Справа № 743/318/16-а
Суддя: Бевзенко В.М.
Дата ухвалення: 2019-11-28 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

Іменем України

28 листопада 2019 року

Київ

справа №743/318/16-а

адміністративне провадження №К/9901/12051/18

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду (далі - Суд):

Судді-доповідача - Бевзенка В.М.,

Суддів: Данилевич Н.А., Шевцова Н.В.

розглянувши у попередньому судовому засіданні у касаційній інстанції адміністративну справу №743/318/16-а

за позовом Управління державної міграційної служби України в Чернігівській області

до громадянина Китайської народної Республіки ОСОБА_1

про примусове видворення та затримання з метою ідентифікації та забезпечення примусового видворення за межі території України, провадження по якій відкрито

за касаційною скаргою Друганової Валентини Афанасіївни - представника громадянина Китайської народної Республіки ОСОБА_1

на постанову Репкінського районного суду Чернігівської області від 21 березня 2016 року (головуючий суддя Павленко О.В.) та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 05 квітня 2016 року (прийняту у складі: головуючого судді Шурка О.І., суддів - Василенка Я.М., Степанюка А.Г.),

ВСТАНОВИВ:

І. ІСТОРІЯ СПРАВИ

Короткий зміст позовних вимог

1. У березні 2016 року Управління державної міграційної служби України в Чернігівській області (далі - УДМС України в Чернігівській області, позивач) звернулось до суду з позовом до громадянина Китайської народної Республіки ОСОБА_1 (далі - громадянин КНР ОСОБА_1 , відповідач) про примусове видворення та затримання відповідача з метою ідентифікації та забезпечення примусового видворення за межі території України.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що з травня 2015 року громадянин КНР ОСОБА_1 на території України перебуває незаконно, із заявою про добровільне повернення в країну походження, а також із заявою про набуття статусу біженця та додаткового захисту в Україні до органів міграційної служби він не звертався, відповідного бажання під час опитування не виявив, жертвою торгівлі людьми себе не вважає.

Також позивач вказує, що у відповідача відсутні документи, які б підтверджували законні джерела для існування, він ніде офіційно не працює, підстав для оформлення документів на імміграцію в Україну не надав, а тому є всі підстави вважати, що він буде ухилятися від виконання рішення про примусове повернення та перейде на нелегальне становище, у зв`язку з чим позивач просив звернути постанову до негайного виконання.

Короткий зміст рішення суду І інстанції

2. Постановою Репкінського районного суду Чернігівської області від 21 березня 2016 року адміністративний позов задоволено.

Затримано громадянина КНР ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з метою ідентифікації та забезпечення примусового видворення за межі території України.

Примусово видворено громадянина КНР ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за межі території України.

3. Задовольняючи позовні вимоги суд першої інстанції зазначив, що з травня 2015 року громадянин КНР ОСОБА_1 на території України перебуває незаконно, постійного місця проживання та законного джерела існування не має.

17 березня 2016 року за порушення ч. 1 ст. 203 Кодексу України про адміністративні правопорушення, що виразилося в порушенні відповідачем по справі правил перебування в Україні, тобто ухилення від виїзду з України після закінчення строку перебування, по відношенню до громадянина КНР ОСОБА_1 було складено протокол про адміністративне правопорушення ПР МОД 061443 та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу, в розмірі 510 грн.

В судовому засіданні громадянин КНР ОСОБА_1 визнав, що перебуває на території України незаконно.

Короткий зміст рішення суду апеляційної інстанції

4. Ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 05 квітня 2016 року апеляційну скаргу громадянина КНР ОСОБА_1 залишено без задоволення, а постанову Ріпкинського районного суду Чернігівської області від 21 березня 2016 року - без змін.

5. Апеляційний суд прийшов до висновку, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, а тому відсутні підстави для скасування.

Суд апеляційної інстанції мотивував своє рішення тим, що у громадянина КНР ОСОБА_1 відсутні документи, які б підтверджували законні джерела для існування, останній ніде офіційно не працює, відсутнє бажання самостійно повернутися у країну походження, підстав для оформлення документів на імміграцію в Україну не надав, тобто є всі підстави вважати, що зазначений іноземець буде ухилятися від виконання рішення про примусове повернення та перейде на нелегальне становище.

