Справа № 440/3049/19
Суддя: Макаренко Я.М.
Дата ухвалення: 2019-11-20 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 листопада 2019 р.Справа № 440/3049/19
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
Головуючого судді: Макаренко Я.М.,

Суддів: Мінаєвої О.М. , Бегунца А.О. ,

за участю секретаря судового засідання Лисенко К.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 23.09.2019 року, головуючий суддя І інстанції: Н.Ю. Алєксєєва по справі № 440/3049/19

за позовом ОСОБА_1

до Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області
про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:
15 серпня 2019 року позивач ОСОБА_1 звернувся до Полтавського окружного адміністративного суду з позовною заявою до Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області про визнання протиправними дії (бездіяльність) щодо застосування середньої заробітної плати (доходу) у середньому на одну застраховану особу в цілому по Україні, з якої обчислено страхові внески за 2018 рік в розмірі 7810,88 грн, під час обчислення щомісячної основної державної пенсії по інвалідності ОСОБА_1 з 01.07.2019 та зобов`язання здійснити ОСОБА_1 , починаючи з 01.07.219, перерахунок та виплату щомісячної основної державної пенсії по інвалідності, з урахуванням середньої заробітної плати (доходу) у середньому на одну застраховану особу в цілому по Україні, з якої обчислено страхові внески за 2016 рік в розмірі 4482,35 грн, відповідні виплати провести з урахуванням раніше сплачених сум.

Рішенням Полтавського окружного адміністративного суду від 23.09.2019 року в задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії відмовлено.

Позивач, не погодившись з рішенням суду першої інстанції, подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить суд апеляційної інстанції рішення суду першої інстанції скасувати та прийняти нову постанову, якою позов задовольнити в повному обсязі.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги позивач зазначає, що пенсійним органом застосовано невірний розрахунок при обчисленні пенсії з 01.07.2019 відповідно до частини третьої статті 59 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" та пункту 9-1 Порядку №1210. На переконання позивача, при обчисленні основного розміру пенсії відповідач мав врахувати розмір середньої заробітної плати (доходу) в середньому на одну застраховану особу в цілому по Україні, з якої сплачено страхові внески, за 2016 рік, оскільки Законом передбачено зміну при обчисленні пенсії лише мінімальної заробітної плати.

Крім того, позивач вказує, що перерахунок та виплата пенсії з обчисленням її з п`ятикратного розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня відповідного року повинна здійснюватися відповідно до ч. 3 ст. 59 Закону України "Про статус та соціальний захист осіб, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", а не Порядку обчислення пенсій особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 23 листопада 2011 р. N 1210 "Про підвищення рівня соціального захисту громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" (далі- Порядок №1210).

Розглянувши матеріали справи, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм чинного законодавства, колегія суддів, переглядаючи судове рішення у даній справі в межах доводів апеляційної скарги у відповідності до ч.1 ст. 308 КАС України, дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено у суді апеляційної інстанції, що

ОСОБА_1 у період з 08.06.1986 по 10.08.1986 брав участь у ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС у складі військової частини 61511 (а.с. 15).

Позивач є учасником ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС першої категорії, що підтверджено копією посвідчення серії НОМЕР_1 (а.с. 4).

Крім того, позивачу встановлено другу групу інвалідності з огляду на захворювання, пов`язане з виконанням обов`язків військової служби з ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, що підтверджено копією довідки Сер.МСЕ - №0196150 (а.с. 12 зі звороту).

ОСОБА_1 отримує пенсію відповідно до Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" як інвалід другої групи внаслідок захворювання, пов`язаного з ліквідацією аварії на ЧАЕС та ліквідатор першої категорії.

З 01.07.2019 позивачу проведено перерахунок пенсії на підставі частини третьої статті 59 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" та пункту 9-1 Порядку №1210, за результатами перерахунку основний розмір пенсії з 01.07.2019 склав 8235,65 грн.

У липні 2019 року позивач звернувся до ГУПФУ в Полтавській області із заявою, у якій просив провести з 01.07.2019 перерахунок основного розміру пенсії по інвалідності з урахуванням, зокрема, середньої заробітної плати (доходу) у середньому на одну застраховану особу в цілому по Україні, з якої сплачено страхові внески за 2016 рік, у розмірі 4482,35 грн (а.с. 9-10).

Листом від 26.07.2019 вих.№3647/З-02 відповідач повідомив про відсутність підстав для здійснення перерахунку пенсії. Свою позицію мотивував посиланням на те, що згідно із затвердженою рішенням Уряду формулою для обчислення основного розміру пенсії по інвалідності має враховуватись п`ятикратний розмір мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 01.01.2019, та розмір середньої заробітної плати (доходу) в середньому на одну застраховану особу в цілому по Україні, з якої сплачено страхові внески за попередній (тобто 2018) рік (а.с. 11).

