Справа № 750/4650/17
Суддя: Радишевська О.Р.
Дата ухвалення: 2019-11-29 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

Іменем України

29 листопада 2019 року

Київ

справа №750/4650/17

адміністративне провадження №К/9901/21537/18

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

судді-доповідача - Радишевської О.Р.,

суддів - Кашпур О.В., Уханенка С.А.,

розглянув у порядку письмового провадження як суд касаційної інстанції адміністративну справу №750/4650/17

за позовом Чернігівського об`єднаного управління Пенсійного фонду України до Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Чернігівській області, Публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» про визнання дій неправомірними та зобов`язання вчинити дії, провадження в якій відкрито

за касаційною скаргою Чернігівського об`єднаного управління Пенсійного фонду України на постанову Деснянського районного суду міста Чернігова від 30 червня 2017 року, прийняту в складі головуючого судді Логвіної Т.В., та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 28 вересня 2017 року, постановлену в складі колегії суддів: головуючого судді Мельничука В.П., суддів Лічевецького І.О., Мацедонської В.Є.,

УСТАНОВИВ:

І. Суть спору

1. У травні 2017 року Чернігівське об`єднане управління Пенсійного фонду України (далі - Чернігівське ОУПФУ, позивач) звернулося до суду з адміністративним позовом до Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Чернігівській області (далі - Управління ДВС, відповідач), Публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» (далі - ПАТ «Ощадбанк»), у якому просило:

1.1. визнати неправомірними дії Управління ДВС щодо формування та надсилання постанови про арешт коштів та вимоги до ПАТ "Ощадбанк" про списання коштів на суму 44572,42 грн з рахунків Чернігівського ОУПФУ;

1.2. скасувати постанови про арешт коштів і вимоги про списання коштів із рахунків Чернігівського ОУПФУ;

1.3. зобов`язати Управління ДВС повернути на рахунок Чернігівського ОУПФУ 44572,42 грн неправомірно стягнуті кошти;

1.4. зобов`язати Управління ДВС надіслати постанови про стягнення з Чернігівського ОУПФУ витрат виконавчого провадження за результатами примусового виконання судових рішень за позовами ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 ;

1.5. зобов`язати Управління ДВС дотримуватися вимог статей 6, 28 Закону України «Про виконавче провадження» при направленні документів про арешт коштів і списання коштів з рахунків Чернігівського ОУПФУ;

1.6. визнати неправомірними дії ПАТ «Ощадбанк» щодо прийняття до виконання постанов Управління ДВС про арешт коштів та вимог про списання коштів в загальній сумі 44499,79 грн;

1.7. визнати неправомірними дії ПАТ «Ощадбанк» щодо списання коштів із рахунку Чернігівського ОУПФУ № НОМЕР_1 , який призначений для акумуляції збору на обов`язкове державне пенсійне страхування;

1.8. зобов`язати ПАТ «Ощадбанк» дотримуватися вимог статті 1071 Цивільного кодексу України, статті 73 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», статті 6 Закону України «Про виконавче провадження» при отриманні документів від органів державної виконавчої служби про арешт коштів і списання коштів з рахунків Чернігівського ОУПФУ.

2. На обґрунтування позову позивач зазначив, що відповідач порушив вимоги статті 28 Закону України "Про виконавче провадження", позбавив його права на оскарження дій щодо нарахування витрат виконавчого провадження і передчасно включив їх до вимоги про списання коштів.

2.1. Також позивач уважає, що відповідачем порушено вимоги статті 6 Закону України "Про виконавче провадження", якою передбачено, що рішення про стягнення коштів з державних органів виконуються органами, що здійснюють казначейське обслуговування бюджетних коштів.

2.2. Водночас позивач стверджує, що рахунок № НОМЕР_1 , відкритий у ПАТ "Ощадбанк", призначений для акумуляції збору на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування і на нього поширюється заборона нецільового використання коштів, установлена статтею 73 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".

2.3. Отже, дії Управління ДВС щодо прийняття постанови про арешт коштів і вимоги про списання коштів з рахунків Чернігівського ОУПФУ у ПАТ "Ощадбанк" є протиправними.