II. АРГУМЕНТИ СТОРІН

Короткий зміст вимог та аргументів касаційної скарги, відзиву на неї

6. 15 квітня 2016 року до Вищого адміністративного суду України надійшла касаційна скарга Друганової Валентини Афанасіївни - представника громадянина Китайської народної Республіки ОСОБА_1, яка в січні 2018 року передана на розгляд до Верховного Суду.

У касаційній скарзі скаржник просить:

- скасувати постанову Репкінського районного суду Чернігівської області від 21 березня 2016 року та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 05 квітня 2016 року;

- постановити ухвалу про закриття провадження по справі.

7. Скаржник у касаційній скарзі посилається на те, що судами першої та апеляційної інстанцій при ухваленні оскаржуваних судових рішень допущено порушення норм матеріального та процесуального права, тому такі рішення є незаконними.

7.1. Скаржник зазначає, що оскаржувані рішення не відповідають вимогам статті 159 Кодексу адміністративного судочинства України, оскільки вони є незаконними, необґрунтованими.

Крім того, скаржник наголошує, що судом апеляційної інстанції проігноровано доводи викладені в апеляційній скарзі, що вимоги позивача про примусове видворення відповідача розглядалися одночасно двома судами: Приморським районним судом м. Одеси та Репкінським районним судом Чернігівської області. На час розгляду Репкінським районним судом Чернігівської області адміністративної справи про видворення відповідача вже існувало судове рішення іншого суду, яке на той час набрало законної сили стосовно тих самих підстав та стосовно тієї самої особи.

8. 23 червня 2016 року судом касаційної інстанції отримано заперечення позивача на касаційну скаргу, в якому зазначено, що суди першої та апеляційної інстанцій вирішили спір у відповідності з нормами матеріального та процесуального права на підставі всебічно з`ясованих обставин справи, а тому підстави для їх скасування чи зміни - відсутні.

Крім того, в запереченнях було зазначено, що рішення Приморського районного суду м. Одеси було винесено з того ж самого спору, що і оскаржуване рішення Репкінського районного суду Чернігівської області, але між іншими сторонами, а саме: позивачем у справі №522/4644/16-а було ГУ ДМС України в Одеській області, а в справі №743/318/16-а - УДМС України в Чернігівській області. Крім того, постанова Приморського районного суду м. Одеси від 21 березня 2016 року у справі 522/4644/16-а на час розгляду адміністративного позову УДМС України в Чернігівській області в Репкінському суді Чернігівської області законної сили не набрала.

IІI. ФАКТИЧНІ ОБСТАВИНИ СПРАВИ

9. Судами попередніх інстанцій встановлено, що 17 березня 2016 року співробітниками Управління Служби безпеки України в Одеській області спільно с працівниками Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області було проведено відпрацювання промринку "7 км", розташованого в смт. Авангард Овідіопольського району Одеської області на предмет виявлення іноземних громадян та осіб без громадянства, які перебувають на території України з порушенням вимог міграційного законодавства.

Під час відпрацювання було виявлено громадянина КНР ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який перебуває на території України після закінчення терміну перебування та у якого відсутні законні підстави для подальшого перебування на території України.

За допомогою перекладача, громадянки КНР ОСОБА_2 , було встановлено, що вищевказаний іноземець прибув в Україну з метою працевлаштування 08 березня 2015 року через КПП "Аеропорт - Бориспіль" по паспорту громадянина КНР для виїзду за кордон серії НОМЕР_2 , виданому 30 листопада 2012 року. Після цього він прибув до м. Одеса де влаштувався працювати на промринку "7 км" де працював до 17 березня 2016 року.

З травня 2015 року громадянин КНР ОСОБА_1 на території України перебуває незаконно, постійного місця проживання та законного джерела існування не має.

17 березня 2016 року за порушення ч. 1 ст. 203 Кодексу України про адміністративні правопорушення, що виразилося в порушенні відповідачем по справі правил перебування в Україні, тобто ухилення від виїзду з України після закінчення строку перебування, по відношенню до громадянина КНР ОСОБА_1 було складено протокол про адміністративне правопорушення ПР МОД 061443.

