Справа № 640/4490/19
Суддя: Пащенко К.С.
Дата ухвалення: 2019-10-30 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

30 жовтня 2019 року № 640/4490/19

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі судді Пащенка К.С., за участю секретаря судового засідання Легейди Я.А., розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу

за позовом ОСОБА_1

до Київської міської митниці ДФС

про скасування рішення про завищення митних платежів про розмитнення транспортного засобу

представники: позивач - ОСОБА_1 ;

сторін: відповідача - Добров О.І. ;

у засіданні також вільний слухач - ОСОБА_6.,

був присутній:

(в судовому засіданні 30.10.2019, відповідно до ст. 250 Кодексу адміністративного судочинства України (по тексту - КАС України), проголошено вступну та резолютивну частини рішення (скорочене рішення)),

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі - позивач або ОСОБА_1 ) подано на розгляд Окружному адміністративному суду міста Києва позов до Київської міської митниці ДФС (надалі - відповідач або Контролюючий орган), у якому позивач просить суд:

- скасувати рішення відповідача про відмову та коригування заявленої митної вартості позивачем про завищення митної вартості транспортного засобу марки TOYOTA RAV4, номер кузова НОМЕР_1 , 2004 року випуску;

- зобов`язати відповідача повернути позивачу надмірно сплачені митні платежі у розмірі 26551 гривень.

Ухвалою від 26.03.2019 Окружним адміністративним судом міста Києва позовну заяву залишено без руху.

Позивач зазначені в ухвалі недоліки усунув у строк встановлений судом.

Ухвалою Окружного адміністративного суду м. Києва від 12.04.2019 (суддя Пащенко К.С.) відкрито провадження у даній адміністративній справі, призначено до розгляду в підготовче засідання на 11.06.2019.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 11.06.2019 закрито підготовче провадження у адміністративній справі, призначено справу до розгляду по суті на 09.07.2019; викликано у судове засідання 09.07.2019 у якості свідка ФОП ОСОБА_3 (адреса: АДРЕСА_1 ).

09.07.2019 судове засідання відкладено на 31.07.2019 у зв`язку з перебуванням головуючого судді у відпустці.

31.07.2019 свідок у судове засідання не з`явився.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 31.07.2019 повторно викликано у судове засідання 12.09.2019 ФОП ОСОБА_3 (адреса: АДРЕСА_1 ) (з урахуванням ухвали Окружного адміністративного суду міста Києва від 06.09.2019 про виправлення описки).

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 12.09.2019 повторно викликано у судове засідання 30.10.2019 ФОП ОСОБА_3 (адреса: АДРЕСА_1 ).

В судовому засіданні 30.10.2019 позивач, з викладених у позові підстав, підтримав позовні вимоги у повному обсязі.

В якості підстав позову позивачем зазначено, що відповідачем прийнято протиправне рішення про збільшення митних платежів.

Представник відповідача проти позову заперечував та просив суд у задоволенні позовних вимог відмовити у повному обсязі.

Зокрема, у відзиві на позовну заяву відповідач зауважує на відсутності правового спору між Київською міською митницею ДФС та позивачем, оскільки митний орган не вчиняв протиправних дій, що полягають у прийнятті рішення та коригуванні митної вартості (визначенні митної вартості).

Свідок ФОП ОСОБА_3 в судове засідання вкотре не з`явився.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне.

У лютому 2019 року позивачем придбано у нерезидента - VAB «COLENA» транспортний засіб марки TOYOTA RAV4, номер кузова НОМЕР_1 , 2004 року випуску, вартість якого становить 1950 євро, що підтверджується договором купівлі-продажу від 06.02.2019.

19.02.2019 представником позивача ОСОБА_3. (декларантом) для здійснення митного оформлення придбаного позивачем транспортного засобу марки TOYOTA RAV4, номер кузова НОМЕР_1 , 2004 року випуску, який був у використанні, тип двигуна - бензиновий, робочий об`єм циліндрів - 2362 см. куб., кількість місць - 5 подано відповідачеві в електронній формі митну декларацію № UA100210/2019/091985 на ввезений транспортний засіб, згідно якої заявлено його митну вартість в розмірі 1950 євро. Митну вартість транспортного засобу визначено за основним методом - за ціною договору (вартість операції). Так, в графі 42 митної декларації «ціна товару» зазначено 1950 євро, в графі 45 «коригування» вказано 60052,60 гривень, в графі 23 «курс валюти» - 30,79620300 гривень.