2.4. Також позивач уважає протиправними дії ПАТ «Ощадбанк» щодо виконання вимог Управління ДВС та списання коштів з рахунку № НОМЕР_1 .

ІІ. Установлені судами фактичні обставини справи

3. Платіжною вимогою від 27.04.2017 з рахунків позивача були списані кошти в рахунок погашення виконавчого збору та витрат виконавчого провадження за виконавчими провадженнями: №53441656 списано 87 грн витрат виконавчого провадження, 12800 грн - виконавчий збір; №53124840 списано 87 грн витрат виконавчого провадження, 6400 грн - виконавчий збір; №53233684 списано 87 грн витрат виконавчого провадження, 12800 грн - виконавчий збір; №52791443 списано 87 грн витрат виконавчого провадження, 5800 грн - виконавчий збір; №52791633 списано 87 грн витрат виконавчого провадження, 5800 грн - виконавчий збір, №53068799 списано 87 грн витрат виконавчого провадження, №53235294 списано 87 грн. витрат виконавчого провадження, №53231573 списано 87 грн витрат виконавчого провадження, №52803809 списано 87 грн витрат виконавчого провадження, №53066421 списано 87 грн витрат виконавчого провадження, №53152333 списано 29,79 грн витрат виконавчого провадження(частково); №52803596 списано 72,63 грн витрат виконавчого провадження (частково).

4. Постанови про стягнення з позивача витрат виконавчого провадження не виносились, оскільки відповідно до частини 2 розділу 6 Інструкції з організації примусового виконання рішень постанова про стягнення витрат виконавчого провадження виноситься на стадії розподілу стягнутих з боржника грошових сум. Стягнуті з боржника кошти, що необхідно перерахувати до державного бюджету як витрати виконавчого провадження, не перераховані та не розподілені у зв`язку з оскарженням дій державного виконавця щодо стягнення коштів.

5. Заперечуючи правомірність указаних дій відповідачів, Чернігівське ОУПФУ звернулося з позовом до суду.

ІІІ. Рішення судів першої та апеляційної інстанцій і мотиви їхнього ухвалення

6. Постановою Деснянського районного суду міста Чернігова від 30 червня 2017 року, залишеною без змін ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 28 вересня 2017 року в задоволенні адміністративного позову відмовлено.

7. Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суди попередніх інстанцій виходили з того, що відповідачем у межах та в спосіб, визначений законом, здійснено дії щодо списання з рахунків боржника коштів виконавчого збору і витрат виконавчого провадження.

7.1. Також суд дійшов висновку про те, що положення статті 6 Закону України "Про виконавче провадження" не поширюється на спірні відносини, оскільки на рахунку Чернігівського ОУПФУ НОМЕР_1, який обслуговується в Чернігівській філії АТ "Ощадбанк", з якого відповідачем списано кошти, зберігаються кошти, які не включаються до складу Державного бюджету України, а тому органи казначейства України не уповноважені виконувати рішення про списання коштів з цього рахунку.

8. Зазначена позиція суду першої інстанції підтримана Київським апеляційним адміністративним судом, який за результатом апеляційного перегляду залишив рішення суду першої інстанції без змін.

IV. Провадження в суді касаційної інстанції

9. Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 18 жовтня 2017 року відкрито касаційне провадження за вказаною скаргою.

10.1. 15 грудня 2017 року, у зв`язку з початком роботи Верховного Суду, припинено процесуальну діяльність Вищого адміністративного суду України.

10.2. 13 лютого 2018 року касаційну скаргу передано для розгляду до Касаційного адміністративного суду в складі Верховного Суду.

10.3. За наслідками автоматизованого розподілу касаційну скаргу передано на розгляд колегії суддів: судді-доповідачу Шарапі В.М., суддям Бевзенку В.М., Данилевич Н.А.

10.4. Розпорядженням заступника керівника апарату Верховного Суду - керівника секретаріату Касаційного адміністративного суду - від 30 травня 2019 року №531/0/78-19, у зв`язку зі зміною спеціалізації та введенням до іншої судової палати судді-доповідача в цій справі, призначений повторний автоматизований розподіл указаної касаційної скарги.