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що відповідачем при обчисленні пенсії, для розрахунку середнього коефіцієнта заробітної плати було правильно враховано розмір середньої заробітної плати (доходу) на одну застраховану особу в цілому по Україні за 2018 рік, що передує року встановлення (збільшення) мінімальної заробітної плати.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції, з наступних підстав.

Згідно ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

За приписами ч. 2 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Отже, під час розгляду спорів щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень, суд зобов`язаний перевіряти оскаржувані рішення, дії та бездіяльність на їх відповідність усім зазначеним вимогам.

З матеріалів справи встановлено, що позивач є учасником ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС.

Основні положення щодо реалізації конституційного права громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, на охорону їх життя і здоров`я та створює єдиний порядок визначення категорій зон радіоактивно забруднених територій, умов проживання і трудової діяльності на них, соціального захисту потерпілого населення врегульовані Законом України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" від 28 лютого 1991 року № 796-XII (далі за текстом - Закон № 796-XII).

Закон України "Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" №796-XII від 28.02.1991 (надалі Закон №796) визначає основні положення щодо реалізації конституційного права громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, на охорону їх життя і здоров`я та створює єдиний порядок визначення категорій зон радіоактивно забруднених територій, умов проживання і трудової діяльності на них, соціального захисту потерпілого населення.

Колегією суддів встановлено, що позивач до 01.07.2019 року отримував пенсію відповідно до статті 54 Закону №796, а з 01.07.2019 року позивачу проведено перерахунок пенсії на підставі частини третьої статті 59 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" та пункту 9-1 Порядку №1210, за результатами перерахунку основний розмір пенсії з 01.07.2019 склав 8235,65 грн.

В свою чергу, стаття 54 Закону №796 передбачає, що пенсії по інвалідності, що настала внаслідок каліцтва чи захворювання, і пенсії у зв`язку з втратою годувальника внаслідок Чорнобильської катастрофи можуть призначатися за бажанням громадянина із заробітку, одержаного за роботу в зоні відчуження в 1986 - 1990 роках, у розмірі відшкодування фактичних збитків, який визначається згідно із законодавством (частина перша).

Умови, порядок призначення та мінімальні розміри пенсії по інвалідності, що настала внаслідок каліцтва чи захворювання, і пенсії у зв`язку з втратою годувальника внаслідок Чорнобильської катастрофи визначаються актами Кабінету Міністрів України з відповідних питань (ч. 3 ст. 54 Закону №796 ).

Відповідно до ч. 3 ст. 59 Закону №796 особам, які брали участь у ліквідації наслідків Чорнобильської катастрофи, інших ядерних аварій та випробувань, у військових навчаннях із застосуванням ядерної зброї під час проходження дійсної строкової служби і внаслідок цього стали особами з інвалідністю, пенсія по інвалідності обчислюється відповідно до цього Закону або за бажанням таких осіб - з п`ятикратного розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня відповідного року.

Отже, Кабінету Міністрів України делеговано повноваження щодо встановлення умов та порядку призначення та мінімальні розміри пенсії, у відповідності до Закону №796.
На виконання вказаного закону, Постановою КМУ "Про підвищення рівня соціального захисту громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" від 23.11.2011 р. №1210 затверджено Порядок обчислення пенсій особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи.

Згідно з п. 1 Порядку №1210, цей Порядок визначає механізм обчислення пенсій по інвалідності, що настала внаслідок каліцтва чи захворювання, і пенсій у зв`язку з втратою годувальника внаслідок Чорнобильської катастрофи відповідно до статей 54, 57 і 59 Закону України Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи.

У відповідності до п. 9-1 Порядку 1210 за бажанням військовослужбовців, зокрема військовозобов`язаних, призваних на військові збори, які брали участь у ліквідації наслідків Чорнобильської катастрофи, інших ядерних аварій та випробувань, військових навчаннях із застосуванням ядерної зброї під час проходження військової служби (військових зборів) і внаслідок цього стали особами з інвалідністю, пенсія по інвалідності обчислюється з п`ятикратного розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня відповідного року, за формулою: П=Зс х Кзс х Кв / 100%, де:

- П - розмір пенсії;

- Зс - середня заробітна плата (дохід) в Україні, з якої сплачено страхові внески, визначається як середній показник за 2014, 2015 та 2016 роки;

- Кзс - середньомісячний коефіцієнт заробітної плати, який враховується під час обчислення пенсії;

- Кв - розмір відшкодування фактичних збитків (у відсотках).

