Справа № 460/3218/18
Суддя: Судова-Хомюк Наталія Михайлівна
Дата ухвалення: 2019-11-18 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 листопада 2019 рокуЛьвів№ 857/8374/19

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі колегії суддів:

головуючого судді Судової-Хомюк Н.М.,

суддів Святецького В.В., Шинкар Т.І.

за участі секретаря судового засідання Хітрень О.Ю.,

позивач: ОСОБА_1 ,

представник позивача: Бернацький Т.В.

відповідач: Гуща С.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 18 червня 2019 року у справі № 460/3218/18 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Радивилівської міської ради про визнання бездіяльності протиправною, стягнення заробітної плати та середнього заробітку за час затримки виплати середньомісячної заробітної плати та стягнення моральної шкоди,-

суддя в 1-й інстанції Щербаков В.В.,

час ухвалення рішення 11 год. 20 хв.,

місце ухвалення рішення - м.Рівне,

дата складання повного тексту рішення 24.06.2019,-

В С Т А Н О В И В:

У грудні 2018 року позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Радивилівської міської ради про визнання бездіяльності протиправною щодо невиплати середньомісячного заробітку за період проходження військової служби з 22.04.2016 по 12.10.2017 у відповідності до ч.3 ст.119 КЗпП України та не виплати заробітної плати за період участі у забезпеченні проведення антитерористичної операції безпосередньо у районах її проведення, відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 22.07.2015 №522; стягнення невиплаченої середньомісячної заробітної плати за період: з 23.04.2016 по 12.10.2017 відповідно до ч.3 ст.119 КЗпП України з 01.06.2017 по 12.10.2017 відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 22.07.2015 №522 із врахуванням індексації; стягнення середнього заробітку за весь час затримки виплати середньомісячної заробітної плати за період проходження військової служби з 22.04.2016 по 12.10.2017, після звільнення з 12.10.2017 і на дату постановлення судом рішення; стягнення компенсації за невикористану відпустку за період 23.04.2016 по 12.10.2017; стягнення моральної шкоди в сумі 100000,00грн..

На обґрунтування позовних вимог зазначає, що перебуваючи на посаді сільського голови, він був мобілізований на військову службу до Збройних Сил України. Зазначає, що за ним, як за працівником, призваним на військову службу у зв`язку з мобілізацією, за законом зберігається місце роботи і компенсується середній заробіток, а тому невиплата йому середньомісячного заробітку з 23.04.2016 є протиправною бездіяльністю відповідача. З цих підстав просив задовольнити позовні вимоги.

Рішенням Рівненського окружного адміністративного суду від 18 червня 2019 року в задоволенні адміністративного позову відмовлено повністю.

Не погодившись з прийнятим рішенням, позивач ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати оскаржуване рішення та прийняти нове, яким адміністративний позов задовольнити повністю.

Доводи апеляційної скарги обґрунтовує тим, що оскаржуване рішення є незаконним та необґрунтованим, прийнятим із неправильним застосуванням норм матеріального права та порушенням норм процесуального права, а тому підлягає скасуванню.

Зазначає, що він був призваний на військову службу 17 липня 2015 року з посади голови Підзамчівської сільської ради Радивилівського району. На підставі рішення Радивилівської міської ради №94 від 22.04.2016 року, позивач ОСОБА_1 був звільнений з посади сільського голови на підставі ч.1 ст.42 Закону України «Про місцеве самоврядування» та ч.2 ст.8 Закону України «Про добровільне об`єднання територіальних громад». Зазначає, що не ставить у своїх позовних вимогах питання щодо збереження його місця роботи чи поновлення на роботі, а тому обмеження, які викладені в частині 5 ст.119 КЗпП України не містять спірного характеру. Разом з тим, зміст частин 3 та 5 ст.119 КЗпП України, на думку апелянта, не містить ніяких обмежень з приводу збереження за позивачем середнього заробітку за весь період проходження військової служби за призовом під час мобілізації, і тому в даному випадку, апелянт вважає, що таке право за ним зберігається. Таким чином, покликання суду першої інстанції на висновки Верховного Суду у справі №547/351/16-а, з точки зору апелянта, жодним чином не узгоджуються із тими правовідносинами, які є предметом розгляду даного спору.

Крім цього, зазначає, що оскільки відповідачем були порушені строки виплати заробітної плати, то стягненню підлягає на користь позивача середньомісячний заробіток за весь час затримки виплати середньомісячної заробітної плати, тобто з 13.10.2017 року по дату винесення судом рішення.

