Справа № 826/3712/17
Суддя: Беспалов Олександр Олександрович
Дата ухвалення: 2019-11-28 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 826/3712/17 Суддя (судді) першої інстанції: Літвінова А.В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 листопада 2019 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі:

судді-доповідача: Беспалова О. О.

суддів: Ключковича В. Ю., Пилипенко О. Є.

за участю секретаря: Присяжної Д. В.

представника відповідача Румянцевої А. В., розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Києві апеляційну скаргу Головного управління ДФС у місті Києві на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 22 липня 2019 року (місце ухвалення: місто Київ, час ухвалення не зазначений, дата складання повного тексту не зазначена) у справі за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Науково-виробнича комерційна фірма «Донбас-Термо» до Головного управління ДФС у місті Києві про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень, -

В С Т А Н О В И В :

ТОВ «Науково-виробнича комерційна фірма «Донбас-Термо» звернулось до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовом до Головного управління ДФС у місті Києві про визнання протиправним та скасування податкових повідомлень-рішень від 28.02.2017 р. № 103 та № 103.

Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 22 липня 2019 року позов задоволено.

Не погоджуючись з прийнятим судовим рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати оскаржуване рішення суду першої інстанції та ухвалити нове, яким позовні вимоги залишити без задоволення, вважаючи, що оскаржуване рішення прийняте з неповним з`ясуванням судом обставин, що мають значення для справи, неправильним застосуванням норм матеріального права та порушенням норм процесуального права.

Свої вимоги апелянт обґрунтовує тим, що висновки суду першої інстанції не відповідають фактичним обставинам справи.

Так апелянт зазначає, що договір від 25.11.2015 р. № 1125 та податкові накладні від 14.12.2015 р. № 32, № 33 підписані від імені ТОВ «Атлантида Груп» директором Бабаєвим Владиславом Дмитровичем, який відповідно до протоколу допиту свідка від 23.05.2016 р., наданого оперативним управлінням ГУ ДФС у м. Києві листом від 27.12.2016 р. № 2695/26-15-21-09, повідомив, що на посаді директора ТОВ «Атлантида Груп» ніколи не працював. Господарську діяльність підприємства ТОВ «Атлантида Груп» не здійснював. Фінансово-господарські документи ТОВ «Атлантида Груп» ніколи не підписував.

Крім того, апелянт зазначає, що підписи, які зазначені в накладних від 14.12.2015 р. № РН-1214/09 та РН-1214/10 від ТОВ «Науково-Виробнича Комерційна Фірма «Донбас-Термо» та ТОВ «Атлантила Груп» неможливо ідентифікувати, оскільки, в графі накладних «Здав», «Прийняв» не зазначено посади і прізвища осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильності її оформлення.

Також апелянт звертає увагу суду апеляційної інстанції на ту осбтавину, що на момент перевірки за позивачем перед контрагентом обліковувалась кредиторська заборгованість на суму 2454709, 20 грн та позивачем не доведено її погашення.

До Шостого апеляційного адміністративного суду надійшов відзив, зареєстрований 26.11.2019 р. за вх. № 42905, у якому позивач зазначає, що відтиск печатки підприємства, наявний зокрема на первинних документах, є свідченням участі такого підприємства, як юридичної особи, у здійсненні певної господарської операції (у даному випадку - прийнятті товару).

Також позивач просить суд апеляційної інстанції при прийнятті рішення врахувати практику Європейського суду з прав людини у справах Інтерсплав проти України (2007 рік, заява № 803/02), «Булвес» АД проти Болгарії» (2009 рік, заява № 3991/03) в частині висновку, що платник ПДВ не повинен нести відповідальність за зловживання, вчинені його постачальниками, якщо платник ПДВ не знав про такі зловживання і не міг про них знати.

У відповідності до ст. 308 КАС України справа переглядається колегією суддів в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Заслухавши суддю - доповідача, особу, що з`явилась, дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів встановила таке.

