Справа № 620/1289/19
Суддя: Аліменко Володимир Олександрович
Дата ухвалення: 2019-11-27 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 620/1289/19 Суддя (судді) першої інстанції: Баргаміна Н.М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 листопада 2019 року м. Київ

Колегія суддів Шостого апеляційного адміністративного суду у складі:

судді-доповідача Аліменка В.О.,

суддів Бєлової Л.В., Кучми А.Ю.

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю Менського санаторію «Остреч» на рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 30 липня 2019 року у справі за адміністративним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю Менський санаторій «Остреч» до Управління Держпраці у Чернігівській області про визнання протиправними та скасування постанов,-

В С Т А Н О В И Л А:

ТОВ Менський санаторій «Остреч» (далі - позивач) звернулось до Чернігівського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Управління Держпраці у Чернігівській області (далі-відповідач) в якому просило:

- скасувати постанову про накладення штрафу уповноваженими посадовими особами № 25-14-007/0058/42 від 14.02.2019, винесену щодо Менського санаторію «Остреч»;

- визнати протиправною та скасувати постанову відповідача про накладення штрафу уповноваженими посадовими особами № 25-14-007/0058/43 від 14.02.2019, винесену щодо Менського санаторію «Остреч».

Рішенням Чернігівського окружного адміністративного суду від 30 липня 2019 року в задоволені позову відмовлено.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням суду першої інстанції, позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 30 липня 2019 року та прийняти нове, яким задовольнити позов.

Свої вимоги апелянт обґрунтовує тим, що судом першої інстанції було порушено норми матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи.

Заслухавши суддю-доповідача, заслухавши представників сторін, які з`явилися в судове засідання, перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а оскаржуване рішення - без змін, виходячи з наступного.

Згідно із ч. 1 ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Частиною 1 ст. 242 КАС України передбачено, що рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Як вірно було установлено судом першої інстанції та убачається з матеріалів справи, 14.12.2018 ОСОБА_1 звернувся до начальника Управління Держпраці у Чернігівській області Дорошенка С.В. з заявою, в якій просив провести перевірку Менського санаторію «Остреч» з питань правильності нарахування заробітної плати та нарахування за відпрацьований період.

На підставі вказаної заяви, 03.01.2019 начальником Управління Держпраці у Чернігівській області Дорошенком С.В. було видано наказ № 3 про проведення контрольних заходів, зокрема, інспекційного відвідування Менського санаторію «Остреч» щодо додержання законодавства про працю в частині оплати праці, невиплати розрахункових коштів та направлення № 10 з терміном інспекційного відвідування з 10 по 11.01.2019.

На підставі вищезазначених наказу та направлення інспектором праці Малишем Ю.О. було здійснено спробу проведення інспекційного відвідування Менського санаторію «Остреч» за адресою: вул . Остреч , м. Мена, Менський район, Чернігівська область, яке не було проведено у зв`язку ненаданням інформації, необхідної для проведення інспекційного відвідування; відсутністю об`єкта відвідування або уповноваженої ним особи за місцезнаходженням, про що складено акт про неможливість проведення інспекційного відвідування № 25-14-007/0006 від 11.01.2019, та яким строк проведення інспекційного відвідування зупинено до 25.01.2019.

Також, 11.01.2019 інспектором праці Малишем Ю.О. складена вимога про надання документів № 25-14-007/0006, якою інспектором праці було зобов`язано позивача у строк до 10 год. 00 хв. 25.01.2019 надати документи, необхідні для проведення інспекційного відвідування згідно переліку.

В подальшому, 25.01.2019 інспектором праці Малишем Ю.О. складено акт інспекційного відвідування юридичної особи, яка використовує найману працю, № 25-14-007/0058, в якому відображено, що за жовтень 2018 року заробітна плата працівникам виплачувалася 26.11.2018, 04.01.2019, 11.01.2019, 18.01.2019; за листопад 2018 року заробітна плата працівникам виплачена одноразово 22.01.2019; за грудень 2018 року заробітна плата на момент перевірки станом на 25.01.2019 не виплачена 14 працівникам в сумі 48,2 тис. грн., чим порушено частину першу статті 115 Кодексу законів про працю України.