Постановою ПН МОД 061443 від 17.03.2016 року на громадянина КНР ОСОБА_1 було накладено адміністративне стягнення у виді штрафу, в розмірі 510 грн.

Зважаючи на те, що у відповідача відсутні документи, які б підтверджували законні джерела для існування, відповідач ніде офіційно не працює, підстав для оформлення документів на імміграцію в Україну не надавав, позивач, вважаючи, що громадянин КНР ОСОБА_1 буде ухилятися від виконання рішення про примусове повернення та перейде на нелегальне становище, звернувся до суду з позовом про примусове видворення відповідача за межі території України.

IV. РЕЛЕВАНТНІ ДЖЕРЕЛА ПРАВА Й АКТИ ЇХ ЗАСТОСУВАННЯ

(в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин)

10. За приписами частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

11. Правовий статус іноземців та осіб без громадянства, які перебувають в Україні, та встановлює порядок їх в`їзду в Україну та виїзду з України визначає Закон України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» від 22.09.2011 року № 3773 - VI (далі - Закон).

11.1. Положеннями статті 4 Закону визначено підстави для перебування іноземців та осіб без громадянства на території України. При цьому, іноземці та особи без громадянства, які в`їхали в Україну на інших законних підставах, вважаються такими, які тимчасово перебувають на території України на законних підставах на період наданого візою дозволу на в`їзд або на період, встановлений законодавством чи міжнародним договором України (ч. 16 ст. 4 Закону).

11.2. Згідно ст. 23 Закону, нелегальні мігранти та інші іноземці та особи без громадянства, які вчинили злочин, адміністративні або інші правопорушення, несуть відповідальність відповідно до закону.

11.3. Відповідно до ч. 1 ст. 30 Закону центральний орган виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики у сфері міграції, органи охорони державного кордону (стосовно іноземців та осіб без громадянства, які затримані ними у межах контрольованих прикордонних районів під час спроби або після незаконного перетинання державного кордону України) або органи Служби безпеки України можуть лише на підставі винесеної за їх позовом постанови адміністративного суду примусово видворити з України іноземця та особу без громадянства, якщо вони не виконали в установлений строк без поважних причин рішення про примусове повернення або якщо є обґрунтовані підстави вважати, що іноземець або особа без громадянства ухилятимуться від виконання такого рішення, крім випадків затримання іноземця або особи без громадянства за незаконне перетинання державного кордону України поза пунктами пропуску через державний кордон України та їх передачі прикордонним органам суміжної держави.

11.4 .Статтею 31 Закону № 3773-VI наведений вичерпний перелік обставин, за яких іноземець або особа без громадянства не можуть бути примусово повернуті чи примусово видворенні або видані чи передані до країн, зокрема: де їх життю або свободі загрожуватиме небезпека за ознаками раси, віросповідання, національності, громадянства (підданства), належності до певної соціальної групи або політичних переконань; де їм загрожує смертна кара або страта, катування, жорстоке, нелюдське або таке, що принижує гідність, поводження чи покарання; де їх життю або здоров`ю, безпеці або свободі загрожує небезпека внаслідок загальнопоширеного насильства в ситуаціях міжнародного або внутрішнього збройного конфлікту чи систематичного порушення прав людини, або природного чи техногенного лиха, або відсутності медичного лікування чи догляду, який забезпечує життя; де їм загрожує видворення або примусове повернення до країн, де можуть виникнути зазначені випадки.

12. У відповідності до ст. 203 Кодексу України про адміністративні правопорушення, у разі порушення іноземцями та особами без громадянства правил перебування в Україні, тобто проживання без документів на право проживання в Україні, за недійсними документами або документами, термін дії яких закінчився, або працевлаштування без відповідного дозволу на це, якщо необхідність такого дозволу передбачено законодавством України, або недодержання встановленого порядку пересування і зміни місця проживання, або ухилення від виїзду з України після закінчення відповідного терміну перебування, неприбуття без поважних причин до визначеного місця навчання або працевлаштування після в`їзду в Україну у визначений строк, а так само порушення правил транзитного проїзду через територію України, крім порушень, передбачених частиною другою цієї статті, - тягнуть за собою накладення штрафу від тридцяти до п`ятдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