10.5. За наслідками повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 05 червня 2019 року касаційну скаргу передано на розгляд колегії суддів: судді-доповідачу Радишевській О.Р., суддям Кашпур О.В., Уханенку С.А.

11. У касаційній скарзі Чернігівське ОУПФУ, посилаючись на порушення судами попередніх інстанцій норм матеріального та процесуального права, просить скасувати їхні рішення та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги.

12. На обґрунтування касаційної скарги скаржник указує, що державним виконавцем, усупереч вимогам статті 3 Закону України "Про виконавче провадження", прийнято рішення про стягнення коштів без прийняття постанови про стягнення з позивача виконавчого збору та витрат виконавчого провадження.

12.1. Зокрема скаржник указує на те, що оскільки окремих рішень (постанов) державного виконавця про стягнення з позивача виконавчого збору та витрат виконавчого провадження не приймалося, то дії Управління ДВС щодо списання коштів у розмірі 44 572, 42 грн з рахунку Чернігівського ОУПФУ є передчасними.

12.2. Також позивач зазначив, що таке стягнення може бути здійснене лише органами, що здійснюють казначейське обслуговування бюджетних коштів.

12.3. Чернігівське ОУПФУ наголошує, що суди першої та апеляційної інстанцій неправильно тлумачать норму, закріплену частиною другою статті 6 Закону України "Про виконавче провадження", якою передбачено, що рішення про стягнення коштів з державних органів, державного та місцевих бюджетів або бюджетних установ виконуються органами, що здійснюють казначейське обслуговування бюджетних коштів.

12.4. Отже, відповідач неправомірно надіслав вимогу про списання коштів до ПАТ «Ощадбанк», а не до органів Державної казначейської служби України.

12.5. Додатково скаржник зазначив, що відповідачем порушено вимоги статті 73 Закону України «Про загальнообов`язкове пенсійне страхування», якою встановлено заборону використання коштів Пенсійного фонду України на цілі, не передбачені цією статтею.

12.6. Також Чернігівське ОУПФУ вказує, що ПАТ «Ощадбанк», виконуючи вимоги державного виконавця про списання коштів із рахунків позивача, порушив пункти 2.1, 4.2.11, 4.1.10 договору банківського рахунку №130-143744 від 30.03.2016, укладеного між Чернігівським ОУПФУ та ПАТ «Ощадбанк» і вимоги статті 1071 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України).

V. Джерела права й акти їхнього застосування

13. Статтею 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та в спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

14. Згідно зі статтею 1 Закону України від 02 червня 2016 року №1404-VIII "Про виконавче провадження" (далі - Закон №1404-VIII, в редакції, чинній на момент виникнення спірних відносин) виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - це сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та в спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

15. Частиною першою статті 18 Закону №1404-VIII установлено, що виконавець зобов`язаний уживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

16. Відповідно до частини п`ятої статті 26 Закону №1404-VIII виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження, в якій зазначає про обов`язок боржника подати декларацію про доходи та майно боржника, попереджає боржника про відповідальність за неподання такої декларації або внесення до неї завідомо неправдивих відомостей. У постанові про відкриття виконавчого провадження за рішенням, примусове виконання якого передбачає справляння виконавчого збору, державний виконавець зазначає про стягнення з боржника виконавчого збору в розмірі, установленому статтею 27 цього Закону.

17. Згідно з частиною першою та четвертою статті 27 Закону №1404-VIII виконавчий збір - це збір, що справляється на всій території України за примусове виконання рішення органами державної виконавчої служби. Виконавчий збір стягується з боржника до Державного бюджету України. Виконавчий збір перераховується до Державного бюджету України протягом трьох робочих днів з дня надходження на відповідний рахунок органу державної виконавчої служби.

18. Статтею 42 Закону №1404-VIII передбачено, що кошти виконавчого провадження складаються із: виконавчого збору, стягнутого з боржника в порядку, установленому статтею 27 цього Закону, або основної винагороди приватного виконавця; авансового внеску стягувача; стягнутих із боржника коштів на витрати виконавчого провадження.