Одночасно встановлено, що на підставі наказу керівництва Менського санаторію «Остреч» від 10.12.2018 № 149 ОСОБА_1 звільнено з посади опалювача з 10.12.2018, нарахування розрахункових проведено у грудні, а виплату всіх сум здійснено 11.01.2019; на підставі наказу від 12.12.2018 № 150 ОСОБА_3 звільнено з посади менеджера з 12.12.2018; на підставі наказу від 19.12.2018 № 150 ОСОБА_4 звільнено з посади молодшої медичної сестри з 19.12.2018, проведено нарахування розрахункових по даних працівниках у грудні та виплату всіх сум, що належать їм на момент перевірки станом на 25.01.2019 не проведено, чим порушено частину першу статті 116 Кодексу законів про працю України.

Також встановлено, що звільненому з посади опалювача на підставі наказу керівництва Менського санаторію «Остреч» від 10.12.2018 № 149 ОСОБА_1 виплату всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації здійснена 11.01.2019, звільненій з посади менеджера на підставі наказу від 12.12.2018 № 150 ОСОБА_3 та звільненій з посади молодшої медичної сестри на підставі наказу від 19.12.2018 № 150 ОСОБА_4 виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації на момент перевірки станом на 25.01.2019 не здійснена, виплатити даним працівникам середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку, що є порушенням статті 117 Кодексу законів про працю України.

Листом від 05.02.2019 № 10-04/732 позивачу надіслано повідомлення про розгляд 14.02.2019 о 11:20 справи за фактом порушення Менським санаторієм «Остреч» трудового законодавства.

Позивачем було повідомлено відповідача листом від 11.02.2019 № 32 про неможливість прибуття керівника Менського санаторію «Остреч» на розгляд справи у зв`язку з відрядженням.

14.02.2019 першим заступником начальника Управління Держпраці у Чернігівській області Тищенком О.О., розглянувши справу про накладення штрафу на підставі акту інспекційного відвідування від 25.01.2019 № 25-14-007/0058 щодо порушення Менським санаторієм «Остреч» законодавства про працю, було встановлено порушень встановлених строків виплати заробітної плати працівникам, інших виплат, передбачених законодавством про працю, більше як за один місяць, виплата їх не в повному обсязі, а саме: заробітну плату за жовтень 2018 року виплачено 26.11.2018, 04.01.2019, 11.01.2019 та 18.01.2019; заробітну плату за листопад 2018 року виплачено 22.01.2019; заробітну плату за грудень 2018 року станом на 25.01.2019 не виплачено (частина перша статті 115 Кодексу законів про працю України); звільненому 10.12.2018 працівнику ОСОБА_1 виплату всіх належних сум здійснено 11.01.2019, звільненим 12.12.2018 працівнику ОСОБА_3 та 19.12.2018 ОСОБА_4 виплату всіх сум, що належать їм від підприємства, станом на 25.01.2019 не проведено (частина перша статті 116 Кодексу законів про працю України) та винесено постанову про накладення штрафу уповноваженими посадовими особами № 25-14-007/0058/42, якою на позивача на підставі абзацу третього частини другої статті 265 Кодексу законів про працю України накладено штраф у розмірі 12519,00 грн.

Також першим заступником начальника Управління Держпраці у Чернігівській області Тищенком О.О. було встановлено недотримання мінімальних державних гарантій в оплаті праці, а саме: не нарахування та не виплата середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку за період з дати звільнення 10.12.2018 працівника ОСОБА_1 по дату виплати всіх належних йому сум 11.01.2019 та винесено постанову про накладення штрафу уповноваженими посадовими особами № 25-14-007/0058/43, якою на позивача на підставі абзацу четвертого частини другої статті 265 Кодексу законів про працю України накладено штраф у розмірі 41730,00 грн.

