Справа № 500/2423/19
Суддя: Баб'юк Петро Михайлович
Дата ухвалення: 2019-11-27 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 500/2423/19

27 листопада 2019 рокум.Тернопіль
Тернопільський окружний адміністративний суд, у складі головуючого судді Баб`юка П.М. розглянувши у письмовому провадженні в порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області про визнання рішення протиправним та зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

До Тернопільського окружного адміністративного суду звернувся ОСОБА_1 (далі, також - позивач) з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області (далі, також - відповідач), в якому просив:

визнати протиправним та скасувати рішення Бучацького об`єднаного управління Пенсійного фонду України Тернопільської області №04/02 від 17.04.2019;

зобов`язати відповідача перевести позивача на пенсію державного службовця відповідно до ст. 37 Закону України «Про державну службу» №37232 XII від 16.12.1993, як особу, яка має більше 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців з дня подання заяви 12.04.2019, зарахувавши період роботи з 02.01.1986 по 31.08.1991 та з 01.09.1991 по 31.05.1992 до стажу роботи державної служби.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що він звернувся до Бучацького об`єднаного управління Пенсійного фонду України Тернопільської області із заявою про проведення перерахунку пенсії, а саме, переходу із пенсії за віком, призначеної згідно із Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» на пенсію за віком відповідно до Закону України «Про державну службу». 17.04.2019 Бучацьким об`єднаним управлінням Пенсійного фонду прийнято рішення №04/02 про відмову позивачу в проведенні перерахунку пенсії у зв`язку з відсутністю необхідного стажу. Відповідно до змісту оскаржуваного рішення, підставою для відмови ОСОБА_1 в перерахунку пенсії стало те, що до стажу державного службовця не зараховано період роботи в Монастириському районному агропромисловому об`єднанні з 02.01.1986 по 31.08.1991 та в Управлінні сільського господарства в період з 01.09.1991 по 31.05.1992, оскільки, відсутнє підтвердження реорганізації об`єднання в районне управління сільського господарства. На думку відповідача, стаж державної служби позивача складає 18 років 8 місяців 26 днів.

Позивач зазначає, що до стажу державної служби зараховуються періоди роботи агропромислових об`єднаннях та інших формуваннях, які були реорганізовані в районні управління сільського господарства. Позивач також звертає увагу, що Монастириське районне агропромислове об`єднання, в якому він працював у період з 02.01.1986 по 31.08.1991 , було утворене на базі управління сільського господарства райвиконкому, районного виробничого об`єднання та Криницького відділення по виробничо-технічному забезпеченню сільського господарства, районного об`єднання сільгосп-хімія, районної інспекції по закупках і якості сільськогосподарської продукції райміжколгоспбуду, райміжколгоспшляхбуду згідно з рішенням Монастириської Ради народних депутатів від 14.12.1985. 1 липня 1991 року було утворено управління сільського господарства у звязку із переведенням органів управління АПК на утримання за рахунок відповідних місцевих бюджетів. Вказані об`єднання та управління є правонаступниками ліквідованих управлінь та структурними підрозділами райдержадміністрації. Як вбачається із довідки про заробітну плату №1339/01-05-9.1/19 від 08.04.2019, під час роботи в обладміністрації позивачу нараховувалась надбавка за вислугу років, а саме, за стаж державної служби 27 років.

За таких обставин, позивач вважає, що до стажу державної служби підлягають зарахуванню періоди його роботи в Монастириському районному агропромисловому об`єднанні з 02.01.1986 по 31.08.1991 та в Управлінні сільського господарства з 01.09.1991 по 31.05.1992, у зв`язку з чим, звернувся до суду з даним позовом.

Ухвалою суду від 21.10.2019 відкрито провадження у справі, ухвалено проводити розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи у відповідності до положень ч. 1 ст. 263 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України).

Від представника відповідача 05.11.2019 до суду надійшов відзив, в якому він просить відмовити у задоволенні позову в повному обсязі з тих підстав, що до стажу державного службовця позивача не враховано періоди роботи у Монастириському районному агропромисловому об`єднанні з 02.01.1986 по 31.08.1991 та в Управлінні сільського господарства з 01.09.1991 по 31.05.1992, оскільки відсутнє підтвердження реорганізації об`єднання в районне управління сільського господарств. За наведених підстав відповідач вважає свої дії правомірними, а тому, просить відмовити у задоволенні позовної заяви.