До вказаної митної декларації декларантом долучено: договір купівлі-продажу від 06.02.2019 б/н; акт про проведеня огляду (переогляду) товарів, транспортних засобів, ручної поклажі та вантажу від 14.02.2019 № U102010/2019/00086; довідка про зняття з обліку транспортного засобу від 06.02.2019 № 16445394; свідоцтво про реєстрацію від 05.12.2017 № НОМЕР_4; паспорт серії № НОМЕР_3 від 23.09.2004, фото авто.

У рамках послідовного виконання митних формальностей відповідачем засобами електронного зв`язку було витребувано у декларанта додаткові документи та/або відомості, необхідні для підтвердження заявленої митної вартості ввезеного останнім транспортного засобу за ціною договору.

Після чого уповноваженою особою декларанта подано заяву від 19.02.2019 б/н про відкликання митної декларації від 19.02.2019 № UA100210/2019/091985.

В подальшому, 20.02.2019, представником позивача ОСОБА_3 (декларантом) для здійснення митного оформлення наведеного транспортного засобу подано відповідачеві в електронній формі митну декларацію № UA100210/2019/092108 на ввезений транспортний засіб, згідно якої заявлено його митну вартість в розмірі 1950 євро. Митну вартість транспортного засобу визначено за резервним методом. Так, в графі 42 митної декларації «ціна товару» зазначено 1950 євро, в графі 45 «коригування» вказано 150624,23 гривень, в графі 23 «курс валюти» - 30,79620300 гривень.

До вказаної митної декларації декларантом долучено: договір купівлі-продажу від 06.02.2019 б/н; акт про проведення огляду (переогляду) товарів, транспортних засобів, ручної поклажі та вантажу від 14.02.2019 № U102010/2019/00086; довідка про зняття з обліку транспортного засобу від 06.02.2019 № 16445394; свідоцтво про реєстрацію від 05.12.2017 № НОМЕР_4; довідка від 13.02.2019 № 1.191/1519 рівня екологічних вимог транспортного засобу.

За результатами розгляду митної декларації від 20.02.2019 № UA100210/2019/092108 відповідачем визнано митну вартість товару, здійснено митне оформлення та випущено товар у вільний обіг.

Наведене обумовило звернення позивача до суду із відповідним позовом.

Вирішуючи спір по суті, суд наголошує на такому.

Засади державної митної справи, зокрема, правовий статус органів доходів і зборів, митна територія та митний кордон України, процедури митного контролю та митного оформлення товарів, що переміщуються через митний кордон України, митні режими та умови їх застосування, заборони та/або обмеження щодо ввезення в Україну, вивезення з України та переміщення через територію України транзитом окремих видів товарів, умови та порядок справляння митних платежів, митні пільги, визначаються Митним кодексом України (нижче - МК України) та іншими законами України.

У відповідності до приписів статті 248 МК України митне оформлення розпочинається з моменту подання органу доходів і зборів декларантом або уповноваженою ним особою митної декларації або документа, який відповідно до законодавства її замінює, та документів, необхідних для митного оформлення, а в разі електронного декларування - з моменту отримання органом доходів і зборів від декларанта або уповноваженої ним особи електронної митної декларації або електронного документа, який відповідно до законодавства замінює митну декларацію.

Засвідчення органом доходів і зборів прийняття товарів, транспортних засобів комерційного призначення та документів на них до митного оформлення здійснюється шляхом проставляння відбитків відповідних митних забезпечень (у тому числі за допомогою інформаційних технологій), інших відміток на митній декларації або документі, який відповідно до законодавства її замінює, а також на товаросупровідних та товарно-транспортних документах у разі їх подання на паперовому носії.

Як визначено статтею 257 МК України декларування здійснюється шляхом заявлення за встановленою формою (письмовою, усною, шляхом вчинення дій) точних відомостей про товари, мету їх переміщення через митний кордон України, а також відомостей, необхідних для здійснення їх митного контролю та митного оформлення. При застосуванні письмової форми декларування можуть використовуватися як електронні документи, так і документи на паперовому носії або їх електронні (скановані) копії, засвідчені електронним цифровим підписом декларанта або уповноваженої ним особи.

В свою чергу, електронне декларування здійснюється з використанням електронної митної декларації, засвідченої електронним цифровим підписом, та інших електронних документів або їх реквізитів у встановлених законом випадках, а також електронних (сканованих) копій паперових документів, засвідчених електронним цифровим підписом декларанта або уповноваженої ним особи.

Митна декларація та інші документи, подання яких органам доходів і зборів передбачено цим Кодексом, оформлені на паперовому носії та у вигляді електронних документів, мають однакову юридичну силу.

Формат митних декларацій, що подаються як електронні документи, базується на міжнародних стандартах електронного обміну даними.