Відповідачем подано відзив на апеляційну скаргу в якому зазначено, що звільнення позивача відбулось відповідно до вимог чинного законодавства у зв`язку з припиненням повноважень сільської ради, головою якої він був обраний. Вважає, що Радивилівська міська рада діяла на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Відтак вважає, що суд першої інстанції прийшов до законного та обґрунтованого висновку про відсутність підстав для задоволення позову. Просить рішення суду першої інстанції залишити без змін, а подану апеляційну скаргу без задоволення.

Згідно з ст.242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Суд апеляційної інстанції, переглядаючи справу за наявними у ній доказами та перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції, в межах доводів та вимог апеляційної скарги, дослідивши докази, що стосуються фактів, на які посилаються учасники справи, приходить до переконання, що оскаржуване рішення суду першої інстанції вимогам статті 242 КАС України відповідає.

Як встановлено судом першої інстанції та підтверджено матеріалами справи, 17.07.2015 року ОСОБА_1 , на підставі Указу Президента України «Про часткову мобілізацію» від 14.01.2015 року №15 та рішення Підзамчівської сільської ради Радивилівського району Рівненської області від 15.07.2015 року №468, призвано на військову службу в Збройних Силах України з посади голови Підзамчівської сільської ради Радивилівського району Рівненської області та зараховано до списків особового складу військової частини № НОМЕР_1 м.Луцьк Волинської області (17, 46).

12.10.2016 року позивачем було укладено контракт №288 про проходження військової служби терміном на 6 місяців. 12.04.2017 позивачем також укладено контракт №100-ос про проходження військової служби терміном на ще 6 місяців. Проходження військової служби позивач завершив та виключений із списків особового складу військової частини №9971 м.Луцьк Волинської області - 12.10.2017 (а.с.15-16).

22.04.2016 року на підставі рішення №94 від 22.04.2016 року Радивилівської міської ради, яка згідно з рішенням відповідача від 22.04.2016 року №10 є правонаступником Підзамчівської сільської ради Радивилівського району Рівненської області, ОСОБА_1 був звільнений з посади сільського голови на підставі ч.1 ст.42 Закону України «Про місцеве самоврядування» та ч.2 ст.8 Закону України «Про добровільне об`єднання територіальних громад» (а.с.12-13).

З 22.04.2016 року позивачу було припинено нарахування та виплату середньомісячного заробітку як для працівників, призваних на військову службу під час мобілізації в особливий період та в мирний час.

14.07.2017 ОСОБА_1 звернувся до відповідача із заявою щодо відновлення нарахування та виплати йому середньомісячного заробітку відповідно до ч.3 ст.119 КЗпП України (а.с.10), проте відповідачем листом від 23.08.2017 №02.01-15/1269 відмовлено у задоволенні вказаної заяви позивача (а.с.11).

30.07.2018 позивач звернувся до відповідача із запитом на отримання публічної інформації щодо причин невиплати йому заробітної плати відповідно до ч.3 ст.119 КЗпП України із врахуванням вимог постанови Кабінету Міністрів України від 22.11.2015 №522 (а.с.18), однак позивачу вказана інформація не надана з підстав неможливості її надання (а.с.19, 63), оскільки достовірність запитуваної інформації залежить від розгляду цивільної справи №568/1031/17 за позовом ОСОБА_1 . Радивилівської міської ради про стягнення заборгованості по заробітній платі та компенсації заборгованості середнього заробітку за час затримки виплати заробітної плати.

Ухвалою Радивилівського районного суд Рівненської області від 12.06.2018 року, яка набрала законної сили 27.11.2018 року, провадження у цивільній справі №568/1031/17 закрито, оскільки справа не підлягає розгляду у порядку цивільного судочинства.

Вважаючи бездіяльність відповідача щодо невиплати середньомісячного заробітку як працівнику, призваного на військову службу під час мобілізації в особливий період та в мирний час, протиправною, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що на період виконання позивачем державного обов`язку, гарантії щодо збереження за ним місця роботи на посаді сільського голови з виплатою середнього заробітку за ним були збережені до закінчення повноважень Підзамчівської сільської ради Радивилівського району Рівненської області.

При цьому, враховуючи особливості служби в органах місцевого самоврядування на виборних посадах, реалізація таких гарантій після припинення відповідним органом своїх повноважень, профільним законодавством не передбачено.

З урахуванням наведеного, суд першої інстанції прийшов до висновку про необґрунтованість позовних вимог щодо виплати середньомісячного заробітку на користь позивача з 23.04.2016.

Колегія суддів погоджується з обґрунтованістю такого висновку суду першої інстанції з наступних підстав.

Статтею 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Систему та гарантії місцевого самоврядування в Україні, засади організації та діяльності, правового статусу і відповідальності органів та посадових осіб місцевого самоврядування, визначає Закон України «Про місцеве самоврядування в Україні» від 21.05.1997 №280/97-ВР (далі Закон №280/97-ВР).

