст. 62 Конституції України вина особи, яка притягується до відповідальності, має бути доведена належними доказами, а не ґрунтуватись на припущеннях, усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Відповідно до ч. 5 ст. 242 КАС України «При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду». Так постановою Верховного суду у справі № 536/583/17 вказано «Згідно із частиною 1 статті 276 Кодексу України про адміністративні правопорушення, справа про адміністративне правопорушення розглядається за місцем його вчинення.

Частиною 1 статті 283 Кодексу України про адміністративні правопорушення передбачено, що розглянувши справу про адміністративне правопорушення, орган (посадова особа) виносить постанову по справі.

Разом з тим, частинами 2,4 статті 258 Кодексу України про адміністративні правопорушення встановлено, що у разі вчинення адміністративних правопорушень, розгляд яких віднесено до компетенції Національної поліції, та адміністративних правопорушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксованих в автоматичному режимі протокол не складається. У випадках, передбачених частинами першою та другою цієї статті, уповноваженими органами (посадовими особами) на місці вчинення правопорушення виноситься постанова у справі про адміністративне правопорушення відповідно до вимог статті 283 цього Кодексу.

Отже, у визначених законодавством випадках допускається скорочене провадження у справах про адміністративні правопорушення, яке передбачає, зокрема, фіксацію адміністративного правопорушення і накладання адміністративного стягнення на правопорушника безпосередньо на місці його вчинення. Застосування процедури скороченого провадження у випадках, визначених законом, не призводить до порушення процесуальних прав особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, закріплених в Кодексі України про адміністративні правопорушення.

Висновки аналогічного змісту містяться у рішенні Конституційного Суду України від 26.05.2015року по справі №1-11/2015 за конституційним поданням Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини щодо офіційного тлумачення положення частини першої статті 276 Кодексу України про адміністративні правопорушення».

Посилання позивача на неправомірні дії з боку інспектора поліції, допущені під час складання спірної постанови, є необґрунтованими, оскільки будь-яких доказів наявності таких дій суду не представлено, а доводи адміністративного позову обґрунтовані виключно з посиланням на формальні підстави для скасування спірної постанови, проте такі не підтверджені жодним належним і допустимим доказом та не знайшли свого об`єктивного підтвердження під час розгляду справи в суді та спростовані відеоматеріалами наданими відповідачем.

Суд критично оцінює посилання позивача про те, що оскаржувана постанова винесена 15.06.2019 без присутності позивача, оскільки відеофайлом № 8 підтверджується, що інспектором поліції проведено розгляд справи на місці з винесенням постанови про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , який отримувати копію постанови відмовився.

Також суд звертає увагу на розбіжність показів наданих позивачем ОСОБА_1 у судовому засіданні із розбіжністю обставин викладених у позовній заяві, зокрема, щодо обставин складення постанови про притягнення до адміністративної відповідальності.

Докази підтвердження доводів позивача про те, що ним здійснювався виклик працівників поліції з приводу незаконних дій інспектора поліції, в матеріалах справи відсутні.

Таким чином, сама можливість існування двох точок зору на один предмет не є підставою для сумніву, що відповідач діяв неправомірно. Навпаки, відповідно до п. 2 ст. 90 КАС України ніякі докази не мають для суду наперед встановленої сили.

Пояснення позивача вказують лише на його намагання уникнути несприятливих для нього наслідків у зв`язку із притягненням до адміністративної відповідальності, але не вказують на неправомірність дій відповідача.

Перед судом не доведено порушення відповідачем будь-яких правових норм щодо розгляду справи на місці вчинення адміністративного правопорушення, не встановлено невикористання відповідачем передбачених законом засобів доказування, обов`язковість використання яких була б встановлена законом.

Відтак доказів упередженості відповідача щодо позивача перед судом не доведено. Підстав для сумніву щодо об`єктивності відповідача щодо позивача не вказано.

Таким чином судом встановлено, що поліцейський, як посадова особа яка виконує посадові інструкції, оцінивши докази щодо вчинення позивачем адміністративного правопорушення, за своїм внутрішнім переконанням, керуючись чинними нормативно-правовими актами України та своєю правосвідомістю, встановив порушення позивачем Правил дорожнього руху України та виніс відповідну постанову. Дій, які б обмежили права позивача при розгляді справи вчинено не було. Штраф накладено за частиною 3 статті 121 та частиною 1 статті 122 КУпАП в межах санкції за ці правопорушення.

Вказані вище обставини свідчать про недоведеність позивачем відсутності у його діях порушення вимог ПДР України, що у свою чергу свідчить про доведеність події і складу адміністративного правопорушення, передбаченого частиною 3 статті 121 та частиною 1 статті 122 КУпАП, за які позивача було піддано адміністративному стягненню.

На підставі наданих доказів та вимог чинного законодавства, суд приходить до висновку, що поліцейський при винесенні постанови діяв на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачений законами України, чим повністю виконав вимоги ст. 19 Конституції України, при винесенні оскаржуваної постанови провина особи у вчиненні правопорушення належним чином доведена, позивачем в судовому засіданні не представлено доказів, які б спростовували вчинення ним вказаного у постанові правопорушення, а тому позовні вимоги до задоволення не підлягають.

Керуючись статтями 73-77, 90, 205, 241-246, 255, 268, 280, 286 КАС України, суд, -

У Х В А Л И В :

У задоволенні позову ОСОБА_1 до Управління патрульної поліції в Житомирській області, інспектора роти №3 батальйону Управління патрульної поліції в Житомирській області лейтенанта Ткачука Едуарда Володимировича про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення серії ДП18 №050189 від 15 червня 2019 року відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку апеляційного оскарження, а у разі апеляційного оскарження з моменту проголошення судового рішення суду апеляційної інстанції.

Рішення суду може бути оскаржене в апеляційному порядку до Восьмого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги у 10-денний строк з дня проголошення рішення суду, відповідно до частини 4 ст.286 КАС України.

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_4 , місце проживання: АДРЕСА_1 .

Відповідач: Управління патрульної поліції в Житомирській області, місце знаходження: вул. Покровська, 96, м. Житомир.

Відповідач: інспектора роти №3 батальйону Управління патрульної поліції в Житомирській області лейтенант Ткачук Едуард Володимирович, місце знаходження: вул. Покровська, 96, м. Житомир.

Повний текст даного рішення складений та підписаний судом 28 листопада 2019 року.

Головуючий суддяР. М. Грицак