Як вбачається з матеріалів справи та було вірно встановлено судом першої інстанції, відповідачем проведено документальну позапланову виїзну перевірку ТОВ «НВП фірма «Донбас-Термо» з питань дотримання вимог податкового законодавства при проведенні фінансово-господарських взаємовідносин з ТОВ «Атлантида Груп» за період з 01.12.2015 р. по 31.12.2015 р.

За наслідками перевірки податковим органом складено акт від 10.02.2017 р. № 42/26-15-14-01-03/31445803, згідно якого перевіркою встановлено порушення позивачем статті 1 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», пункту 44.1 статті 44, пунктів 198.3, 198.6 статті 198, пункту 201.1 статті 201 Податкового кодексу України, в результаті чого:

- занижено ПДВ за грудень 2015 року на суму 407993, 00 грн;

- завищено суму від`ємного значення, що зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного (податкового) періоду за грудень 2015 року на суму 1125, 00 грн.

Головним управлінням ДФС у місті Києві на підставі висновків акта перевірки винесено податкові повідомлення-рішення:

- від 28.02.2017 р. № 103 на суму 611990, 00 грн, в тому числі 407993, 00 грн - податкове зобов`язання та 203 997, 00 грн - штрафні санкції.

- від 28.02.2017 р. № 103 на суму 1125, 00 грн - завищення від`ємного значення, що зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного (податкового) періоду за грудень 2015 року.

Надаючи правову оцінку обставинам справи, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до пп. 14.1.181 п. 14.1 ст. 14 Податкового кодексу України податковий кредит - сума, на яку платник податку на додану вартість має право зменшити податкове зобов`язання звітного (податкового) періоду, визначена згідно з розділом V цього Кодексу.

Згідно з вимогами п. 44.1 ст. 44 ПК України для цілей оподаткування платники податків зобов`язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов`язаних з визначенням об`єктів оподаткування та/або податкових зобов`язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов`язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством.

Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту.

Відповідно до вимог п. 185.1 ст. 185 ПК України об`єктом оподаткування є операції платників податку з:

а) постачання товарів, місце постачання яких розташоване на митній території України, відповідно до статті 186 цього Кодексу, у тому числі операції з безоплатної передачі та з передачі права власності на об`єкти застави позичальнику (кредитору), на товари, що передаються на умовах товарного кредиту, а також з передачі об`єкта фінансового лізингу в користування лізингоотримувачу/орендарю;

б) постачання послуг, місце постачання яких розташоване на митній території України, відповідно до статті 186 цього Кодексу;

Згідно п. 188.1 ст. 188 ПК України база оподаткування операцій з постачання товарів/послуг визначається виходячи з їх договірної вартості з урахуванням загальнодержавних податків та зборів (крім акцизного податку на реалізацію суб`єктами господарювання роздрібної торгівлі підакцизних товарів, збору на обов`язкове державне пенсійне страхування, що справляється з вартості послуг стільникового рухомого зв`язку, податку на додану вартість та акцизного податку на спирт етиловий, що використовується виробниками - суб`єктами господарювання для виробництва лікарських засобів, у тому числі компонентів крові і вироблених з них препаратів (крім лікарських засобів у вигляді бальзамів та еліксирів).

Згідно з вимогами п. 198.1 ст. 198 ПК України до податкового кредиту відносяться суми податку, сплачені/нараховані у разі здійснення операцій з:

а) придбання або виготовлення товарів та послуг;

б) придбання (будівництво, спорудження, створення) необоротних активів (у тому числі у зв`язку з придбанням та/або ввезенням таких активів як внесок до статутного фонду та/або при передачі таких активів на баланс платника податку, уповноваженого вести облік результатів спільної діяльності);

в) отримання послуг, наданих нерезидентом на митній території України, та в разі отримання послуг, місцем постачання яких є митна територія України;

г) ввезення необоротних активів на митну територію України за договорами оперативного або фінансового лізингу;

ґ) ввезення товарів та/або необоротних активів на митну територію України.