Відповідно до ч.1 ст.10 Закону №280/97-ВР, сільські, селищні, міські ради є органами місцевого самоврядування, що представляють відповідні територіальні громади та здійснюють від їх імені та в їх інтересах функції і повноваження місцевого самоврядування, визначені Конституцією України, цим та іншими законами.

Згідно частин 2 та 5 статті 12 Закону №280/97-ВР, сільський, селищний, міський голова обирається відповідною територіальною громадою на основі загального, рівного, прямого виборчого права шляхом таємного голосування в порядку, визначеному законом, і здійснює свої повноваження на постійній основі. Строк повноважень сільського, селищного, міського голови, обраного на чергових місцевих виборах, визначається Конституцією України. На сільських, селищних, міських голів поширюються повноваження та гарантії депутатів рад, передбачені законом про статус депутатів рад, якщо інше не встановлено законом.

Згідно статті 141 Конституції України строк повноважень сільської, селищної, міської, районної, обласної ради, депутати якої обрані на чергових виборах, становить п`ять років. Припинення повноважень сільської, селищної, міської, районної, обласної ради має наслідком припинення повноважень депутатів відповідної ради. Строк повноважень сільського, селищного, міського голови, обраного на чергових виборах, становить п`ять років.

Відповідно до ч.2 статті 4 Закону України «Про статус депутатів місцевих рад» повноваження депутата місцевої ради починаються з дня відкриття першої сесії відповідної ради з моменту офіційного оголошення підсумків виборів відповідною територіальною виборчою комісією і закінчуються в день відкриття першої сесії цієї ради нового скликання, крім передбачених законом випадків дострокового припинення повноважень депутата місцевої ради або ради, до складу якої його обрано.

Отже, зазначеними нормами визначаються підстави та порядок закінчення строку повноважень місцевої ради та міського голови, які нерозривно пов`язані законодавцем із виборчим процесом.

Правові, організаційні, матеріальні та соціальні умови реалізації громадянами України права на службу в органах місцевого самоврядування, загальні засади діяльності посадових осіб місцевого самоврядування, їх правовий статус, порядок та правові гарантії перебування на службі в органах місцевого самоврядування регулюються Законом України «Про службу в органах місцевого самоврядування» від 07.06.2001 №2493-III (далі Закон №2493-III).

Статтею 3 Закону №2493-III визначено, що посадами в органах місцевого самоврядування є: виборні посади, на які особи обираються територіальною громадою; виборні посади, на які особи обираються або затверджуються відповідною радою; посади, на які особи призначаються сільським, селищним, міським головою, головою районної, районної у місті, обласної ради на конкурсній основі чи за іншою процедурою, передбаченою законодавством України.

Згідно ч.1 ст.20 Закону №2493-III, крім загальних підстав, передбачених Кодексом законів про працю України, служба в органах місцевого самоврядування припиняється на підставі і в порядку, визначених Законом України «Про місцеве самоврядування в Україні», цим та іншими законами України.

Враховуючи наведене, колегія суддів приходить до висновку, що сільський голова є посадовою особою органу місцевого самоврядування, і така посада є виборною.

Частиною 1 статті 42 Закону №280/97-ВР встановлено, що повноваження новообраного сільського, селищного, міського голови починаються з моменту складення ним присяги відповідно до Закону України «Про службу в органах місцевого самоврядування» на пленарному засіданні відповідної сільської, селищної, міської ради, на якому відповідною територіальною виборчою комісією були оголошені рішення щодо його обрання та реєстрації. Повноваження сільського, селищного, міського голови закінчуються в день відкриття першої сесії відповідної сільської, селищної, міської ради, обраної на наступних чергових місцевих виборах, або, якщо рада не обрана, з моменту вступу на цю посаду іншої особи, обраної на наступних місцевих виборах, крім випадків дострокового припинення його повноважень відповідно до частин першої та другої статті 79 цього Закону.

Як видно з матеріалів справи та встановлено вище, позивача ОСОБА_1 обрано та призначено на посаду голови Підзамчівської сільської ради Радивилівського району Рівненської області 19.11.2015 року.

Повноваження ОСОБА_1 як голови Підзамчівської сільської ради Радивилівського району Рівненської області припинено за рішенням Радивилівської міської ради від 22.04.2016 №94 на підставі ч.1 ст.42 Закону №280/97-ВР та ч.2 ст.8 Закону України «Про добровільне об`єднання територіальних громад» від 05.02.2015 №157-VIII (далі Закон №157-VIII) у зв`язку з добровільним об`єднанням Підзамчівської сільської ради в територіальну громаду шляхом приєднання до Радивилівської міської ради.

