Справа № 400/3025/19
Суддя: Біоносенко В. В.
Дата ухвалення: 2019-11-26 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

МИКОЛАЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

Іменем України

26 листопада 2019 р. № 400/3025/19
м. Миколаїв

Миколаївський окружний адміністративний суд у складі судді Біоносенка В.В., розглянув у порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу

за позовомОСОБА_1 , АДРЕСА_1
до Генерального директора Департаменту вищої освіти і освіти для дорослих Міністерства освіти і науки України Шарова Олега, пр-т Перемоги,10,Київ 135,01135
провизнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до адміністративного суду з позовом до генерального директора Департаменту вищої освіти і освіти для дорослих Міністерства освіти і науки України Шарова О. з вимогами визнати протиправною дією відповідача повідомлення позивачу про те, що у випадку якщо первинний документ про вищу освіту було видано до набуття чинності постанови Кабінету Міністрів України №354 від 16.04.1997 дублікат документа про вищу освіту видається за формою диплома спеціаліста, зобов`язати генерального директора Департаменту вищої освіти і освіти для дорослих Міністерства освіти і науки України Олега Шарова повідомити позивачу, який документ про вищу освіту здобуту ОСОБА_1 у 1981 році він має отримати.

Свої позовні вимоги ОСОБА_1 обґрунтував тим, що закінчив у 1981 році Миколаївській державний педагогічний інститут імені В.Г. Бєлінського і здобув кваліфікацію вчителя математики. Диплом, втрачений, тож виникла необхідність отримати дублікат диплома. Але, правонаступник інституту, Миколаївський національний університет імені В.О. Сухомлинського, замість дубліката диплома видає йому диплом спеціаліста без будь-якого правового обґрунтування.

Позивач звернувся до Урядової гарячої лінії з проханням повідомити, який документ про вищу освіту видається тому, хто втратив диплом отриманий до 1991 року. Відповідач листом від 03.05.2019 №3.4.3/8-19 повідомив, що дублікат диплома отриманого до 1991 року видається за формою диплома спеціаліста. Відповідач не посилався на жодний нормативно-правовий акт, яким встановлено, що замість дубліката диплома видається дублікат диплома спеціаліста. Повідомлення відповідача суперечить ст.7 Закону України «Про вищу освіту», бо ж цією статтею встановлені документи про вищу освіту, серед яких немає диплома спеціаліста. Повідомлення відповідача суперечить ст.60 Закону Української РСР «Про народну освіту», яка була чинною на час навчання позивача і якою теж не було встановлено диплом спеціаліста. Фактично відповідач повідомив, що позивачу може бути виданий документ про вищу освіту, який не був встановлений законом як на час його навчання так і на час видачі. Але ж, документи про вищу освіту видаються не як кому заманеться, а в порядку встановленому законодавством. Відповідач надав недостовірну правову інформацію про те, що у випадку втрати диплома, отриманого до 1991 року, видається дублікат диплома спеціаліста, чим порушив права позивача на отримання достовірної правової інформації щодо видачі дублікатів дипломів, яка необхідна позивачеві.

Відповідач позов не визнав, надіслав відзив, в якому просив в задоволенні позову відмовити. Свою позицію, відповідач аргументував тим, що позивач отримав від відповідача достовірну інформацію на своє звернення в повному обсязі. Той факт, що зміст роз`яснення, на його думку, на забезпечив поновлення, не свідчить про допущення протиправної бездіяльності Міністерством. Відповідь Міністерства відповідає вимогам Закону України «Про звернення громадян», а тому немає підстав для зобов`язання Міністерства та генерального директора Департаменту вищої освіти і освіти дорослих Міністерства освіти і науки Олега Шарова до вчинення певних дій.

З 1993 року документи про вищу освіту видавалися закладами вищої освіти за зразками, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 17.12.1993 №1058 «Про затвердження переліку та зразків документів про освіту та вчинені звання в Україні». Зазначеною постановою були затверджені зразки документів - диплом спеціаліста, диплом молодшого спеціаліста, диплом спеціаліста з відзнакою та ін.

Зразки документів про вищу освіту та додатку до них - диплом бакалавра, диплом магістра та ін., було затверджено у 1997 році постановою КМУ №354. В теперішній час діють форми документів про вищу освіту, які затверджені наказом Міністерства освіт і науки України від 12.05.2015 №525.