13. На підставі ч.1 ст.2 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

13.1 Відповідно до ст. 185-5 Кодексу адміністративного судочинства України (в редакції Закону, яка діяла на момент звернення до суду з позовом та вчинення судом процесуальної дії) позовні заяви іноземців чи осіб без громадянства щодо оскарження рішень про їх примусове повернення в країну походження або третю країну, а також позовні заяви центрального органу виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики у сфері міграції, органів охорони державного кордону або Служби безпеки України про прийняття рішення про примусове видворення іноземців чи осіб без громадянства з України або щодо затримання з метою ідентифікації та забезпечення примусового видворення іноземців чи осіб без громадянства, які підлягають примусовому видворенню, або з метою ідентифікації та забезпечення передачі іноземців чи осіб без громадянства відповідно до міжнародних договорів України про реадмісію подаються до адміністративного суду за місцезнаходженням центрального органу виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики у сфері міграції, органу охорони державного кордону чи Служби безпеки України або за місцезнаходженням пункту тимчасового перебування іноземців чи осіб без громадянства, які незаконно перебувають на території України.

13.2 Частиною першою ст. 341 Кодексу адміністративного судочинства України обумовлено, що суд касаційної інстанції переглядає судові рішення в межах доводів і вимог касаційної скарги та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права.

V. ПОЗИЦІЯ ВЕРХОВНОГО СУДУ

14. Вирішуючи питання про обґрунтованість поданої касаційної скарги, Верховний Суд виходить з такого.

15. Зважаючи на те, що судами попередніх інстанцій доведена обґрунтованість підстав в частині можливості ухилення відповідача від виконання рішення про його примусове видворення, то оскаржувана постанова суду першої інстанції, підтримана рішенням суду апеляційної інстанції про затримання відповідача із поміщенням його до пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають на території України є такою, що постановлена у відповідності до норм матеріального права на підставі всебічно повно і всебічно з`ясованих обставин у справі.

16. Що стосується єдиного доводу касаційної скарги про те, що на час розгляду Репкінським районним судом Чернігівської області адміністративної справи про видворення відповідача вже існувало судове рішення іншого суду, яке на той час набрало законної сили стосовно тих самих підстав та стосовно тієї самої особи, Суд зазначає наступне.

17. Судом апеляційної інстанції в оскаржуваному рішенні встановлено, що 29 березня 2016 року ухвалою Приморського районного суду м. Одеси постанову Приморського районного суду м. Одеси від 21 березня 2016 року по адміністративній справі №522/4644/16-а за позовом ГУ ДМС України в Одеській області до громадянина КНР ОСОБА_1 про примусове видворення за межі території України скасовано. Вказаний адміністративний позов залишено без розгляду.

Крім того, позивачем у справі №522/4644/16-а було ГУ ДМС України в Одеській області, а в справі №743/318/16-а - УДМС України в Чернігівській області, а тому, у вказаних адміністративних справах розглядався спір між різними сторонами.

18. Враховуючи вищевикладене, Суд вважає зазначені в касаційній скарзі доводи представника відповідача Друганової Валентини Афанасіївни безпідставними, а висновки судів - правильними, обґрунтованими, та такими, що відповідають нормам матеріального та процесуального права, з огляду на що і підстави для скасування чи зміни оскаржуваних судових рішень відсутні.

19. Доводи, які наводяться скаржником в касаційній скарзі, не свідчать про порушення судами попередніх інстанцій норм процесуального або матеріального права при прийнятті оскаржуваних рішень та не спростовують висновків судів попередніх інстанцій і встановлених обставин справи.

20. Згідно статті 350 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанцій не допустили неправильного застосування норм матеріального права або порушень норм процесуального права при ухваленні судових рішень чи вчиненні процесуальних дій.

Керуючись статтями 341, 343, 349, 350, 356, 359 Кодексу адміністративного судочинства України, Суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Касаційну скаргу Друганової Валентини Афанасіївни - представника громадянина Китайської народної Республіки ОСОБА_1 залишити без задоволення.

2. Постанову Репкінського районного суду Чернігівської області від 21 березня 2016 року та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 05 квітня 2016 року залишити без змін.

3. Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, є остаточною і не оскаржується.

Суддя - доповідач В.М. Бевзенко

Судді Н.А. Данилевич

Н.В. Шевцова