Згідно приписів ч. 2 статті 8 Закону №157-VIII, повноваження сільських, селищних, міських рад, сільських, селищних, міських голів, обраних територіальними громадами, що об`єдналися, завершуються в день набуття повноважень сільською, селищною, міською радою, обраною об`єднаною територіальною громадою.

Відтак, зазначена норма регламентує дострокове припинення повноважень сільських, селищних, міських рад, сільських, селищних, міських голів, в наслідок припинення діяльності відповідної ради у зв`язку з її добровільним об`єднанням в територіальну громаду, та яке не визначене статтею 79 Закону №280/97-ВР.

Так, згідно з рішенням Радивилівської міської ради від 22.04.2016 №1 визнано повноваження новообраного міського голови Карапетяна М.А. Радивилівської міської ради, яка, в свою чергу, є об`єднаною територіальною громадою, та до якої добровільно увійшла Підзамчівська сільська рада Радивилівського району Рівненської області (а.с.41).

Таким чином, суд першої інстанції прийшов до вірного висновку, що оскільки повноваження сільського голови Підзамчівської сільської ради Радивилівського району Рівненської області припинено з підстав об`єднання такої ради з територіальною громадою міста Радивилів, то у відповідача були відсутні правові підстави для залишення позивача на посаді та відповідно подальшої йому виплати середнього заробітку.

Щодо доводів апелянта про те, що на нього поширюються гарантії, передбачені ч.3 ст.119 КЗпП України, то вказані положення закону у період, коли мали місце спірні правовідносини, поширювалися на позивача, і за ним, як за працівником, призваним на військову службу під час мобілізації, до дня фактичної демобілізації зберігалися місце роботи і посада, з відповідною компенсацією середнього заробітку.

При цьому, судом першої інстанції вірно зазначено, що профільним законом, який визначає систему та гарантії місцевого самоврядування в Україні, засади організації та діяльності, правового статусу посадових осіб місцевого самоврядування, є Закон №280/97-ВР. А тому на посадових осіб місцевого самоврядування поширюється дія законодавства України про працю з урахуванням особливостей, передбачених Законом №2493-III (ст.7).

Зокрема, як зазначалося вище, строк повноважень сільського голови закінчується в день відкриття першої сесії відповідної сільської ради, обраної на наступних чергових місцевих виборах.

Таким чином, колегія суддів вважає, що відповідач звільняючи позивача у зв`язку із закінченням повноважень сільської ради, головою якої він був обраний, та припиняючи виплату середньомісячного заробітку, діяв правомірно.

П.6 ст.119 Кодексу законів про працю в редакції від березня 2017 визначено, що гарантії зазначені у частині третій цієї статті, в частині збереження місця роботи, посади не поширюються на осіб, які займали виборні посади в органах місцевого самоврядування та строк повноважень яких закінчився. В даному випадку, нарахування середньої заробітної плати є наслідком розгляду трудового спору щодо поновлення на посаді, який в даному випадку не може розглядатись в силу вимог Закону України «Про службу в органах місцевого самоврядування», Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні».

Відтак, позовні вимоги щодо виплати середньомісячного заробітку на користь позивача з 23.04.2016 є необгрунтованими.

Враховуючи те, що судом не встановлено наявності факту порушення прав особи, тобто вчинення суб`єктом владних повноважень протиправних дій, бездіяльності чи прийняття протиправного рішення, відтак, відсутні правові підстави щодо задоволення інших позовних вимог позивача.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції правильно застосував норми матеріального та процесуального права, та дійшов вірного висновку про відсутність підстав для задоволення позову.

У п.29 Рішення Європейського суду з прав людини від 09.12.1994 року Справа «РуїзТоріха проти Іспанії» (серія А, №303А) Суд повторює, що згідно з його установленою практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтованості рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції з вищенаведених мотивів.

З огляду на викладене, суд першої інстанції обґрунтовано відмовив у задоволенні позовних вимог, правильно і повно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, а тому підстави для його скасування відсутні.

Відповідно до ч.1 ст. 316 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ч. 3 ст. 243, ст. 308, ст. 310, п. 1 ч. 1 ст. 315, ст. 316, ч. 1 ст. 321, ст. 322, ст. 325, ст. 328 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 18 червня 2019 року у справі № 460/3218/18 без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття.

Касаційна скарга на судове рішення подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до суду касаційної інстанції.

У разі якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя Н. М. Судова-Хомюк
судді В. В. Святецький
Т. І. Шинкар
Повне судове рішення складено 27.11.2019