Умови та порядок декларування, перелік відомостей, необхідних для здійснення митного контролю та митного оформлення, визначаються цим Кодексом. Положення про митні декларації та форми цих декларацій затверджуються Кабінетом Міністрів України, а порядок заповнення таких декларацій та інших документів, що застосовуються під час митного оформлення товарів, транспортних засобів комерційного призначення, - центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику.

Перелік відомостей, що підлягають внесенню до митних декларацій, обмежується лише тими відомостями, які є необхідними для цілей справляння митних платежів, формування митної статистики, а також для забезпечення додержання вимог цього Кодексу та інших законодавчих актів.

Митне оформлення товарів, транспортних засобів комерційного призначення здійснюється органами доходів і зборів на підставі митної декларації, до якої декларантом залежно від митних формальностей, установлених цим Кодексом для митних режимів, та заявленої мети переміщення вносяться такі відомості, у тому числі у вигляді кодів: 1) заявлений митний режим, тип декларації та відомості про особливості переміщення; 2) відомості про декларанта, уповноважену особу, яка склала декларацію, відправника, одержувача, перевізника товарів і сторони зовнішньоекономічного договору (контракту) або іншого документа, що використовується в міжнародній практиці замість договору (контракту), а в разі якщо зовнішньоекономічний договір (контракт) укладено на підставі посередницького договору, - також про іншу, крім сторони зовнішньоекономічного договору (контракту), сторону такого посередницького договору; 3) відомості про найменування країн відправлення та призначення; 4) відомості про транспортні засоби комерційного призначення, що використовуються для міжнародного перевезення товарів та/або їх перевезення митною територією України під митним контролем, та контейнери; 5) відомості про товари: а) найменування; б) звичайний торговельний опис, що дає змогу ідентифікувати та класифікувати товар; в) торговельна марка та виробник товарів (за наявності у товаросупровідних та комерційних документах); г) код товару згідно з УКТ ЗЕД; ґ) найменування країни походження товарів (за наявності); д) опис упаковки (кількість, вид); е) кількість у кілограмах (вага брутто та вага нетто) та інших одиницях виміру; є) фактурна вартість товарів; ж) митна вартість товарів та метод її визначення; з) відомості про уповноважені банки декларанта; и) статистична вартість товарів; 6) відомості про нарахування митних та інших платежів, а також про застосування заходів гарантування їх сплати: а) ставки митних платежів; б) застосування пільг зі сплати митних платежів; в) суми митних платежів; г) офіційний курс валюти України до іноземної валюти, у якій складені рахунки, визначений відповідно до статті 31 цього Кодексу; ґ) спосіб і особливості нарахування та сплати митних платежів; д) спосіб забезпечення сплати митних платежів (у разі застосування заходів гарантування їх сплати); 7) відомості про зовнішньоекономічний договір (контракт) або інший документ, що використовується в міжнародній практиці замість договору (контракту), та його основні умови; 8) відомості, що підтверджують дотримання встановлених законодавством заборон та обмежень щодо переміщення товарів через митний кордон України; 9) відомості про документи, передбачені частиною третьою статті 335 цього Кодексу; 10) довідковий номер декларації (за бажанням декларанта).

Органам доходів і зборів забороняється вимагати внесення до митної декларації інших відомостей, ніж зазначені у цій статті.

Строки декларування визначені статтею 263 МК України, відповідно до частин першої-другої якої митна декларація подається органу доходів і зборів, який здійснює митне оформлення товарів, транспортних засобів комерційного призначення, протягом 10 робочих днів з дати доставлення цих товарів, транспортних засобів до зазначеного органу; у разі відмови у прийнятті митної декларації або в митному оформленні товарів, у тому числі у зв`язку з прийняттям органом доходів і зборів рішення про коригування митної вартості товарів нова митна декларація подається органу доходів і зборів, який здійснює митне оформлення товарів, не пізніше 10 робочих днів з дати такої відмови, якщо товари протягом зазначеного часу не розміщено на складі тимчасового зберігання чи на складі органу доходів і зборів.

Порядок прийняття митної декларації міститься в статті 264 МК України.

Зокрема, митна декларація реєструється та приймається органом доходів і зборів у порядку, що визначається центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику.

Митна декларація та інші документи подаються органу доходів і зборів в електронному вигляді з дотриманням вимог цього Кодексу або на паперових носіях. Митна декларація на паперовому носії супроводжується її електронною копією. Разом з митною декларацією органу доходів і зборів подаються рахунок або інший документ, що визначає вартість товару, та, у випадках, встановлених цим Кодексом, - декларація митної вартості. Відомості про документи, визначені частиною третьою статті 335 цього Кодексу, зазначаються декларантом або уповноваженою ним особою у встановленому порядку в митній декларації. На вимогу органу доходів і зборів декларант або уповноважена ним особа зобов`язані надати органу доходів і зборів оригінали таких документів або засвідчені в установленому порядку їх копії, якщо законодавством не передбачено подання оригіналів.

