Справа № 460/2936/19
Суддя: Друзенко Н.В.
Дата ухвалення: 2019-11-25 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

РІВНЕНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

і м е н е м У к р а ї н и

25 листопада 2019 року м. Рівне №460/2936/19

Рівненський окружний адміністративний суд у складі головуючої судді Друзенко Н.В., розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом

ОСОБА_1
доПенсійного фонду України в особі Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області
про зобов`язання вчинення певних дій, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області про призначення пенсії за віком достроково на 5 років в порядку ст.115 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".

Ухвалою від 25.10.2019 відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (письмового провадження).

Позовні вимоги ґрунтуються на тому, що позивач на даний час являється єдиним опікуном доньки, яка є інвалідом з дитинства. У зв`язку з цим позивач звернувся до пенсійного органу про призначення йому дострокової пенсії за віком на підставі статті 115 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування". Сторона позивача вважає відмову відповідача у призначенні йому такої пенсії з тих підстав, що покійна дружина позивача вже використала право на призначення пенсії за вказаною нормою, протиправною та необґрунтованою, оскільки вона отримувала пенсію по інвалідності у зв`язку з власним захворюванням, а не як мати дитини-інваліда. З огляду на це, просив позов задовольнити повністю та в судовому порядку зобов`язати пенсійний орган призначити пенсію достроково.

Відповідач у відзиві на адміністративний позов (а.с.32-33) позов не визнав на обґрунтування своїх заперечень вказав на те, що вимоги позивача є необґрунтованими, оскільки досягнувши 50 років дружина позивача отримувала пенсію по інвалідності, тобто використала своє право на призначення пенсії незалежно від її виду, упродовж 3 років 27 днів. Відтак, позивач має право на одержання дострокової пенсії із зниженням пенсійного віку лише на 1 рік 11 місяців 3 дні, за наявності відповідного страхового стажу, а не на 5 років як просив позивач. З огляду на це, сторона відповідача просила суд відмовити у задоволенні позову повністю.

Розглянувши позовну заяву та відзив на неї, повно і всебічно з`ясувавши всі обставини адміністративної справи в їх сукупності, перевіривши їх дослідженими у судовому засіданні доказами, суд встановив наступне.

ОСОБА_1 є батьком ОСОБА_2 , яка є інвалідом І групи з дитинства, що підтверджується посвідченням серії НОМЕР_1 від 21.05.2004 та довідкою МСЕ №037303 від 02.07.2003 (а.с.22,26).

26.02.2019 позивач звернувся до пенсійного органу з заявою про призначення йому дострокової пенсії за віком, оскільки він доглядає дитину-інваліда з дитинства, із приміткою про те, що його покійна дружина не скористалася такою пільгою піти на пенсію (а.с.6).

Листом від 11.03.2019 №104/10 Рівненське об`єднане управління Пенсійного фонду України Рівненської області повідомило позивачу, що оскільки дружина позивача ОСОБА_3 отримувала пенсію по інвалідності відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" та використала право на призначення пенсії (незалежно від виду) до досягнення пенсійного віку, передбаченого в статті 26 Закону (60 років), то позивач не має права на достроковий вихід на пенсію за віком як батько особи з інвалідністю з дитинства (а.с.7).

17.04.2019 позивач звернувся до пенсійного органу з заявою, в якій зазначив, що у відповіді на первинне звернення від 26.02.2019 відповідач не врахував дві принципові обставини: 1) дружина позивача ОСОБА_3 отримувала дострокову пенсію через власну інвалідність; 2) дружина позивача ОСОБА_3 померла і позивач сам опікується за дитиною-інвалідом (а.с.8).

У відповідь на вказану заяву Рівненське об`єднане управління Пенсійного фонду України Рівненської області повідомило, що досягнувши віку 50 років (10.09.2015) дружина позивача ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , отримувала пенсію по інвалідності відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" та використала право на призначення пенсії (незалежно від виду) впродовж 3 років 27 днів (період з 11.09.2015 по 08.10.2018). З огляду на це, зазначено, що ОСОБА_1 матиме право на одержання пенсії зі зниженням пенсійного віку лише на 1 рік 11 місяців 3 дні і за наявності відповідного страхового стажу (а.с.9-10).

14.05.2019 позивач вчергове звернувся до органу Пенсійного фонду з заявою, у якій вказав, що ОСОБА_3 дружина позивача жодного дня не отримувала пенсію як мати дитини-інваліда, а отримувала лише пенсію через власну інвалідність. Також повідомив, що лише він - ОСОБА_1 (за вибором матері) здійснював виховання їхньої спільної дитини-інваліда з дитинства і в порядку ст.115 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" може скористатися пільгою на дострокове (на всі 5 років) призначення пенсії за віком. У зв`язку з цим просив не чинити перешкод в отриманні регламентованої Законом пільги і призначити дострокову пенсію за віком в порядку ст.115 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" на підставі його заяви від 26.02.2019 (а.с.11).