Не погоджуючись з вищенаведеними обставинами, позивач звернувся до суду з відповідним позовом.

Приймаючи рішення про відмову в задоволені позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що відповідачем правомірно на підставі статті 265 Кодексу законів про працю України притягнуто позивача до відповідальності в зв`язку із порушенням встановлених строків виплати заробітної плати та мінімальних державних гарантій в оплаті праці.

Колегія суддів апеляційної інстанції погоджує висновок суду першої інстанції, оскільки він знайшов своє підтвердження під час апеляційного розгляду справи.

Надаючи правову оцінку відносинам, що виникли між сторонами, суд апеляційної інстанції зазначає наступне.

Згідно з ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч.2 ст.55 Конституції України, кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

Спірні правовідносини врегульовані, зокрема Законом України «Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності» від 05.04.2007 року № 877-V (далі - Закон № 877-V), Порядком здійснення державного контролю за додержанням законодавства про працю, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 26.04.2017 року № 295 (далі - Порядок № 295), Порядком накладення штрафів за порушення законодавства про працю та зайнятість населення, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2013 року № 509 (далі - Порядок № 509).

Статтею 1 Закону № 877-V визначено, зокрема, що державний нагляд (контроль) - діяльність уповноважених законом центральних органів виконавчої влади, їх територіальних органів, державних колегіальних органів, органів виконавчої влади Автономної Республіки Крим, місцевих державних адміністрацій, органів місцевого самоврядування (далі - органи державного нагляду (контролю)) в межах повноважень, передбачених законом, щодо виявлення та запобігання порушенням вимог законодавства суб`єктами господарювання та забезпечення інтересів суспільства, зокрема належної якості продукції, робіт та послуг, допустимого рівня небезпеки для населення, навколишнього природного середовища; заходи державного нагляду (контролю) - планові та позапланові заходи, які здійснюються у формі перевірок, ревізій, оглядів, обстежень та в інших формах, визначених законом.

За приписами частин четвертої та п`ятої статті 2 Закону № 877-V, заходи контролю здійснюються, окрім іншого, органами державного нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю та зайнятість населення у встановленому цим Законом порядку з урахуванням особливостей, визначених законами у відповідних сферах та міжнародними договорами, зокрема державного нагляду (контролю) в галузі цивільної авіації - з урахуванням особливостей, встановлених Повітряним кодексом України, нормативно-правовими актами, прийнятими на його виконання (Авіаційними правилами України), та міжнародними договорами у сфері цивільної авіації.

Зазначені у частині четвертій цієї статті органи, що здійснюють державний нагляд (контроль) у встановленому цим Законом порядку з урахуванням особливостей, визначених законами у відповідних сферах та міжнародними договорами, зобов`язані забезпечити дотримання вимог статті 1, статті 3, частин першої, четвертої, шостої-восьмої, абзацу другого частини десятої, частин тринадцятої та чотирнадцятої статті 4, частин першої-четвертої статті 5, частини третьої статті 6, частин першої-четвертої та шостої статті 7, статей 9, 10, 19, 20, 21, частини третьої статті 22 цього Закону.

Відповідно до пункту 2 Порядку № 295 державний контроль за додержанням законодавства про працю здійснюється у формі проведення інспекційних відвідувань та невиїзних інспектувань інспекторами праці Держпраці та її територіальних органів.

Відповідно до пп.2 п.5 Порядку № 295 інспекційні відвідування проводяться, зокрема, за зверненням фізичної особи, стосовно якої порушено правила оформлення трудових відносин.

В даному випадку, як зазначалося вище, підставою для проведення перевірки слугувало звернення гр. ОСОБА_1 від 14.12.2018.