Враховуючи, що справа розглядається за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу, згідно приписів ч. 4 ст. 229 КАС України, не здійснювалося.

Дослідивши матеріали адміністративної справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується адміністративний позов, судом встановлено наступне.

ОСОБА_1 - дата народження ІНФОРМАЦІЯ_1 , є громадянином України, що підтверджується копією паспорта (аркуші справи 8-9).

Відповідно до записів у трудовій книжці (аркуші справи 11-14) позивач працював:

- з 02.01.1986 по 31.08.1991 - головний спеціаліст по охороні праці Монастириського районного агропромислового об`єднання;

- з 01.09.1991 по 31.05.1992 - інспектор по охороні праці і техніки безпеки в Управлінні сільського господарства виконкому районної Монастириської районної ради народних депутатів;

- з 01.06.1992 по 26.04.1996 - інженер по охороні праці управління сільського господарства Монастириської районної державної адміністрації;

- з 29.04.1996 по 28.02.2011 - державний інспектор Управління державного комітету України з промислової безпеки охорони праці та гірничого нагляду по Тернопільській області.

ОСОБА_1 12.04.2019 звернувся до відповідача із заявою про проведення перерахунку пенсії, а саме, переходу із пенсії за віком, призначеної згідно із Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» на пенсію за віком відповідно до Закону України «Про державну службу».

Як випливає із матеріалів справи, до заяви позивачем було додано: трудову книжку НОМЕР_1 ; довідки про складові заробітної плати, видані Управлінням Держпраці у Тернопільській області від 08.04.2019 №1339/01-05-91/19 та №1340/01-05-91/19 та документи про реорганізацію Управління державного комітету України з промислової безпеки охорони праці та гірничого нагляду в Тернопільській області.

За результатами розгляду заяви та документів відповідач прийняв рішення №04/02 від 17.02.2019, яким відмовив у проведенні перерахунку пенсії у зв`язку з відсутністю необхідного стажу (аркуші справи 17-19).

Зі змісту зазначеного рішення вбачається, що стаж державної служби позивача складає - 18 років 8 місяців 26 днів. До стажу державного службовця позивачу не зараховано період роботи в Монастириському районному агропромисловому об`єднанні з 02.01.1986 по 31.08.1991 та в Управлінні сільського господарства з 01.09.1991 по 31.05.1992, оскільки відсутнє підтвердження реорганізації об`єднання в районне управління сільського господарств оскільки відсутнє підтвердження реорганізації об`єднання в районне управління сільського господарства.

Не погоджуючись із рішенням відповідача №04/02 від 17.02.2019 позивач звернувся з даним позовом до суду.

При вирішенні спірних правовідносин суд виходив із наступного.

Відповідно до статті 19 Конституції України правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством. Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Законом, який визначає принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел, передбачених цим Законом є Закон України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 9.07.2003 №1058-IV (далі - Закон №1058-IV).

Відповідно до частини 1 статті 10. Закону №1058-IV особі, яка має одночасно право на різні види пенсії (за віком, по інвалідності, у зв`язку з втратою годувальника), призначається один із цих видів пенсії за її вибором.

Згідно з частиною 3 статті 45 Закону №1058-IV переведення з одного виду пенсії на інший здійснюється з дня подання заяви на підставі документів про страховий стаж, заробітну плату (дохід) та інших документів, що знаходяться на час переведення з одного виду пенсії на інший в пенсійній справі, а також додаткових документів, одержаних органами Пенсійного фонду.

Згідно з ч. 1 ст. 26 Закону №1058 особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років за наявності страхового стажу не менше 15 років по 31 грудня 2017 року.

Судом встановлено та відповідачем не заперечується, той факт, що ОСОБА_1 на момент звернення до територіального органу ПФУ для призначення пенсії, виповнилося 62 років, тобто позивач досяг пенсійного віку, визначеного приписами ст. 26 Закону № 1058.