18.1. Витрати органів державної виконавчої служби та приватного виконавця, пов`язані з організацією та проведенням виконавчих дій щодо забезпечення примусового виконання рішень, є витратами виконавчого провадження. Витрати виконавчого провадження органів державної виконавчої служби здійснюються за рахунок коштів Державного бюджету України та коштів виконавчого провадження, зазначених у пунктах 2 і 3 частини першої цієї статті.

18.2. Витрати виконавчого провадження приватних виконавців здійснюються за рахунок авансового внеску стягувача, стягнутих з боржника коштів на витрати виконавчого провадження. Витрати виконавчого провадження можуть здійснюватися приватним виконавцем за рахунок власних коштів. Розмір і види витрат виконавчого провадження встановлюються Міністерством юстиції України.

18.3. На стадії розподілу стягнутих з боржника грошових сум згідно з вимогами цього Закону або у випадку повернення виконавчого документа стягувачу чи закінчення виконавчого провадження у разі необхідності примусового стягнення з боржника витрат виконавчого провадження виконавцем виноситься постанова про їх стягнення.

19. Частинами першою-другою статті 6 Закону №1404-VIII встановлено, що у випадках, передбачених законом, рішення щодо стягнення майна та коштів виконуються органами доходів і зборів, а рішення щодо стягнення коштів - банками та іншими фінансовими установами. Рішення про стягнення коштів з державних органів, державного та місцевих бюджетів або бюджетних установ виконуються органами, що здійснюють казначейське обслуговування бюджетних коштів.

20. Згідно з частиною першою статті 44 Закону №1404-VIII органи державної виконавчої служби мають рахунки в органах, що здійснюють казначейське обслуговування бюджетних коштів, а також рахунки, у тому числі в іноземній валюті, в державних банках для зарахування коштів виконавчого провадження, обліку депозитних сум і зарахування стягнутих з боржників коштів та їх виплати стягувачам.

21. Пунктом 2 розділу VІ Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 02.04.2012 №512/5 (далі - Інструкція №512/5), визначено, що витрати виконавчого провадження стягуються з боржника на підставі постанови виконавця про їх стягнення, у якій зазначаються види та суми витрат виконавчого провадження. Постанова про стягнення витрат виконавчого провадження надсилається сторонам виконавчого провадження не пізніше наступного робочого дня після її винесення.

21.1. Постанова про стягнення витрат виконавчого провадження виноситься на стадії розподілу стягнутих з боржника грошових сум згідно з вимогами цього Закону або у випадку повернення виконавчого документа стягувачу з підстав, передбачених пунктами 1-4, 6, 7 і 9 частини першої статті 37 Закону, закінчення виконавчого провадження з підстав, передбачених пунктами 1, 2, 4, 6, 7, 9, 11, 14 і 15 частини першої статті 39 Закону.

21.2. Якщо при закінченні виконавчого провадження або поверненні виконавчого документа витрати виконавчого провадження не були стягнуті, постанова про стягнення витрат виконавчого провадження виділяється в окреме провадження і підлягає виконанню в порядку, установленому Законом.

21.3. Державний виконавець зобов`язаний відкрити виконавче провадження за постановою про стягнення витрат виконавчого провадження, виділеною в окреме провадження, не пізніше наступного робочого дня після закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа.

21.4. Розмір і види витрат виконавчого провадження встановлюються Міністерством юстиції України.

22. Пунктом 8 розділу ІІІ Інструкції №512/5 передбачено, що стягнення виконавчого збору здійснюється у порядку, визначеному статтею 27 Закону.

23. Відповідно до пункту 7 розділу 9 Інструкції №512/5 при виконанні рішення, за яким боржник зобов`язаний особисто вчинити певні дії або утриматися від їх вчинення, у разі якщо боржник самостійно не сплачує виконавчий збір, витрати виконавчого провадження, основну винагороду приватного виконавця та накладені на нього штрафи у передбачених Законом випадках, виконавець примусово стягує виконавчий збір, витрати виконавчого провадження, основну винагороду приватного виконавця та накладені на боржника штрафи одночасно із виконанням такого рішення.