Листом від 27.05.2019 за №402/10 на звернення Рівненське об`єднане управління Пенсійного фонду України Рівненської області вказало, що відповідні роз`яснення позивачу були надані листом від 26.04.2019 №332/10 (а.с.12).

У відповідь на такі ж заяви позивача від 12.06.2019 та 12.08.2019, пенсійний орган у листах від 11.07.2019 №М-625/07.1-59 та від 13.09.2019 №21816/М-11 надав аналогічні попереднім відповіді про відсутність підстав для призначення позивачу дострокової пенсії за віком, оскільки мати особи з інвалідністю ОСОБА_3 одержувала пенсію (незалежно від виду) відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" впродовж 3 років 27 днів, а отже ОСОБА_1 матиме право на одержання пенсії зі зниженням пенсійного віку лише на 1 рік 11 місяців 3 дні (а.с.13-18).

Не погодившись з правомірністю дій пенсійного органу щодо відмови у призначенні позивачу дострокової пенсії, ОСОБА_1 звернувся до суду з даним позовом.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд виходив з наступного.

Законом України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" від 09.07.2003 року №1058-VI визначено зокрема принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел.

Відповідно до статті 1 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" пенсія щомісячна пенсійна виплата в солідарній системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, яку отримує застрахована особа в разі досягнення нею передбаченого цим Законом пенсійного віку чи визнання її особою з інвалідністю, або отримують члени її сім`ї у випадках, визначених цим Законом.

Частиною 1 статті 9 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" визначено, що відповідно до цього Закону в солідарній системі призначаються такі пенсійні виплати: 1) пенсія за віком; 2) пенсія по інвалідності; 3) пенсія у зв`язку з втратою годувальника.

Особі, яка має одночасно право на різні види пенсії (за віком, по інвалідності, у зв`язку з втратою годувальника), призначається один із цих видів пенсії за її вибором. Особі, яка має право на довічну пенсію, призначається один з видів довічної пенсії за її вибором (стаття 10 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування").

Таким чином, при досягненні особою пенсійного віку, особа має право обирати вид пенсії на власний розсуд.

Статтею 115 вказаного закону встановлено пенсійне забезпечення окремих категорій громадян та їм призначення дострокової пенсії за віком.

Зокрема, згідно з пунктом 3 частини 1 статті 115 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" право на призначення дострокової пенсії за віком мають: жінки, які народили п`ятьох або більше дітей та виховали їх до шестирічного віку, матері осіб з інвалідністю з дитинства, які виховали їх до зазначеного віку, - після досягнення 50 років та за наявності страхового стажу не менше 15 років. При цьому до числа осіб з інвалідністю з дитинства належать також діти з інвалідністю віком до 16 років.

За вибором матері або в разі її відсутності, якщо виховання п`ятьох або більше дітей чи дитини з інвалідністю здійснювалося батьком, йому призначається дострокова пенсія за віком після досягнення 55 років та за наявності страхового стажу не менше 20 років.

Суд звертає увагу, що на час призначення позивачу пенсії вказані положення були визначені в абзацах 3 та 4 пункту 3 Розділу XV Прикінцевих положень Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".

Отже, відповідно до вказаних норм право на призначення дострокової пенсії за віком мають: мати або, за її вибором, батько дитини з інвалідністю, який виховував таку дитину до шестирічного віку.

При цьому, Закон України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" не встановлює жодних обмежень для матері у праві на вибір іншого виду пенсії та обмежень щодо реалізації батьком дитини з інвалідністю права на дострокову пенсію за наявності зазначених вище умов, в тому числі в залежності від призначення матері дитини дострокової пенсії на інших умовах.

Як встановлено судом, підставою для відмови позивачу у призначенні дострокової пенсії за віком як батьку дитини з інвалідністю з дитинства став той факт, що мати дитини-інваліда вже скористалась правом на вибір виду пенсії.

Так, дійсно ОСОБА_3 , яка є покійною дружиною позивача та матір`ю ОСОБА_2 , в період з 11.09.2015 по 08.10.2018 отримувала пенсію по інвалідності, що підтверджується копією протоколу про призначення пенсії від 06.11.2012 №13214, та в якому зазначено, що пенсія призначена по інвалідності, ІІ групи (загальне захворювання), шифр виду пенсії: 421 (а.с.38,39).

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 померла (а.с.25) та згідно з рішенням Рівненського міського суду Рівненської області від 19.12.2018 у справі №569/19810/18 опікуном недієздатної ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , призначено ОСОБА_1 (а.с.27).