10 грудня 2015 року прийнято Закон України «Про державну службу» №889-VIII (далі - Закон №889-VIII), відповідно до пп.1 п. 2 розділу XI Прикінцеві положення якого визнано таким, що втратив чинність Закон України "Про державну службу" від 16.12.1993 №3723-XII (Відомості Верховної Ради України, 1993 р., № 52, ст. 490 із наступними змінами), крім статті 37, що застосовується до осіб, зазначених у пунктах 10 і 12 цього розділу.

Згідно з п. 8 розділу XI Прикінцеві положення Закону №889-VIII стаж державної служби за періоди роботи (служби) до набрання чинності цим Законом обчислюється у порядку та на умовах, установлених на той час законодавством.

Пунктом 12 розділу XI Прикінцеві положення Закону №889-VIII встановлено, що для осіб, які на день набрання чинності цим Законом мають не менш як 20 років стажу на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державної служби, визначених статтею 25 Закону України "Про державну службу" (Відомості Верховної Ради України, 1993 р., № 52, ст. 490 із наступними змінами) та актами Кабінету Міністрів України, зберігається право на призначення пенсії відповідно до статті 37 Закону України "Про державну службу" (Відомості Верховної Ради України, 1993 р., № 52, ст. 490 із наступними змінами) у порядку, визначеному для осіб, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців.

Відповідно до статті 37 Закону України «Про державну службу» від 16.12.1993 року №3723-XII на одержання пенсії державних службовців мають право чоловіки, які досягли віку 62 роки, та жінки, які досягли пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону №1058-IV, за наявності страхового стажу, необхідного для призначення пенсії за віком у мінімальному розмірі, передбаченого абзацом першим частини першої статті 28 Закону №1058-IV, у тому числі стажу державної служби не менш як 10 років, та які на час досягнення зазначеного віку працювали на посадах державних службовців, а також особи, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців, незалежно від місця роботи на час досягнення зазначеного віку. Пенсія державним службовцям призначається в розмірі 60 відсотків суми їх заробітної плати, з якої було сплачено єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, а до 1 січня 2011 року - страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, а особам, які на час звернення за призначенням пенсії не є державними службовцями, - у розмірі 60 відсотків заробітної плати працюючого державного службовця відповідної посади та рангу за останнім місцем роботи на державній службі, з якої було сплачено єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, а до 1 січня 2011 року - страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування.

Відповідно до ст. 25 Закону України «Про державну службу» від 16.12.1993 року №3723-XII, основними критеріями класифікації посад державних службовців є організаційно-правовий рівень органу, який приймає їх на роботу, обсяг і характер компетенції на конкретній посаді, роль і місце посади в структурі державного органу.

Установлюються такі категорії посад державних службовців:

перша категорія - посади перших заступників міністрів, керівників центральних органів виконавчої влади, які не є членами Уряду України, їх перших заступників, голів та членів державних колегіальних органів, Постійного Представника Президента України в Автономній Республіці Крим, голів обласних, Київської та Севастопольської міських державних адміністрацій, керівників Адміністрації Президента України, Апарату Верховної Ради України, заступників керівників Адміністрації Президента України, Апарату Верховної Ради України, інші прирівняні до них посади;

друга категорія - посади керівників секретаріатів комітетів Верховної Ради України, структурних підрозділів Адміністрації Президента України, Апарату Верховної Ради України, Секретаріату Кабінету Міністрів України, радників та помічників Президента України, Голови Верховної Ради України, Прем`єр-міністра України, заступників міністрів, заступників інших керівників центральних органів виконавчої влади, першого заступника Постійного Представника Президента України в Автономній Республіці Крим, перших заступників голів обласних, Київської та Севастопольської міських державних адміністрацій та інші прирівняні до них посади;

третя категорія - посади заступників керівників структурних підрозділів, завідувачів секторів, головних спеціалістів, експертів, консультантів Адміністрації Президента України, Апарату Верховної Ради України і Секретаріату Кабінету Міністрів України, заступників Постійного Представника Президента України в Автономній Республіці Крим, заступників голів обласних, Київської та Севастопольської міських державних адміністрацій, а також голів районних, районних у містах Києві та Севастополі державних адміністрацій, начальників управлінь, самостійних відділів у складі міністерств та інших центральних органів виконавчої влади, державних колегіальних органів, інші прирівняні до них посади;