ОСОБА_1 отримав диплом про здобуття вищої освіти у Миколаївському державному педагогічному інституті ім. Бєлінського за спеціальністю «математика» з присвоєнням кваліфікації вчителя математик у 1981 році. Наразі відсутні нормативно-правові акти, що встановлюють еквівалентність документів про здобуття вищої освіти, виданих до 1991 року освітньо-кваліфікаційним (освітнім) рівням вищої освіти (бакалавр, спеціаліст, магістр). Водночас, положеннями нормативних актів з питань оплати праці, атестації педагогічних працівників унормовано трудові відносини осіб, які здобули вищу освіту до введення в дію Закону України «Про освіту». На цій підставі можливо зробити висновок, що вища освіта, здобута до 1991 року, фактично відповідає вищій освіті освітньо-кваліфікаційного рівня спеціаліста. У зв`язку з цим, а також враховуючи відсутність затвердженої нормативно-правовим актом форми документа про вищу освіту без зазначення освітнього ступеня (освітньо-кваліфікаційного рівня), наразі ОСОБА_1 може бути виданий дублікат диплома спеціаліста з відтворення всієї інформації про документ про вищу освіту, що містилась у первинному документів про вищу освіту.

В судовому засіданні 11.11.2019 позивач підтримав свої позовні вимоги, просив їх задовольнити у повному обсязі. Представник відповідача в судове засіданні не з`явився.

Суд розгляну справу в порядку спрощеного провадження 26.11.2019 без проведення судового засідання за наявними у справі матеріалами, відповідно до визначених строків в ухвалі про відкриття провадження в адміністративній справі, оскільки клопотань від сторін про проведення судового засідання з повідомленням (викликом) сторін, від сторін не надходило.

Дослідив матеріали справи, суд встановив наступне.

В квітні 2019 року ОСОБА_1 декілька разів звертався на Урядову гарячу лінію стосовно видачі йому дубліката диплома замість втраченого диплома про вищу освіту здобуту в 1981 році у Миколаївському державному педагогічному інституті імені В .Г. Бєлінського .

03.05.2019 Міністерством освіти і науки України, ОСОБА_1 на його численні звернення від 05.04.2019, 08.04.2019 та від 15.04.2019 надано відповідь за підписом генерального директора Департаменту вищої освіти і освіти для дорослих Шарова О. , яким повідомлено, що питання виготовлення дублікатів документів про вищу освіту, в тому числі здобуту в закладах вищої освіти до проголошення Україною незалежності, унормовано Порядком замовлення на створення інформації, що відтворюється в документах про вищу освіту, та обліку документів про вищу освіту в Єдиній державній електронній базі з питань освіти. Згідно з зазначеним Порядком, дублікати документів про вищу освіту виготовляються за формою (зразком), чинним на дату видачі дубліката. У випадку, якщо первинний документ про вищу освіту було видано до набуття чинності постанови Кабінету Міністрів України №354 від 16.04.1997 «Про внесення змін і доповнень до переліку і зразків документів про освіту та вчені звання в Україні, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 17.12.1993 №1058», дублікат документа про вищу освіту видається за формою диплома спеціаліста.

Відповідно до ст.1 Закону України «Про звернення громадян» громадяни України мають право звернутися до органів державної влади, місцевого самоврядування, об`єднань громадян, підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, засобів масової інформації, посадових осіб відповідно до їх функціональних обов`язків із зауваженнями, скаргами та пропозиціями, що стосуються їх статутної діяльності, заявою або клопотанням щодо реалізації своїх соціально-економічних, політичних та особистих прав і законних інтересів та скаргою про їх порушення.

Стаття 3 Закону, розрізняє звернення громадян на пропозиції (зауваження), заяви (клопотання), скарги.

Скарга - звернення з вимогою про поновлення прав і захист законних інтересів громадян, порушених діями (бездіяльністю), рішеннями державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, об`єднань громадян, посадових осіб.

Заява (клопотання) - звернення громадян із проханням про сприяння реалізації закріплених Конституцією та чинним законодавством їх прав та інтересів або повідомлення про порушення чинного законодавства чи недоліки в діяльності підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, народних депутатів України, депутатів місцевих рад, посадових осіб, а також висловлення думки щодо поліпшення їх діяльності. Клопотання - письмове звернення з проханням про визнання за особою відповідного статусу, прав чи свобод тощо.

За своїм змістом звернення Ільченка А. є одночасно скаргою та заявою (клопотанням), оскільки він скаржиться на підпорядкований державний заклад - Миколаївський державний педагогічний університет ім. Бєлінського з приводу видачі (пропозиції видачі) диплома спеціаліста замість втраченого диплома про вищу освіту 1981 року, а також просить компетентний державний орган вчинити дії - надати роз`яснення щодо правильної форми відповідно до законодавства дублікату диплому про вищу освіту виданого до 1991 року.

