Справа № 265/2085/16-а
Суддя: Калашнікова О.В.
Дата ухвалення: 2019-11-28 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

Іменем України

28 листопада 2019 року

Київ

справа №265/2085/16-а

адміністративне провадження №К/9901/22059/18

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

головуючого - Калашнікової О.В.,

суддів -Білак М.В., Губської О.А.,

розглянувши в порядку письмового провадження у касаційній інстанції адміністративну справу № 265/2085/16-а

за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Державної міграційної служби України у Донецькій області, треті особи: орган опіки та піклування Лівобережної (Орджонікідзевської) районної адміністрації Маріупольської міської ради та ОСОБА_2 , про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії,

за касаційною скаргою Головного управління Державної міграційної служби України в Донецькій області на постанову Донецького апеляційного адміністративного суду від 7 грудня 2016 року (прийняту у складі колегії суддів: головуючого судді - Міронової Г.М., суддів: Арабей Т.Г., Чебанова О.О.)

ІСТОРІЯ СПРАВИ

Короткий зміст позовних вимог

1. 11 квітня 2016 року ОСОБА_1 (далі також - позивач) звернулась до суду з позовом до Головного управління Державної міграційної служби України у Донецькій області (далі - відповідач, ГУ ДМС України у Донецькій області), треті особи: орган опіки та піклування Лівобережної (Орджонікідзевської) районної адміністрації Маріупольської міської ради, ОСОБА_2 , в якому просила:

- визнати протиправними дії ДМС Орджонікідзевського районного відділу у м. Маріуполі в особі ГУ ДМС України у Донецькій області щодо зняття з реєстрації місця проживання ОСОБА_1 та неповнолітнього ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ;

- зобов`язати ДМС Орджонікідзевського районного відділу у м. Маріуполі в особі ГУ ДМС України внести дані про реєстрацію ОСОБА_1 та неповнолітнього ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в реєстраційну картку обліку в квартирі, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 .

1.1 В обґрунтування позову ОСОБА_1 зазначила, що є рішення суду, яким її вселили в квартиру, але відповідач вчинив протиправні дії, які полягають у безпідставному зняттю її та її малолітнього сина з реєстрації місця проживання.

Короткий зміст рішення суду І інстанції

1. Постановою Донецького окружного адміністративного суду від 25 жовтня 2016 року в задоволенні адміністративного позову відмовлено. Суд першої інстанції вказав на правомірність дій відповідача щодо зняття позивача та її малолітнього сина з місця реєстрації, оскільки ОСОБА_2 були подані всі належні документи, передбачені чинним законодавством.

Короткий змість рішення суду апеляційної інстанції

2. Постановою Донецького апеляційного адміністративного суду від 7 грудня 2016 року постанову Донецького окружного адміністративного суду від 25 жовтня 2016 року скасовано. Прийнято нову постанову, якою позовні вимоги задоволено. Суд апеляційної інстанції, задовольняючи позовні вимоги, зазначив, що відповідач діяв з порушенням вимог частини другої статті 19 Конституції України, оскільки зняття позивача з реєстрації без її відома та без відповідної заяви можливе лише у разі втрати нею права на користуванням жилим приміщенням. Однак рішенням Апеляційного суду Донецької області від 18 грудня 2013 року у справі № 265/3598/13-ц ОСОБА_1 надано право користування спірним житлом.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

3. Не погоджуючись із рішеннями суду апеляційної інстанції, відповідач звернувся із касаційною скаргою до Вищого адміністративного суду України, в якій просив скасувати постанову Донецького апеляційного адміністративного суду від 7 грудня 2016 року, залишивши в силі постанову Донецького окружного адміністративного суду від 25 жовтня 2016 року.

4. Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 12 січня 2017 року відкрито касаційне провадження за вищевказаною скаргою на постанову Донецького апеляційного адміністративного суду від 7 грудня 2016 року.

5. У касаційній скарзі відповідач зазначив, що рішення суду апеляційної інстанції прийнято з порушенням вимог чинного законодавства України, при не повному з`ясуванні обставин справи, які мають значення для привального вирішення адміністративного спору, та при неповному досліджені доказів, що призвело до неправильного застосування норм матеріального та процесуального права.

6. ОСОБА_1 подала до суду заперечення на касаційну скаргу, в яких просила відмовити у задоволенні касаційної скарги відповідача та залишити рішення суду апеляційної інстанції без змін.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ

7. ОСОБА_1 вселилась в квартиру АДРЕСА_2 та зареєстрована в ній з 04 листопада 2008 року в період перебування у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_4 - сином власника квартири - ОСОБА_5 .

8. Рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Маріуполя від 18 жовтня 2013 року розірвано шлюб між позивачем та ОСОБА_6 - сином власника квартири.

9. Згідно з договором дарування від 07 червня 2014 року, ОСОБА_5 , належну їй на праві власності квартиру АДРЕСА_2 , подарувала ОСОБА_2 .

10. 26 лютого 2016 року ОСОБА_2 звернулась до відповідача із заявою про зняття з реєстрації місця проживання позивача та її неповнолітнього сина ОСОБА_3 .

11. 26 лютого 2016 року Орджонікідзевським районним відділом у м. Маріуполі Головного управляння Державної міграційної служби знято з реєстрації місця проживання за адресою: АДРЕСА_1 ОСОБА_1 та її неповнолітнього сина - ОСОБА_3 .

РЕЛЕВАНТНІ ДЖЕРЕЛА ПРАВА Й АКТИ ЇХ ЗАСТОСУВАННЯ

12. Статтею 327 Кодексу адміністративного судочинства України, у редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року №?2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», що набрав чинності 15 грудня 2017 року (далі - КАС України), обумовлено, що судом касаційної інстанції в адміністративних справах є Верховний Суд.

13. За правилами частини третьої статті 3 КАС України провадження в адміністративних справах здійснюється відповідно до закону, чинного на час вчинення окремої процесуальної дії, розгляду і вирішення справи.

14. Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу VII «Перехідні положення» КАС України касаційні скарги (подання) на судові рішення в адміністративних справах, які подані й розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного адміністративного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

15. Згідно із частиною другою статті 2 КАС України (у редакції, чинній до 15 грудня 2017 року) до адміністративних судів можуть бути оскаржені будь-які рішення, дії чи бездіяльність суб`єктів владних повноважень, крім випадків, коли щодо таких рішень, дій чи бездіяльності Конституцією чи законами України встановлено інший порядок судового провадження.

16. На підставі пункту 7 частини першої статті 3 КАС України (у редакції, чинній до 15 грудня 2017 року) суб`єктом владних повноважень є орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їхня посадова чи службова особа, інший суб`єкт при здійсненні ними публічно-владних управлінських функцій на основі законодавства, у тому числі на виконання делегованих повноважень.

17. Відповідно до частини другої статті 4 КАС України (у редакції, чинній до 15 грудня 2017 року) юрисдикція адміністративних судів поширюється на всі публічно-правові спори, крім спорів, для яких законом установлений інший порядок судового вирішення.

18. Пунктом 1 частини другої статті 17 КАС України (у редакції, чинній до 15 грудня 2017 року) визначено, що юрисдикція адміністративних судів поширюється на публічно-правові спори, зокрема спори фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи правових актів індивідуальної дії), дій чи бездіяльності.

19. Наведені норми узгоджуються з положеннями статей 2, 4 та 19 КАС України (у редакції, чинній з 15 грудня 2017 року, далі - КАС України), якими визначено завдання та основні засади адміністративного судочинства, зміст публічно-правового спору та справи, на які поширюється юрисдикція адміністративних судів.

20. Відповідно до частини першої статі 3 Цивільного процесуального кодексу України (в редакції до 15 грудня 2017 року; надалі - ЦПК України) кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

21. Частиною першою статті 15 ЦПК України (в редакції до 15 грудня 2017 року) передбачалось, що суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи щодо захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин; інших правовідносин, крім випадків, коли розгляд таких справ проводиться за правилами іншого судочинства.

22. Наведені правові норми узгоджуються із частиною першою статті 4, частиною першою статті 19 ЦПК в редакції після 15 грудня 2017 року.

ПОЗИЦІЯ ВЕРХОВНОГО СУДУ

23. Вирішуючи справу по суті заявлених вимог, суди попередніх інстанцій виходили з того, що спір у цій справі є публічно-правовим та належить до юрисдикції адміністративних судів. Однак, цей висновок є необґрунтованим з огляду на наступне.

24. До компетенції адміністративних судів належать спори фізичних чи юридичних осіб з органом державної влади, органом місцевого самоврядування, їхньою посадовою або службовою особою, предметом яких є перевірка законності рішень, дій чи бездіяльності цих органів (осіб), прийнятих або вчинених ними під час здійснення владних управлінських функцій, крім спорів, для яких законом установлений інший порядок судового вирішення.