За приписами статті 3 Закону № 877-V, державний нагляд (контроль) здійснюється за принципами, окрім іншого: гарантування прав та законних інтересів кожного суб`єкта господарювання; об`єктивності та неупередженості здійснення державного нагляду (контролю), неприпустимості проведення перевірок суб`єктів господарювання за анонімними та іншими безпідставними заявами, а також невідворотності відповідальності осіб за подання таких заяв; здійснення державного нагляду (контролю) лише за наявності підстав та в порядку, визначених законом; презумпції правомірності діяльності суб`єкта господарювання у разі, якщо норма закону чи іншого нормативно-правового акта, виданого на підставі закону, або якщо норми різних законів чи різних нормативно-правових актів допускають неоднозначне (множинне) трактування прав та обов`язків суб`єкта господарювання та/або повноважень органу державного нагляду (контролю).

Відповідно до частини 1 статті 4 Закону № 877-V державний нагляд (контроль) здійснюється за місцем провадження господарської діяльності суб`єкта господарювання або його відокремлених підрозділів, або у приміщенні органу державного нагляду (контролю) у випадках, передбачених законом.

Так, згідно частини першої статті 115 Кодексу законів про працю України заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата.

В силу частини першої статті 116 Кодексу законів про працю України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум.

Відповідно до частини першої статті 117 Кодексу законів про працю України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

У відповідності до вимог частини першої статті 265 Кодексу законів про працю України посадові особи органів державної влади та органів місцевого самоврядування, підприємств, установ та організацій, винні у порушенні законодавства про працю, несуть відповідальність згідно з чинним законодавством.

Абзацами третім та четвертим частини другої статті 265 Кодексу законів про працю України передбачено, що юридичні та фізичні особи - підприємці, які використовують найману працю, несуть відповідальність у вигляді штрафу в разі: порушення встановлених строків виплати заробітної плати працівникам, інших виплат, передбачених законодавством про працю, більш як за один місяць, виплата їх не в повному обсязі - у трикратному розмірі мінімальної заробітної плати, встановленої законом на момент виявлення порушення; недотримання мінімальних державних гарантій в оплаті праці - у десятикратному розмірі мінімальної заробітної плати, встановленої законом на момент виявлення порушення, за кожного працівника, щодо якого скоєно порушення.

Механізм накладення на суб`єктів господарювання та роботодавців штрафів за порушення законодавства про працю та зайнятість населення визначений Порядком накладення штрафів за порушення законодавства про працю та зайнятість населення, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України № 509 від 17.07.2013 (далі - Порядок № 509).

Відповідно до пункту 2 Порядку № 509 штрафи накладаються Головою Держпраці, його заступниками, начальниками управлінь і відділів Держпраці та їх заступниками (з питань, що належать до їх компетенції), начальниками територіальних органів Держпраці та їх заступниками, керівниками виконавчих органів міських рад міст обласного значення, сільських, селищних, міських рад об`єднаних територіальних громад та їх заступниками.

Штрафи можуть бути накладені на підставі: рішення суду про оформлення трудових відносин із працівником, який виконував роботу без укладення трудового договору, та встановлення періоду такої роботи чи роботи на умовах неповного робочого часу в разі фактичного виконання роботи повний робочий час, установлений на підприємстві, в установі, організації; акта про виявлення під час перевірки суб`єкта господарювання або роботодавця ознак порушення законодавства про працю та/або зайнятість населення, складеного посадовою особою Держпраці чи її територіального органу, виконавчого органу міської ради міста обласного значення та сільської, селищної, міської ради об`єднаної територіальної громади; акта документальної виїзної перевірки ДФС, її територіального органу, в ході якої виявлені порушення законодавства про працю.