Питання розгляду заяв (клопотань) врегульовано ст.15 Закону, відповідно до якої, органи державної влади, до повноважень яких належить розгляд заяв (клопотань), зобов`язані об`єктивно і вчасно розглядати їх, перевіряти викладені в них факти, приймати рішення відповідно до чинного законодавства і забезпечувати їх виконання, повідомляти громадян про наслідки розгляду заяв (клопотань).

Відповідно до ст.16 Закону, скарга на дії чи рішення органу державної влади, органу місцевого самоврядування, підприємства, установи, організації, об`єднання громадян, засобів масової інформації, посадової особи подається у порядку підлеглості вищому органу або посадовій особі, що не позбавляє громадянина права звернутися до суду відповідно до чинного законодавства, а в разі відсутності такого органу або незгоди громадянина з прийнятим за скаргою рішенням - безпосередньо до суду.

Дослідженням відповіді на звернення позивача, судом встановлено, що вона направлена у строк передбачений ст.20 Закону, підписана компетентною особою, та по суті звернення Ільченка А.

Відповідачем роз`яснено позивачеві, що його питання отримання дублікату диплому можливо вирішити саме у той спосіб, який йому пропонував Миколаївський національний університет імені В.О. Сухомлинського, а саме шляхом отримання диплому спеціаліста.

Відповідачем належним чином обґрунтовано, як у відповіді на адресу позивача, так і у відзиві, наданому до суду, чому саме диплом спеціаліста може бути виданий ОСОБА_1 замість втраченого диплома про вищу освіту 1981 року.

Щодо незгоди Ільченка А. з можливістю отримання ним замість втраченого диплома про вищу освіту 1981 року диплома спеціаліста, то суд звертає увагу, що це вже було неоднократне предметом судового розгляду по іншим адміністративним справам (http://www.reyestr.court.gov.ua/Review/55466589,http://www.reyestr.court.gov.ua/Review/64975618, http://www.reyestr.court.gov.ua/Review/64198953, а також багатьох інших справах.

Суд наголошує, що законодавством не передбачено документів про середню та вищу освіту, які видаються замість втрачених або у разі виправлення помилки, для осіб, які закінчили навчальні заклади до 1991 р., до введення сучасних освітніх рівнів (бакалавра, спеціаліста, магістра та ін.).

Проблема прогалин у законодавстві вирішується правозастосовувачем у кожному конкретному випадку, з урахуванням загальних принципів права, викладених в Конституції України, Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, рішень Європейського суду з прав людини, аналогії права, аналогії закону та ін.

В цьому випадку, навіть за відсутності правового регулювання видачі дублікатів атестатів та дипломів випускникам УРСР, права позивача не були порушені відповідачем, оскільки, як, йому декілька разів видавались диплом про вищу освіту, за відповідними освітніми рівнями не нижче отриманого ОСОБА_1 в 1981 році у інституті.

Причини, за якими позивач не бажає отримувати дублікати документів (невідповідність назв освітніх рівнів тим рівням, які були на момент здобуття позивачем освіти), є лише його особистим переконанням.

Судовому захисту підлягає реальне, а не уявне порушення прав позивача.

Судовому захисту не підлягає право особи на диплом про вищу освіту з певною назвою, або з певною зовнішньою формою. Це право Держави та її органів, визначати типи, назва та дизайн документів, які видаються її установами для підтвердження освіти.

Судовому захисту належить право особи на належне підтвердження його рівня освіти таким документом, який би визнався на такому самому рівні як оригінал диплому про вищу освіту 1981 року, а також диплом про вищу освіту сучасного зразка.

Таке право позивача на підтвердження здобутої ним освіти, належними документом, які б визнавався на території України відповідачем було забезпечено. Тобто, суб`єктом владних повноважень не було допущено дискримінації позивача, та врегульовано ситуацію добросовісно, розсудливо та розумно, відповідно до вимог ч.3 ст.2 КАС України.

В задоволенні позову відмовити.

Судові витрати відсутні.

На підставі викладеного, керуючись ст. 19, 139, 241, 244, 242 - 246 КАС України, суд, -

ВИРІШИВ:

1. В задоволенні позову ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) до Генерального директора Департаменту вищої освіти і освіти для дорослих Міністерства освіти і науки України Шаров Олег (пр-т Перемоги,10,Київ 135,01135 ) відмовити.

2. Апеляційна скарга на це рішення може бути подана до П`ятого апеляційного адміністративного суду через Миколаївський окружний адміністративний суд протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту рішення.

Суддя В. В. Біоносенко