25. Публічно-правовий спір має особливий суб`єктний склад. Участь суб`єкта владних повноважень є обов`язковою ознакою для того, щоб класифікувати спір як публічно-правовий. Проте сама собою участь у спорі суб`єкта владних повноважень не дає підстав ототожнювати спір з публічно-правовим та відносити його до справ адміністративної юрисдикції.

26. Під час визначення предметної юрисдикції справ суди повинні виходити із суті права та/або інтересу, за захистом якого звернулася особа, заявлених вимог, характеру спірних правовідносин, змісту та юридичної природи обставин у справі.

27. Визначальною ознакою справи адміністративної юрисдикції є суть (зміст, характер) спору. Публічно-правовий спір, на який поширюється юрисдикція адміністративних судів, є спором між учасниками публічно-правових відносин і стосується саме цих відносин.

28. Водночас приватноправові відносини вирізняються наявністю майнового чи немайнового інтересу учасника. Спір має приватноправовий характер, якщо він обумовлений порушенням або загрозою порушення приватного права чи інтересу, як правило майнового, конкретного суб`єкта, що підлягає захисту в спосіб, передбачений законодавством для сфери приватноправових відносин, навіть якщо до порушення приватного права чи інтересу призвели управлінські дії суб`єктів владних повноважень.

29. Як вбачається з матеріалів справи, спірні правовідносини фактично стосуються реалізації права користування позивачем спірною квартирою відповідно до рішення суду, однак реалізувати це право ОСОБА_1 не може, внаслідок дій нового власника об`єкта нерухомості.

30. Отже, цей позов було подано на поновлення права позивача та її неповнолітнього сина у сфері житлових відносин.

31. Суть та характер описаних спірних правовідносин, їхній суб`єктний склад, спрямованість заявлених вимог і механізми (засоби) їх задоволення в своїй сукупності підводять до того, що справжнім предметом спору у цій справі є вимоги про захист житлових прав, або/та захист кожним із цього складу учасників справи свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

32. Захист цього права можна здійснити одним із способів, передбачених цивільним законом, за правилами цивільного судочинства.

33. Спір про захист права конкретної особи на майно чи житло є не публічним, а приватноправовим. Держава, юридичні особи публічного права можуть бути учасниками цивільних правовідносин, але їхня участь у цих відносинах не змінює характеру (суті) спірних правовідносин, не перетворює такий спір на публічно-правовий і не дозволяє поширювати на них положення адміністративної юрисдикції.

34. Аналогічна правова позиція викладена в постановах Великої Палати Верховного Суду від 10 квітня 2019 року у справі № 826/3620/17 (провадження № 11-1393апп18), від 18 вересня 2019 року у справі № 826/15287/17 (провадження № 11-863апп19).

35. Таким чином, колегія суддів Верховного Суду приходить до висновку про неналежність цього спору до юрисдикції адміністративних судів.

36. Положеннями частини першої статті 341 КАС України визначено, що суд касаційної інстанції переглядає судові рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права.

37. Відповідно до частини другої статті 341 КАС України суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази.

38. Згідно з частиною першою та другою статті 354 КАС України суд касаційної інстанції скасовує судові рішення в касаційному порядку повністю або частково й залишає позовну заяву без розгляду або закриває провадження в справі у відповідній частині з підстав, встановлених, відповідно, статтями 238, 240 цього Кодексу.

39. Пунктом 1 частини першої статті 238 КАС України встановлено, що суд закриває провадження, якщо справу не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства.

40. Враховуючи, що судами першої та апеляційної інстанцій при ухваленні оскаржуваних рішень, були порушені правила юрисдикції адміністративних судів, Верховний Суд приходить до висновку щодо скасування постанови Донецького окружного адміністративного суду від 25 жовтня 2016 року, постанови Донецького апеляційного адміністративного суду від 7 грудня 2016 року та закриття провадження у справі.

СУДОВІ ВИТРАТИ

41. З огляду на результат касаційного розгляду та відсутність підстав, передбачених статтями 139, 140 КАС України, судові витрати розподілу не підлягають.

Керуючись статтями 341, 345, 349, 355, 356, 359 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Касаційну скаргу Головного управління Державної міграційної служби України в Донецькій області - задовольнити частково.

2. Постановою Донецького окружного адміністративного суду від 25 жовтня 2016 року та постанову Донецького апеляційного адміністративного суду від 7 грудня 2016 року - скасувати.

3. Закрити провадження у справі № 265/2085/16-а.

4. Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

____________

____________

____________

О. В. Калашнікова

О.А. Губська

М.В. Білак

Судді Верховного Суду