VI. Позиція Верховного Суду

24. Суд наголошує на тому, що перевірка законності судових рішень судів першої та апеляційної інстанцій, згідно зі статтею 341 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), здійснюється виключно в частині застосування норм матеріального та процесуального права.

25. Суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази (частина друга статті 341 КАС України).

26. Частиною третьою статті 341 КАС України встановлено, що суд не обмежений доводами та вимогами касаційної скарги, якщо під час розгляду справи буде виявлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

27. Вирішуючи питання про обґрунтованість касаційної скарги, Суд керується таким.

28. Системний аналіз наведених правових норм дає підстави для висновку, що обов`язок зі сплати виконавчого збору та витрат виконавчого провадження законодавством покладено на боржника і в разі невиконання суб`єктом владних повноважень - боржником його зобов`язань у виконавчому провадженні в добровільному порядку зазначені платежі можуть бути списані з його рахунку банками та іншими фінансовими установами або органами, що здійснюють казначейське обслуговування бюджетних коштів, на підставі відповідної платіжної вимоги державного виконавця.

29. Судами попередніх інстанцій установлено, що виконавчий збір у розмірах 12800 грн, 6400 грн, 12800 грн, 5800 грн, 5800 грн був стягнутий з позивача на підставі постанов державного виконавця про відкриття виконавчих проваджень №53441656, №53124840, №53233684, №52791443, №52791633, які в добровільному порядку, зокрема в частині стягнення з Чернігівського ОУПФУ виконавчого збору, не виконані.

30. Указані постанови позивачем не оскаржувалися, є чинними, отже, обов`язковими до виконання, що обумовлює правомірність списання з його рахунку відповідної суми виконавчого збору, як цього вимагають статті 26, 27 Закону №1404-VIII та Інструкція №512/5.

31. Водночас у касаційній скарзі скаржник посилається на протиправність дій державного виконавця, зокрема у зв`язку тим, що останнім порушено вимоги Закону №1404-VIII, а саме: прийнято постанову про списання коштів, до суми яких включено витрати виконавчих проваджень, з рахунку боржника без попереднього прийняття постанов про стягнення виконавчого збору та витрат виконавчого провадження.

32. З цього приводу Суд звертає увагу на таке.

33. Як уже було зазначено, державний виконавець у разі надходження до нього виконавчого документа, який відповідає вимогам закону, виносить постанову про відкриття виконавчого провадження з обов`язковим зазначенням у ній про стягнення з боржника виконавчого збору в розмірах, установлених статтею 27 Закону №1404-VIII.

34. Згідно з частиною четвертою статті 44 Закону №1404-VIII на стадії розподілу стягнутих з боржника грошових сум, згідно з вимогами цього Закону або у випадку повернення виконавчого документа стягувачу чи закінчення виконавчого провадження у разі необхідності примусового стягнення з боржника витрат виконавчого провадження, виконавцем виноситься постанова про їхнє стягнення.

35. Відповідно до пункту 1 розділу VI Інструкції №512/5 у разі, якщо при закінченні виконавчого провадження або поверненні виконавчого документа витрати виконавчого провадження не були стягнуті, постанова про стягнення витрат виконавчого провадження виділяється в окреме провадження і підлягає виконанню в порядку, встановленому законом.

35.1. Державний виконавець зобов`язаний відкрити виконавче провадження за постановою про стягнення витрат виконавчого провадження, виділеною в окреме провадження, не пізніше наступного робочого дня після закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа.

37. Таким чином, зазначення в постанові про відкриття виконавчого провадження про стягнення з боржника виконавчого збору є обов`язком державного виконавця.

38. Однак зі змісту наведених правових норм також випливає, що передумовою для стягнення з боржника витрат виконавчого провадження є винесення державним виконавцем відповідної постанови.

39. Як установлено судами першої та апеляційної інстанцій, до суми коштів, які були списані з рахунків позивача, включено суми витрат виконавчих проваджень, а саме: по 87 грн, за виконавчими провадженнями №53441656, №53124840, №53233684, №52791443, №52791633, №53068799, №53235294, №53231573, №52803809, №53066421 та 29,79 грн, 72,63 грн за виконавчими провадженнями №53152333 і №52803596 відповідно.