четверта категорія - посади спеціалістів Адміністрації Президента України, Апарату Верховної Ради України і Секретаріату Кабінету Міністрів України, заступників начальників управлінь, самостійних відділів (підвідділів) міністерств та інших центральних органів виконавчої влади, державних колегіальних органів, керівників управлінь, відділів, служб обласних, Київської та Севастопольської міських державних адміністрацій, інші прирівняні до них посади;

п`ята категорія - посади спеціалістів міністерств, інших центральних органів виконавчої влади, державних колегіальних органів, заступників голів районних, районних у містах Києві та Севастополі державних адміністрацій, заступників керівників управлінь, відділів, служб обласних, Київської та Севастопольської міських державних адміністрацій, спеціалістів апарату цих адміністрацій, інші прирівняні до них посади;

шоста категорія - посади керівників управлінь, відділів, служб районних, районних у містах Києві та Севастополі державних адміністрацій, спеціалісти управлінь, відділів, служб обласних, Київської та Севастопольської міських державних адміністрацій, інші прирівняні до них посади;

сьома категорія - посади спеціалістів районних, районних у містах Києві та Севастополі державних адміністрацій, їх управлінь і відділів, інші прирівняні до них посади.

Віднесення існуючих посад державних службовців, не перелічених у цій статті, а також віднесення до відповідної категорії нових посад державних службовців проводиться Кабінетом Міністрів України за погодженням з відповідним державним органом.

На виконання постанови Верховної Ради України від 16.12.1993 «Про введення в дію Закону України «Про державну службу» постановою Кабінету Міністрів України від 03.05.1994 №283 затверджено Порядок обчислення стажу державної служби, яким було визначено посади і органи, час роботи на яких зараховується до стажу державної служби, який діяв на час виникнення спірних правовідносин (далі - Порядок №283).

Пунктом 5 Порядку №283 встановлено, що обчислений відповідно до цього Порядку стаж державної служби застосовується для встановлення державним службовцям надбавки за вислугу років, надання додаткових оплачуваних відпусток та призначення пенсії.

Абзацом третім п.2 Порядку №283 встановлено, що до стажу державної служби зараховується робота (служба) на посадах керівних працівників і спеціалістів державних органів колишніх УРСР та інших республік, а також колишнього СРСР згідно з додатком.

Згідно з абзацами шостим, сьомим та одинадцятим вказаного Додатку до Порядку №283 у Перелік державних органів колишніх УРСР та інших республік, а також колишнього СРСР, період роботи в яких на посадах керівних працівників і спеціалістів зараховується до стажу державної служби входять: Виконавчі комітети місцевих Рад депутатів трудящих, Рад народних депутатів, їх управління, самостійні відділи, інші структурні підрозділи; Місцеві органи державного управління міністерств і відомств УРСР та інших республік, а також СРСР; Всесоюзні і республіканські промислові об`єднання та об`єднання, створені на базі головних управлінь міністерств і відомств відповідно до рішень Уряду.

17 липня 2007 року за №5587/11-07 Головним управлінням державної служби України було видано лист-роз`яснення «Щодо зарахування до стажу державної служби окремих періодів роботи, які дають право на призначення пенсії державного службовця», зі змісту якого вбачається, що згідно із Порядком обчислення стажу державної служби до стажу державної служби зараховуються періоди роботи на посадах керівних працівників і спеціалістів у місцевих органах державного управління міністерств і відомств УРСР та інших республік, а також СРСР.

Також, в матеріалах справи міститься лист Заступника Міністра фінансів України та Заступника Міністра праці України «Про стаж державної служби», в якому роз`яснено, що періоди роботи керівних працівників і спеціалістів в обласних і районних органах управління сільським господарством підлягають зарахуванню до стажу державної служби, за винятком роботи в агропромислових об`єднаннях, агрокомбінатах, агрофірмах, виробничих об`єднаннях та інших формуваннях, які не реорганізовані у районні управління сільського господарства та продовольства (аркуш 23).