Відповідно до вимог п. 198.3 ст. 198 ПК України податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг та складається із сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв`язку з, в тому числі, придбанням або виготовленням товарів та наданням послуг.

Нарахування податкового кредиту здійснюється незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах провадження господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.

У відповідності до п. 198.6 ст. 198 ПК України не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв`язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені зареєстрованими в Єдиному реєстрі податкових накладних податковими накладними/ розрахунками коригування до таких податкових накладних чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.

За приписами пункту 201.1 статті 201 Податкового кодексу України платник податку зобов`язаний надати покупцю (отримувачу) на його вимогу підписану уповноваженою платником особою та скріплену печаткою податкову накладну, у якій зазначаються, зокрема, в окремих рядках місцезнаходження юридичної особи - продавця або податкова адреса фізичної особи - продавця, зареєстрованої як платник податку.

При дослідженні матеріалів справи, колегією суддів встановлена наявність первинної документації, дослідженої та оціненої судом першої інстанції.

Так на підтвердження реальності господарських операцій позивача з зазначеним контрагентом матеріали справи містять договір купівлі-продажу від 25.11.2015 р. №1125, відповідно до якого продавець зобов`язується передати у власність покупця обладнання побутового, напівпромислового, промислового призначення, а також аксесуари та запасні частини до нього в асортименті (надалі іменується - товар), а покупець в порядку та на умовах, визначених цим договором, зобов`язується прийняти та оплатити товар.

Відповідно до пункту 2.1 зазначеного договору, вартість товару зазначається в видаткових накладних, які є невід`ємною частиною даного договору.

Також, в матеріалах справи наявні: акт звірки взаємних розрахунків за грудень 2015 року, накладна від 14.12.2015 р. № РН-1214/09 на суму 1860210, 00 грн, накладна від 14.12.2015 № РН-1214/10 на суму 594499, 20 грн, договір перевезення вантажу від 07.12.2015 р. № 124, акт виконаних послуг (робіт) від 16.12.2015 р. № 124-02, платіжне дорученням від 16.12.2015 р. № 6762 за оплату транспортних послуг.

У відповідності до ч. 1 ст. 78 КАС України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їх представників.

Наявність вказаних документів, що були також перевірені відповідачем під час перевірки, та їх відповідність вимогам до первинної документації, крім документів, що підтверджують факт оплати товару та накладних, сторонами по справі не заперечується, а тому їх зміст на предмет суми обороту та відсутності дефектності доказуванню не підлягає.

Стосовно доводів апелянта про відсутність доказів оплати товару колегія суддів зазначає таке.

У відповідності до п. 187.1 ст. 187 ПК України датою виникнення податкових зобов`язань з постачання товарів/послуг вважається дата, яка припадає на податковий період, протягом якого відбувається будь-яка з подій, що сталася раніше:

а) дата зарахування коштів від покупця/замовника на банківський рахунок платника податку як оплата товарів/послуг, що підлягають постачанню, а в разі постачання товарів/послуг за готівку - дата оприбуткування коштів у касі платника податку, а в разі відсутності такої - дата інкасації готівки у банківській установі, що обслуговує платника податку;

б) дата відвантаження товарів, а в разі експорту товарів - дата оформлення митної декларації, що засвідчує факт перетинання митного кордону України, оформлена відповідно до вимог митного законодавства, а для послуг - дата оформлення документа, що засвідчує факт постачання послуг платником податку.

Зважаючи на те, що відповідачем в межах даної справи не спростовано факт відвантаження товарів, колегія суддів не приймає до уваги доводи апелянта про наявність кредиторської заборгованості за поставлений товар, натомість приймає до уваги ту обставину, що така заборгованість належним чином відображена у бухгалтерському обліку позивача.