Середньомісячний коефіцієнт заробітної плати, який враховується під час обчислення пенсії (Кзс), визначається за формулою: Кзс = (Зп(мін) х 5) / Зс1, де:

- Зп(мін) - розмір мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня відповідного року;

- Зс1 - середня заробітна плата (дохід) в середньому на одну застраховану особу в цілому по Україні, з якої сплачено страхові внески за рік, що передує відповідному року.

Розмір відшкодування фактичних збитків (Кв) визначається як відсоток втрати працездатності, визначений органами медико-соціальної експертизи.

У разі зміни розміру мінімальної заробітної плати проводиться перерахунок зазначених пенсій виходячи з розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня відповідного року.

Аналіз наведеної норми дає підстави дійти висновку, що при розрахунках розміру пенсії за ч. 3 ст. 59 Закону №796 застосовуються формула, в якій беруть участь наступні показники: Зп(мін), тобто розмір мінімальної заробітної плати, встановленої на 1 січня відповідного року, тобто року в якому здійснюється нарахування та обчислення пенсії за ч. 3 ст. 59 Закону №796 та Зс1 - середня заробітна плата (дохід) в середньому на одну застраховану особу в цілому по Україні, з якої сплачено страхові внески за рік, що передує відповідному року, тобто яким є попередній рік від року, в якому здійснюється нарахування та обчислення пенсії за ч. 3 ст. 59 Закону №796.

З матеріалів справи встановлено, що позивач в апеляційній скарзі посилається на не правомірність обчислення відповідачем основного розміру пенсії позивача по інвалідності з 01.07.2019 в частині застосування пенсійним органом розрахункової величини - середньої заробітної плати (доходу) в середньому на одну застраховану особу в цілому по Україні, з якої сплачено страхові внески за рік, що передує відповідному року та зводиться до різного тлумачення учасниками спору словосполучення "за рік, що передує відповідному року".

Колегія суддів відхиляє вказані доводи позивача та погоджується з висновком суду першої інстанції, що відповідачем правомірно при обчисленні пенсії для розрахунку середнього коефіцієнта заробітної плати враховувався п`ятикратний розмір мінімальної заробітної плати станом на 1 січня відповідного року та розмір середньої заробітної плати (доходу) в середньому на одну застраховану особу в цілому по Україні за попередній рік, оскільки обчислення пенсії позивача відбулося з 01.07.2019, при нарахуванні пенсії підлягав застосуванню розмір мінімальної заробітної плати станом на 01.01.2019 та відповідно середня заробітна плата (доходу) на одну застраховану особу в цілому по Україні враховано за 2018 рік.

За таких обставин, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що відповідач правомірно врахував розмір середньої заробітної плати (доходу) на одну застраховану особу в цілому по Україні за 2018 рік, тобто, рік, що передує року, в якому відбулося обчислення пенсії та встановлення мінімальної заробітної плати для обчислення пенсії.

З огляду на вищенаведене, колегія суддів вважає необґрунтованим посилання позивача про необхідність обчислення його пенсії з урахуванням розміру середньої заробітної плати (доходу) на одну застраховану особу в цілому по Україні за 2016 рік.

Крім цього, колегія суддів не приймає до уваги доводи позивача в апеляційній скарзі що судом першої інстанції не враховано неправомірність застосування пенсійним органом для перерахунку пенсії п. 9-1 Порядку 1210, у зв`язку з тим, що на думку позивача розмір його пенсії повинен дорівнювати п`ятикратному розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня відповідного року у відповідності до ч. 3 ст. 59 Закону України "Про статус та соціальний захист осіб, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", оскільки позовні вимоги позивача стосувались неправомірного застосування пенсійним органом розрахункової величини - середньої заробітної плати (доходу) в середньому на одну застраховану особу в цілому по Україні, з якої сплачено страхові внески, однак вимоги про неправомірність дій відповідача щодо обчислення пенсії у відповідності до п. 9-1 Порядку 1210 та покладення обов`язку на відповідача обчислити пенсію виходячи з розміру п`яти мінімальних заробітних плат без урахування п. 9-1 Порядку 1210, позивачем у суді першої інстанції не заявлялись, а суд апеляційної інстанції не може розглядати позовні вимоги та підстави позову, що не були заявлені в суді першої інстанції у відповідності приписів до ч. 5 ст. 308 КАС України.

Таким чином, переглянувши рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що при прийнятті оскаржуваного рішення суд дійшов правильних висновків щодо встановлення обставин справи і правильно застосував норми матеріального та процесуального права.

Доводи апеляційної скарги, з наведених підстав, висновків суду не спростовують.

Керуючись ст.ст. 243, 250, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 326Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 23.09.2019 року по справі № 440/3049/19 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий суддя (підпис)Я.М. Макаренко
Судді(підпис) (підпис) О.М. Мінаєва А.О. Бегунц
Повний текст постанови складено 29.11.2019 року