Як вбачається з трудової книжки позивача, у період з 02.01.1986 по 31.08.1991 позивач працював на посаді головного спеціаліста по охороні праці Монастириського районного агропромислового об`єднання, а в період з 01.09.1991 по 31.05.1992 - інспектором по охороні праці і техніки безпеки в Управлінні сільського господарства.

Згідно з рішенням Монастириської районної ради народних депутатів від 14.12.1985 утворено районне агропромислове об`єднання на базі управління сільського господарства райвиконкому, районного виробничого об`єднання та Криницького відділення по виробничо-технічному забезпеченню сільського господарства, районного об`єднання сільгоспхімія, районної інспекції по закупках і якості сільськогосподарської продукції, райміжколгоспбуду, райміжколгоспшляхбуду (аркуш справи 20).

Відповідно до рішення Монастириської районної ради народних депутатів від 21.06.1991 з метою удосконалення управління агропромисловим виробництвом, відповідно до постанови зборів уповноважених представників агропромислових формувань області від 15.01.1991 щодо переведення органів управління АПК на утримання за рахунок відповідних бюджетів, утворено управління сільськогосподарського господарства виконкому районної ради народних депутатів (аркуші справи 21-22).

Отже, зазначені обставини дають підстави дійти висновку, що Монастириське районне агропромислове об`єднання було реорганізоване в управління сільського господарства, а тому, період роботи в ньому повинен зараховуватись до стажу роботи позивача на державній службі.

Також, суд зазначає, що вказані посади спеціалістів, на яких позивач працював у Монастириському управлінні сільського господарства та Управлінні сільського господарства, відносяться до 7 категорії посад державних службовців згідно з ст.25 Закону України №3723-ХІІ і входять до наведених у Порядку №283 посад, а тому мають включатися до стажу державної служби для призначення пенсії державного службовця ОСОБА_1 .

Також, в матеріалах справи міститься довідка про складові заробітної плати №1339/01-05-9.1/19 від 08.04.2019, що видана Управлінням Держпраці в Тернопільській області, позивачу нараховувалась надбавка за вислугу років - за стаж державної служби 27 років (аркуш справи 15).

З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що періоди роботи позивача в Монастириському районному агропромисловому об`єднанні з 02.01.1986 по 31.08.1991 та в Управлінні сільського господарства з 01.09.1991 по 31.05.1992 підлягають зарахуванню до стажу державної служби, та стаж роботи позивача на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державної служби, на день набрання чинності Законом України №889-VIII cтановить більше 20 років, що дає йому право на призначення пенсії відповідно до статті 37 Закону України №3723 з дня подання заяви - 12.04.2019.

Зазначені обставини дають суду підстави вважати, що дії відповідача щодо невизнання та неврахування позивачу у стаж державної служби для нарахування пенсії вказаних періодів роботи, з урахуванням наявності у позивача відповідних довідок і трудової книжки та відмова у проведенні перерахунку пенсії позивача на пенсію за віком згідно з Законом України "Про державну службу" №889-VIII від 10.12.2015 є неправомірними, а тому, позовні вимоги ОСОБА_1 є такими, що підлягають задоволенню.

Слід звернути увагу на правові позиції Конституційного Суду України в таких рішеннях: від 22 вересня 2005 року № 5-рп/2005, від 29 червня 2010 року № 17-рп/2010, від 22 грудня 2010 року № 23-рп/2010, від 11 жовтня 2011 року № 10-рп/2011, згідно яких громадяни мають бути впевненими у своїх законних очікуваннях, що набуте ними на підставі чинного законодавства право, його зміст та обсяг буде ними реалізовано право, тобто набуте право не може бути скасоване, звужене (правові).

Аналіз прецедентної практики Європейського суду з прав людини дає підстави для формування позиції, що при вирішенні питань щодо порушення державами учасницями положень Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї велика увага акцентується на дотриманні державною принципу "правомірних або законних очікувань" та захисту прав людини через призму цього принципу.