Органам доходів і зборів забороняється вимагати надання декларантом або уповноваженою ним особою документів та/або відомостей, якщо цим Кодексом та іншими законами України передбачено надання таких документів (відомостей) органам доходів і зборів державними органами, установами та організаціями, уповноваженими на здійснення дозвільних або контрольних функцій щодо переміщення товарів, транспортних засобів комерційного призначення через митний кордон України, через єдиний державний інформаційний веб-портал «Єдине вікно для міжнародної торгівлі», а також приймати і використовувати такі документи та/або відомості, надані декларантом або уповноваженою ним особою, для здійснення митних формальностей, крім випадків, визначених цим Кодексом.

Дата та час подання митної декларації фіксується органом доходів і зборів шляхом її реєстрації, у тому числі з використанням інформаційних технологій. Орган доходів і зборів не має права відмовити в реєстрації митної декларації.

З метою визначення правильності заповнення поданої митної декларації та відповідності доданих до неї документів установленим вимогам орган доходів і зборів здійснює перевірку митної декларації.

Митна декларація приймається для митного оформлення, якщо вона подана за встановленою формою, підписана особою, яка її подала, і перевіркою цієї декларації встановлено, що вона містить всі необхідні відомості і до неї додано всі документи, визначені цим Кодексом. Факт прийняття митної декларації засвідчується посадовою особою органу доходів і зборів, яка її прийняла, шляхом проставлення на ній відбитка відповідного митного забезпечення та інших відміток (номера декларації, дати та часу її прийняття тощо), у тому числі з використанням інформаційних технологій.

З моменту прийняття органом доходів і зборів митної декларації вона є документом, що засвідчує факти, які мають юридичне значення, а декларант або уповноважена ним особа несе відповідальність за подання недостовірних відомостей, наведених у цій декларації.

Орган доходів і зборів не має права відмовити у прийнятті митної декларації, якщо виконано всі умови, встановлені цим Кодексом.

Відмова органу доходів і зборів у прийнятті митної декларації повинна бути вмотивованою, а про причини відмови має бути письмово повідомлено декларанта.

Орган доходів і зборів відмовляє у прийнятті митної декларації виключно з таких підстав: 1) митна декларація не містить усіх відомостей або подана без документів, передбачених статтею 335 цього Кодексу; 2) електронна митна декларація не містить встановлених законодавством обов`язкових реквізитів; 3) митну декларацію подано з порушенням інших вимог, встановлених цим Кодексом.

У разі відмови у прийнятті митної декларації посадовою особою органу доходів і зборів заповнюється картка відмови у прийнятті митної декларації за формою, встановленою центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику. Один примірник зазначеної картки невідкладно вручається (надсилається) декларанту або уповноваженій ним особі. Інформація про відмову у прийнятті для оформлення електронної митної декларації надсилається декларанту електронним повідомленням, засвідченим електронним цифровим підписом посадової особи органу доходів і зборів.

Згідно зі статтею 269 МК України за письмовим зверненням декларанта або уповноваженої ним особи та з дозволу органу доходів і зборів митна декларація може бути відкликана.

Відкликання митної декларації допускається лише до моменту завершення митного оформлення товарів, транспортних засобів комерційного призначення відповідно до заявленого митного режиму.

Після відкликання або визнання недійсною митної декларації товари, транспортні засоби комерційного призначення, що в ній задекларовані, повинні бути видані з-під митного контролю за заявою декларанта або уповноваженої ним особи, якщо до початку митного оформлення цих товарів, транспортних засобів комерційного призначення вони перебували у вільному обігу на митній території України, або задекларовані протягом 10 днів до обраного митного режиму.

Як встановлено судом при розгляді даної справи, 19.02.2019 з метою митного оформлення транспортного засобу марки TOYOTA RAV4, номер кузова НОМЕР_1 , 2004 року випуску уповноваженою особою позивача подано митну декларацію, яка була зареєстрована відповідачем за № UA100210/2019/091985.

Митну вартість імпортованого транспортного засобу, що вказана у зазначеній митній декларації, визначено за основним методом.

Тією ж датою декларантом (його уповноваженою особою - ОСОБА_3.) подано заяву б/н про відкликання поданої декларації.