Суд звертає увагу, що законодавець розмежовує такі види пенсій як пенсія по інвалідності та пенсія за віком. Водночас абзацом 3 пункту 3 Розділу XV Прикінцевих положень Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" або статтею 115 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" встановлено, що жінкам, які є матерями осіб з інвалідністю з дитинства, які виховали їх до шестирічного віку призначається саме дострокова пенсію за віком.

Відтак, вказаними нормами визначено спеціальне суб`єктивне право батька, як одного з членів подружжя, що здійснювало виховання дитини з інвалідністю, на призначення дострокової пенсії за віком, і допустимість реалізації цього права не може ставитися в залежність від реалізації матір`ю свого права на призначення пенсії на інших умовах, що передбачені іншими нормами законодавства.

Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом України в постанові від 12.11.2013 року у справі №21-373а13.

Суд враховує, що станом на момент звернення позивача з даним адміністративним позовом Верховний суд не відступав від раніше сформованої правової позиції.

Таким чином, з аналізу вищевикладеного суд дійшов висновку, що призначення матері дитини з інвалідністю пенсії по інвалідності, не може слугувати перешкодою для призначення батьку цієї дитини дострокової пенсії на підставі пункту 3 частини 1 статті 115 Закон України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", при дотриманні ним умов для призначення такої пенсії, передбачених вказаною нормою.

Тобто, в даному випадку, призначення ОСОБА_3 пенсії по інвалідності, не могло слугувати перешкодою для призначення позивачу, її чоловіку, батьку ОСОБА_2 дострокової пенсії на підставі статті 115 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", при дотриманні ним умов для призначення такої пенсії.

Частиною першою статті 46 Конституції України встановлено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

У пункті 3.2 рішення Конституційного Суду України від 09 липня 2007 року № 6-рп/2007 вказано, що утверджуючи і забезпечуючи права і свободи громадян, держава окремими законами України встановила певні соціальні пільги, компенсації і гарантії, що є складовою конституційного права на соціальний захист і юридичними засобами здійснення цього права, а тому відповідно до частини другої статті 6, частини другої статті 19, частини першої статті 68 Конституції України вони є загальнообов`язковими, однаковою мірою мають додержуватися органами державної влади, місцевого самоврядування, їх посадовими особами. Невиконання державою своїх соціальних зобов`язань щодо окремих осіб ставить громадян у нерівні умови, підриває принцип довіри особи до держави, що закономірно призводить до порушення принципів соціальної, правової держави. Принципи соціальної держави втілено також у ратифікованих Україною міжнародних актах: Міжнародному пакті про економічні, соціальні і культурні права від 16 грудня 1966 року, Європейській соціальній хартії (переглянутій) від 03 травня 1996 року, Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року, та рішеннях Європейського суду з прав людини. Зокрема, згідно зі статтею 12 Європейської соціальної хартії (переглянутої) від 03 травня 1996 року, держава зобов`язана підтримувати функціонування системи соціального забезпечення, її задовільний рівень, докладати зусиль для її поступового посилення тощо.

Отже, право особи на отримання пенсії, як складова права на соціальний захист, є її конституційним правом.

Згідно з статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

З огляду на встановлені обставини справи, суд вважає, що відповідач, не призначаючи ОСОБА_1 дострокової пенсії на підставі статті 115 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" як батьку дитини-інваліда з дитинства, порушив його права та охоронювані законом інтереси, які підлягають судовому захисту.

Згідно з ч.2 ст.77 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Відповідач як суб`єкт владних повноважень не надав суду достатніх беззаперечних доказів в обґрунтування обставин, на яких ґрунтуються його заперечення, і не довів правомірності вчинених ним дій та прийнятого рішення.

При зазначених обставинах, вимоги позивача правомірні, обґрунтовані і підлягають до задоволення, а заперечення відповідача суд відхиляє як безпідставні і такі, що суперечать чинному законодавству та фактичним обставинам справи.

Таким чином, на відповідача слід в судовому порядку покласти обов`язок призначити ОСОБА_1 дострокову пенсію за віком в порядку ст.115 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" з дати звернення з заявою про таке призначення, тобто з 26.02.2019.

З огляду на наведене, позовні вимоги ОСОБА_1 підлягають до задоволення.

Правові підстави для застосування положень статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України у суду відсутні, оскільки позивач звільнений від сплати судового збору.

Керуючись статтями 241-246, 255, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

В И Р І Ш И В :

Позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , паспорт НОМЕР_2 виданий 10.04.1988 Рівненським МУ УМВС України в Рівненській області) до Пенсійного фонду України в особі Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області (вул.Короленка, 7, м.Рівне, 33000, ) задовольнити повністю.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Рівненській області призначити ОСОБА_1 дострокову пенсію за віком в порядку ст.115 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" з 26.02.2019.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. Апеляційна скарга подається до Восьмого апеляційного адміністративного суду через Рівненський окружний адміністративний суд.

Повний текст рішення складений 25 листопада 2019 року.

Суддя Друзенко Н.В.