40. Як і в адміністративному позові, так і в касаційній скарзі позивач наголошує на тому, що йому не було відомо про прийняття державним виконавцем будь-яких рішень про стягнення з Чернігівського ОУПФУ витрат, пов`язаних з організацією та проведенням виконавчих дій, щодо забезпечення примусового виконання рішень за вказаними виконавчими провадженнями, а також про їх види (складові) та розмір.

41. Отож позивач звертав увагу судів на протиправність вимоги про списання коштів з рахунків, посилаючись на зазначені обставини.

42. Водночас судами попередніх інстанцій залишено поза увагою те, що у платіжній вимозі від 24.04.2017, окрім сум виконавчого збору, розмір яких був визначений у постановах про відкриття виконавчих проваджень, також містилися суми витрат відповідних виконавчих проваджень.

43. Отже, судами не перевірено, чи дотримано державним виконавцем на момент прийняття постанови про арешт коштів і формування та надіслання платіжної вимоги, положень статті 42 Закону №1404-VIII та пункту 2 розділу VІ Інструкції №512/5 щодо прийняття постанов про стягнення з Чернігівського ОУПФУ витрат виконавчого провадження та доведення до відома позивача їхнього змісту.

44. Суди попередніх інстанцій, надаючи правову оцінку позовним вимогам про скасування вимоги про списання коштів від 24.04.2017, залишили поза увагою питання правомірності включення до неї сум витрат виконавчих проваджень, а тому дійшли передчасного висновку про правомірність дій державного виконавця щодо прийняття постанови про арешт коштів і надіслання вимоги про списання коштів з рахунків позивача в сумі 44572,42 грн.

45. З огляду на норми статті 159 КАС України (в редакції, яка діяла на час розгляду справи в судах першої й апеляційної інстанцій), обґрунтованим визнається судове рішення, в якому повно відображені обставини, що мають значення для справи чи для вирішення певного процесуального питання, висновки суду про встановлені обставини є вичерпними, відповідають дійсності і підтверджуються належними і допустимими доказами.

46. Судове рішення має містити пояснення (мотиви), чому суд уважає ту чи іншу обставину доведеною або не доведеною, чому суд урахував одні докази, але не взяв до уваги інших доказів, чому обрав ту чи іншу норму права (закону), а також чому застосував чи не застосував установлений нею той чи інший правовий наслідок. Кожен доречний і важливий аргумент особи, яка бере участь у справі, повинен бути проаналізований і отримати відповідь від суду.

47. Викладене в сукупності дає підстави для висновку про недотримання судами принципу офіційного з`ясування усіх обставин справи під час дослідження зібраних у справі доказів, що унеможливило встановлення фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи.

48. Водночас суд касаційної інстанції в силу положень статті 341 КАС України обмежений у праві встановлення обставин і додаткової перевірки зібраних у справі доказів.

49. Таким чином, зважаючи на приписи статті 353 КАС України, касаційна скарга підлягає частковому задоволенню, а оскаржувані судові рішення - скасуванню із направленням справи на новий судовий розгляд до суду першої інстанції.

50. Водночас, що стосується позовних вимог Чернігівського ОУПФУ до ПАТ «Ощадбанк», то Суд уважає за необхідне зазначити таке.

51. Відповідно до частини другої статті 2 КАС України, в редакції, чинній на час звернення позивача до суду, до адміністративних судів могли бути оскаржені будь-які рішення, дії чи бездіяльність суб`єктів владних повноважень, крім випадків, коли щодо таких рішень, дій чи бездіяльності Конституцією або законами України встановлено інший порядок судового провадження.

52. Пункт 1 частини першої статті 3 КАС України, у вказаній редакції, визначав справою адміністративної юрисдикції публічно-правовий спір, в якому хоча б однією зі сторін є орган виконавчої влади, орган місцевого самоврядування, їхня посадова чи службова особа або інший суб`єкт, який здійснює владні управлінські функції на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

53. Згідно з частиною першою статті 17 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на правовідносини, що виникають у зв`язку зі здійсненням суб`єктом владних повноважень владних управлінських функцій, зокрема на спори фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи правових актів індивідуальної дії), дій чи бездіяльності.