При цьому, не заслуговують на увагу твердження, викладені у відповіді на відзив б / д б/н, згідно яких «...позивач ніколи не бачив митного брокера ФОП ОСОБА_3 , договір з ним ні в усній ні в письмовій формі не заключав...», оскільки такі твердження спростовуються змістом позовної заяви від 02.04.2019 б/н, а також скарги позивача від 19.02.2019 б/н на дії моніторингової групи ДФС при розмитненні транспортного засобу, у яких позивач підтверджує, що «...скористалася послугами митного брокера, який подав відповідну митну декларацію службовій особі (інспектору) Київської міської митниці ДФС України...».

В подальшому митна вартість придбаного транспортного засобу заявлена декларантом самостійно за резервним методом відповідно до поданої митної декларації від 20.02.2019 № UA100210/2019/092108.

Принагідно, суд наголошує на безпідставності тверджень позивача в частині неврахування відповідачем під час процедури розмитнення недоліків транспортного засобу, усунення яких можливе шляхом проведення робіт, вартість яких відображена в рахунку від 06.06.2019 № ВДиС-0028820, оскільки відповідний документ складений ТОВ «ВіДі Автострада» після митного оформлення, а відтак не подавався разом із митною декларацією.

Також, суд критично ставиться до посилань позивача на розписку від 19.02.2019 б/н, оскільки джерело походження коштів, сплачених в якості митних платежів не впливає на процедуру митного оформлення.

У разі якщо митний орган за результатами митного оформлення товару за окремою митною декларацією, заповненою у звичайному порядку, не приймав рішення про коригування митної вартості і погодився з митною вартістю, визначеною декларантом, та методом її визначення, який застосував декларант, немає підстав вважати дії митного органу такими, що вчинені всупереч вимогам МК України.

Отже, враховуючи самостійне визначення позивачем бази оподаткування податком на додану вартість та ввізним митом шляхом декларування відповідних показників у митній декларації, вбачається висновок про відсутність підстав для повернення перерахованих за митною декларацією коштів як надміру сплачених.

Відповідна правова позиція міститься в постанові Верховного Суду від 10.10.2019 у справі № 813/2519/16.

Відповідно до положень частини першої та другої статті 72 КАС України, доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Відповідно до частини першої статті 90 КАС України, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), що міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

У відповідності до статті 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.

У пункті 50 рішення Європейського суду з прав людини «Щокін проти України» (№ 23759/03 та № 37943/06) зазначено, що перша та найважливіша вимога статті 1 Першого Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року полягає в тому, що будь-яке втручання публічних органів у мирне володіння майном повинно бути законним. Говорячи про «закон», стаття 1 Першого Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року посилається на ту саму концепцію, що міститься в інших положеннях цієї Конвенції (див. рішення у справі «Шпачек s.r.о.» проти Чеської Республіки» (SPACEK, s.r.o. v. THE CZECH REPUBLIC № 26449/95). Ця концепція вимагає, перш за все, щоб такі заходи мали підстави в національному законодавстві. Вона також відсилає до якості такого закону, вимагаючи, щоб він був доступним для зацікавлених осіб, чітким та передбачуваним у своєму застосуванні (див. рішення у справі «Бейелер проти Італії» (Beyeler v. Italy № 33202/96).

У Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (пункти 32-41), серед іншого, звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення.

При цьому, зазначений Висновок, крім іншого, акцентує увагу на тому, що згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.

Суд також враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у касаційному провадженні), сформовану, зокрема у справах "Салов проти України" (заява № 65518/01; пункт 89), "Проніна проти України" (заява № 63566/00; пункт 23) та "Серявін та інші проти України" (заява № 4909/04; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (Ruiz Torija v. Spain) серія A. 303-A; пункт 29).

Наведена позиція ЄСПЛ також застосовується у практиці Верховним Судом, що, як приклад, відображено у постанові від 20.05.2019 (справа № 417/3668/17).

Частиною першою статті 77 КАС України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Отже, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України, оцінки поданих сторонами доказів за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, виходячи з наведених судом висновків в цілому, суд наголошує на відсутності підстав для задоволення позову.

Щодо судових витрат у справі, то з огляду на наявність підстав для звільнення позивача від сплати судового збору, питання судових витрат судом не вирішується.

Керуючись статтями 6, 72-77, 241-246, 250, 255 КАС України, суд, -

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову б/н від 02.04.2019 ОСОБА_1 - відмовити повністю.

Рішення, відповідно до ст. 255 КАС України, набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо таку скаргу не було подано, а у разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного провадження.

Повне рішення складено 22.11.2019.

Суддя К.С. Пащенко