Доводи відповідача щодо певних недоліків первинної документації у вигляді відсутності зазначення посад та ініціалів у накладних, а також обставин навантаження/розвантаження товару можуть бути визнані судом адміністративної інстанції в якості факультативних ознак відсутності реальності господарських операцій, натомість, не можуть слугувати самостійними підставами для відмови у задоволенні позову.

Щодо протоколу допиту директора контрагента позивача колегія суддів зауважує, що у справі № 520/8681/18 Верховний Суд у постанові від 06.08.2019 р. висловився на користь того, що самі по собі протоколи допиту чи наявність кримінального провадження не є безумовними та допустимими доказами відсутності реального здійснення господарської операції.

У відповідності до ч. ч. 3, 4 ст. 90 КАС України суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), що міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

При цьому, відповідно до ч. 2 ст. 91 КАС України не є доказом показання свідка, який не може назвати джерела своєї обізнаності щодо певної обставини.

Так колегія суддів звернула увагу, що у протоколі допиту свідка зазначено відомості, що допитаний дізнався про реєстрацію контрагента позивача на своє ім`я від працівників правоохоронних органів, не уточнюючи при цьому ідентифікуючих відомостей щодо таких працівників та дати, коли свідок про це дізнався.

Оцінивши наявні в матеріалах справи докази у сукупності, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що довід відповідача про заперечення директором підприємства своєї причетності до господарських операцій не є переконливим.

Крім того, ухвалою Шостого апеляційного адміністративного суду від 07.11.2019 р. без виходу до нарадчої кімнати задоволено клопотання відповідача про виклик вказаної особи в судове засідання суду апеляційної інстанції в якості свідка, натомість ОСОБА_1 на призначену дату не з`явився, що колегією суддів також трактується на користь позивача.

У відповідності до ч. 5 ст. 12 ЦК України якщо законом встановлені правові наслідки недобросовісного або нерозумного здійснення особою свого права, вважається, що поведінка особи є добросовісною та розумною, якщо інше не встановлено судом.

Відтак вказаною нормою встановлюється, в тому числі, і презумпція добросовісності платника податків.

Презумпція добросовісності платника податків означає, що подані платником контролюючому органу документи податкової звітності є дійсними, повно та об`єктивно відтворюють господарські операції, що є об`єктом оподаткування та/або фінансові показники яких впливають на податковий обов`язок платника податків, якщо інше не буде доведено контролюючим органом. У площині процесуального регулювання презумпції добросовісності платника податків відповідає обов`язок доведення контролюючим органом правомірності прийнятого рішення в судовому процесі, порушеному за позовом платника податків про скасування рішення як неправомірного, в розумінні ч. 2 ст. 77 КАС України.

Оскаржуючи рішення відповідача, позивач надав належні, достатні, повні та допустимі докази реальності господарських операцій з зазначеним контрагентом.

Заперечуючи ці докази, відповідач, в свою чергу, жодним чином не спростував їх достовірність.

З огляду на що, доводи апеляційної скарги не спростовують висновки суду першої інстанції і апеляційним судом відхиляються за необґрунтованістю.

Згідно ч. 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

У відповідності до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Підсумовуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції ухвалив оскаржуване рішення відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права, а тому підстави для його скасування або зміни відсутні.

У відповідності до ст. 139 КАС України підстави для розподілу судових витрат відсутні.

Керуючись ст.ст. 229, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 328, 329 КАС України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Головного управління ДФС у місті Києві на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 22 липня 2019 року у справі за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Науково-виробнича комерційна фірма «Донбас-Термо» до Головного управління ДФС у місті Києві про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень залишити без задоволення.

Рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 22 липня 2019 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду в порядку і строки, визначені статтями 328, 329 КАС України.

Суддя-доповідач О. О. Беспалов
Суддя В. Ю. Ключкович
Суддя О. Є. Пилипенко

(Повний текст постанови складено 28.11.2019 р.)