54. Відповідно до пункту 2 частини першої статті 4 КАС України, в чинній редакції, публічно-правовий спір - це спір, в якому хоча б одна сторона, зокрема здійснює публічно-владні управлінські функції, в тому числі на виконання делегованих повноважень, і спір виник у зв`язку із виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій.

55. Таким чином, публічно-правовий спір, на який поширюється юрисдикція адміністративних судів, є спором між учасниками публічно-правових відносин і стосується саме цих відносин. Водночас приватноправові відносини вирізняються наявністю майнового чи немайнового, особистого інтересу учасника. Спір має приватноправовий характер, якщо він обумовлений порушенням або загрозою порушення приватного права чи інтересу, зазвичай майнового, конкретного суб`єкта, що підлягає захисту в спосіб, передбачений законодавством для сфери приватноправових відносин, навіть якщо до порушення приватного права чи інтересу призвели управлінські дії суб`єктів владних повноважень.

56. На вирішення до адміністративного суду може бути переданий спір, який виник між двома (кількома) конкретними суб`єктами суспільства стосовно їхніх прав та обов`язків у конкретних правових відносинах, у яких хоча б один суб`єкт законодавчо уповноважений владно керувати поведінкою іншого (інших) суб`єкта, а ці суб`єкти відповідно зобов`язані виконувати вимоги та приписи такого владного суб`єкта.

57. Отже, участь суб`єкта владних повноважень є обов`язковою ознакою для того, щоб класифікувати спір як публічно-правовий. Однак сама по собі участь у спорі суб`єкта владних повноважень не дає підстав ототожнювати спір з публічно-правовим та відносити його до справ адміністративної юрисдикції.

58. Разом з тим, якщо суб`єкт (у тому числі орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їхня посадова чи службова особа) у спірних правовідносинах не здійснює вказані владні управлінські функції щодо іншого суб`єкта, який є учасником спору, такий спір не має встановлених нормами КАС України ознак справи адміністративної юрисдикції і, відповідно, не повинен вирішуватись адміністративним судом.

59. Вирішуючи питання про юрисдикцію спору, слід з`ясувати, що стало підставою для його виникнення та за захистом яких прав особа звернулася до суду.

60. Як убачається з матеріалів справи, Чернігівським ОУПФУ також заявлено вимоги до ПАТ «Ощадбанк», у яких позивач просить суд:

60.1. визнати неправомірними дії ПАТ «Ощадбанк» щодо прийняття до виконання постанов Управління ДВС про арешт коштів та вимог про списання коштів в загальній сумі 44499,79 грн.;

60.2. визнати неправомірними дії ПАТ «Ощадбанк» щодо списання коштів з рахунку Чернігівського ОУПФУ № НОМЕР_1 , який призначений для акумуляції збору на обов`язкове державне пенсійне страхування;

60.3. зобов`язати ПАТ «Ощадбанк» дотримуватися вимог статті 1071 Цивільного кодексу України, статей 73 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», статті 6 Закону України «Про виконавче провадження» при отриманні документів з органів державної виконавчої служби про арешт коштів та списання коштів з рахунків Чернігівського ОУПФУ.

61. Водночас на обґрунтування позовних вимог позивач посилався на порушення ПАТ «Ощадбанк» положень ЦК України та умов договору, укладеного між Чернігівським ОУПФУ та ПАТ «Ощадбанк».

62. Тобто порушення своїх прав позивач убачає в тому, що ПАТ «Ощадбанк» не дотримано вимог пунктів 2.1, 4.2.11, 4.1.10 укладеного договору банківського рахунку №130-143744 від 30.03.2016 та положень частини другої статті 1071 ЦК України.

63. Відповідно до частин першої і четвертої статті 6 №1404-VIII у випадках, передбачених законом, рішення щодо стягнення майна та коштів виконуються органами доходів і зборів, а рішення щодо стягнення коштів - банками та іншими фінансовими установами. Органи та установи, зазначені в частинах першій-третій цієї статті, не є органами примусового виконання.