Пунктами 6 та 7 Порядку № 509 передбачено, що про розгляд справи уповноважені посадові особи письмово повідомляють суб`єктів господарювання та роботодавців не пізніше ніж за п`ять днів до дати розгляду рекомендованим листом чи телеграмою, телефаксом, телефонограмою або шляхом вручення повідомлення їх представникам, про що на копії повідомлення, яка залишається в уповноваженої посадової особи, що надіслала таке повідомлення, робиться відповідна позначка, засвідчена підписом такого представника. Справа розглядається за участю представника суб`єкта господарювання або роботодавця, щодо якого її порушено. Справу може бути розглянуто без участі такого представника у разі, коли його поінформовано відповідно до пункту 6 цього Порядку і від нього не надійшло обґрунтоване клопотання про відкладення її розгляду.

Як вже вище було зазначено, заробітну плату працівникам санаторію за грудень 2018 року виплачено в січні та лютому 2019 року, що підтверджується видатковим касовим ордером № 2 від 09.01.2019, видатковим касовим ордером № 3 від 09.01.2019, копіями відомостей сум для зарахування заробітної плати, платіжним дорученням від 20.02.2019 № 2331, платіжним дорученням від 22.02.2019 № 2337, платіжним дорученням від 22.02.2019 № 2338, платіжним дорученням від 25.02.2019 № 2338, платіжним дорученням від 25.02.2019 № 2339.

Також, проведено нарахування всіх розрахункових сум та виплачено згідно розрахунків заробітну плату звільненим працівникам ОСОБА_1 (звільнено 10.12.2018), ОСОБА_3 (звільнено 12.12.2018), ОСОБА_4 (звільнено 19.12.2018), що підтверджується розрахунковими листами, видатковим касовим ордером № 8 від 25.01.2019, платіжним дорученням від 11.01.2019 № 2278, платіжним дорученням від 25.01.2019 № 2300.

Одночасно позивачем було виплачено ОСОБА_1 середній заробіток за затримку розрахунку при звільненні, що підтверджується копіями відомостей сум для зарахування заробітної плати, платіжним дорученням від 20.01.2019 № 2308.

Встановлені обставини не заперечуються позивачем.

Підставою для накладення штрафу відповідно до статті 265 Кодексу законів про працю України є акт інспекційного відвідування з виявленими фактами порушення вимог законодавства про працю, незалежно від їх подальшого усунення.

Аналогічна позиція висловлена Верховним Судом в постановах від 28.02.2018 по справі № 818/584/17 та від 22.03.2018 у справі № 697/2073/17.

З огляду на встановлений факт порушення позивачем встановлених строків виплати заробітної плати працівникам, інших виплат, передбачених законодавством про працю, більш як за один місяць, виплату їх не в повному обсязі, що свідчить про недотримання позивачем мінімальних державних гарантій в оплаті праці, колегія суддів апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції про правомірність та обґрунтованість оскаржуваної постанови про накладення штрафу № 25-14-007/0058/42 від 14.02.2019.

Згідно п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Таким чином, апеляційний суд вважає, що всі аргументи апелянта не заслуговують на увагу, оскільки вони не спростовують обґрунтованих висновків суду першої інстанції.

Згідно ч.1,2 статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідачем, на переконання суду, було доведено правомірність свого рішення, а також зазначено мотиви правомірності оскаржуваного рішення суду першої інстанції.

Отже, при ухваленні оскаржуваного рішення судом першої інстанції було дотримано всіх вимог законодавства, а тому відсутні підстави для його скасування.

Приймаючи до уваги те, що судом першої інстанції правильно встановлені обставини справи, судове рішення ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, висновки суду доводами апелянта не спростовані, колегія суддів дійшла висновку про відсутність правових підстав для задоволення апеляційної скарги.

Керуючись ст.ст. 310, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, колегія суддів

П О С Т А Н О В И Л А

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю Менського санаторію «Остреч» - залишити без задоволення, а рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 30 липня 2019 року - без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подачі касаційної скарги до Верховного Суду.

Суддя-доповідач В.О. Аліменко

Судді Л.В. Бєлова

А.Ю. Кучма