Зокрема, у справах "Пайн Велі Девелопмент ЛТД та інші проти Ірландії" та "Федоренко проти України" Європейський суд з прав людини констатував, що відповідно до прецедентного права органів, які діють на підставі конвенції, право власності може бути "існуючим майном" або коштами, включаючи позови, для задоволення яких позивач може обґрунтувати їх принаймні "виправданими очікуваннями" щодо отримання можливості ефективного використання права власності.

Тобто, Європейський суд з прав людини зробив висновок, що певні законні очікування заявників мають бути юридично захищені, та сформував позицію для інтерпретації вимоги як такої, що може вважатися "активом": вона повинна мати обґрунтовану законну підставу, якою, зокрема, є чинна норма закону, тобто встановлена законом норма щодо виплат, в тому числі і пенсійних на момент дії цієї норми є "активом", на який може розраховувати громадянин як на свою власність.

Суд зазначає, що відповідно до ч. 3 ст. 23 Загальної Декларації прав людини, п. 4 ч. 1 Європейської Соціальної хартії та ч.3 ст. 46 Конституції України, кожна особа похилого віку має право на справедливу і задовільну винагороду, соціальний захист, за роки важкої праці та шкідливих робіт, - яка є основним джерелом існування для них самих та їхніх сімей.

Суд вважає за необхідне роз`яснити відповідачу, що згідно зі змістом ст. 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, статей 160, 245 КАС України, обраний позивачем спосіб захисту порушеного права, відповідає вимогам закону. Відсутність у суб`єкта владних повноважень вибору на вчинення декількох юридично допустимих для позивача позитивних рішень свідчить про те, що винесення в даному випадку судом конкретного змісту рішення, яке виключає подальші можливі протиправні рішення, дії чи бездіяльність такого суб`єкта, не можна вважати втручанням в його дискреційні повноваження.

На підставі ч. 1, 2, 3 ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Статтею 90 КАС України передбачено, що суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Згідно з частиною 1 статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Відповідно до частини 2 статті 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на Відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Проаналізувавши надані сторонами докази та норми чинного законодавства України, суд дійшов висновку, що відповідач, який є суб`єктом владних повноважень, свою позицію не довів та не обґрунтував. Натомість, позивач довів протиправність оскаржуваного рішення та довів правомірність вимоги щодо зарахування до його стажу державної служби відповідних періодів роботи.

Враховуючи викладене, суд вважає позовні вимоги обґрунтованими, а позов таким, що має бути задоволеним у повному обсязі.

Відповідно до ст. 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Позивачем за звернення до суду з даним адміністративним позовом, було сплачено судовий збір у розмірі 776,08 грн відповідно до квитанції від 15.10.2019 (аркуш справи 3). У зв`язку з задоволенням даного адміністративного позову суд дійшов висновку про стягнення на користь позивача судових витрат зі сплати судового збору в розмірі 776,08 грн за рахунок бюджетних асигнувань відповідача.

Керуючись статтями 139, 241-246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов задовольнити в повному обсязі.

Визнати протиправним та скасувати рішення Бучацького об`єднаного управління Пенсійного фонду України Тернопільської області №04/02 від 17.04.2019.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області перевести ОСОБА_1 на пенсію державного службовця відповідно до ст. 37 Закону України «Про державну службу» №37232 XII від 16.12.1993, як особу, яка має більше 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців з дня подання заяви 12.04.2019, зарахувавши період роботи з 02.01.1986 по 31.08.1991 на посаді головного спеціаліста по охороні праці Монастириського районного агропромислового об`єднання; та період роботи з 01.09.1991 по 31.05.1992 на посаді інспектора по охороні праці і техніки безпеки в Управлінні сільського господарства виконкому районної Монастириської районної ради народних депутатів до стажу роботи державної служби.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області на користь ОСОБА_1 сплачений при поданні позову судовий збір в сумі 776,08 грн (сімсот сімдесят шість гривень вісім копійок).

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Восьмого апеляційного адміністративного суду через Тернопільський окружний адміністративний суд протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Реквізити сторін:

ОСОБА_1 : ІНФОРМАЦІЯ_1 , АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_2 .

Головне управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області: майдан Волі, 3, м. Тернопіль, .

Головуючий суддя Баб`юк П.М.

копія вірна

Суддя Баб`юк П.М.