64. Отже, ПАТ «Ощадбанк», до якого позивачем заявлено позовні вимоги, у цій справі не є суб`єктом владних повноважень у розумінні КАС України, а зазначені спірні відносини між цими сторонами мають приватно-правовий характер та випливають із норм ЦК України і укладеного між Чернігівським ОУПФУ та ПАТ «Ощадбанк» договору.

65. Згідно з частиною першою статті 1 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України; у редакції, чинній на момент прийняття оскаржуваного судового рішення) підприємства, установи, організації, інші юридичні особи (у тому числі іноземні), громадяни, які здійснюють підприємницьку діяльність без створення юридичної особи і в установленому порядку набули статусу суб`єкта підприємницької діяльності (далі - підприємства та організації), мають право звертатися до господарського суду згідно з встановленою підвідомчістю господарських справ за захистом своїх порушених або оспорюваних прав і охоронюваних законом інтересів, а також для вжиття передбачених цим Кодексом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

66. Відповідно до частини першої статті 12 ГПК господарським судам підвідомчі, зокрема, справи у спорах, що виникають при укладанні, зміні, розірванні і виконанні господарських договорів.

67. За таких умов фактично предметом позову в справі в цій частині є дотримання ПАТ «Ощадбанк» умов договору, укладеного з Чернігівським ОУПФУ, а предметом судового розгляду - спір між сторонами у договірних відносинах.

68. Ураховуючи зазначене, Суд дійшов висновку про те, що спір у вказаній частині не є публічно-правовим, а випливає з договірних відносин і має вирішуватися судами в порядку господарського судочинства.

69. При цьому визначальним принципом здійснення правосуддя в адміністративних справах є принцип офіційного з`ясування всіх обставин у справі з обов`язком суб`єкта владних повноважень доказувати правомірність своїх дій, бездіяльності чи рішень, на відміну від визначального принципу господарського судочинства, який полягає у змагальності сторін. Суд, який розглянув справу, не віднесену до його юрисдикції, не може вважатися «судом, установленим законом» у розумінні частини першої статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

70. Відповідно до вимог пункту 1 частини першої статті 238 КАС України суд закриває провадження у справі, якщо справу не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства.

71. За правилами частини першої статті 354 КАС України суд касаційної інстанції скасовує судові рішення в касаційному порядку повністю або частково і залишає позовну заяву без розгляду або закриває провадження у справі у відповідній частині з підстав, установлених відповідно статтями 238, 240 цього Кодексу.

72. Порушення правил юрисдикції адміністративних судів, визначених статтею 19 цього Кодексу, є обов`язковою підставою для скасування рішення із закриттям провадження незалежно від доводів касаційної скарги.

73. Оскільки у справі, що розглядається, суди помилково прийняли до свого провадження і розглянули справу в частині позовних вимог до ПАТ «Ощадбанк», яка не відноситься до юрисдикції адміністративних судів, ухвалені у справі судові рішення у цій частині підлягають скасуванню із закриттям провадження у справі у цій частині.

VII. Судові витрати

74. З огляду на результат касаційного розгляду та відсутність документально підтверджених судових витрат, понесених учасниками справи у зв`язку з переглядом справи в суді касаційної інстанції, судові витрати не розподіляються.

75. Керуючись статтями 3, 238, 341, 345, 349, 353, 354, 355, 356, 359 КАС України, Суд

П О С Т А Н О В И В :

76. Касаційну скаргу Чернігівського об`єднаного управління Пенсійного фонду України задовольнити частково.

77. Постанову Деснянського районного суду міста Чернігова від 30 червня 2017 року та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 28 вересня 2017 року скасувати.

78. Справу в частині позовних вимог до Головного територіального управління юстиції в Чернігівській області направити на новий судовий розгляд до суду першої інстанції.

79. Провадження в справі, відкрите в порядку адміністративного судочинства, у частині позовних вимог до Публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України», закрити.

80. Роз`яснити позивачу право на звернення до суду в порядку господарського судочинства.

81. Судові витрати не розподіляються.

82. Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Суддя-доповідач: О.Р. Радишевська

Судді: О.В. Кашпур

С.А. Уханенко