Справа № 826/14748/16
Суддя: Шурко Олег Іванович
Дата ухвалення: 2019-11-19 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 листопада 2019 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого Шурка О.І.,

суддів Ганечко О.М., Кузьменка В.В.,

при секретарі Коцюбі Т.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Головного Управління Держгеокадастру у Київській області на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 26 червня 2019 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного Управління Держгеокадастру у Київській області про зобов`язання вчинити дії, -

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ГУ Держгеокадастру у Київській області, в якому просить зобов`язати відповідача розглянути клопотання позивача від 07.12.2015 та надати дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельних ділянок або надати мотивовану відмову в їх наданні.

Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 26.06.2019 позов задоволено частково: зобов`язано Головне управління Держгеокадастру у Київській області повторно розглянути клопотання ОСОБА_1 від 07.12.2015 про надання (виділення) земельних ділянок та прийняти рішення про надання дозволів на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельних ділянок або про відмову в їх наданні відповідно до ст. 118 ЗК України.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нове, яким відмовити в задоволені позовних вимог у повному обсязі, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, у грудні 2015 року позивач звернувся до ГУ Держгеокадастру у Київській області із клопотанням, в якому просив в межах земельної ділянки, що знаходиться в адміністративних межах Богданівської сільської ради та межує з Садівничим товариством "Заліське" надати (виділити) йому земельні ділянки: 1) для ведення особистого селянського господарства - до 2,0 га; 2) для ведення садівництва - розміром 0,12 га; 3) для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибної ділянки) - розміром до 0,25 га; 4) для індивідуального дачного будівництва - до 0,10 га; 5) для будівництва індивідуального гаражу - до 0,01 га. Крім цього, у клопотанні позивач просив надати дозвіл на розроблення проекту земле-устрою щодо відведення земельних ділянок, додавши схему розташування бажаної земельної ділянки та копію паспорту та ідентифікаційного номеру.

Згідно з наявним у справі поштовим повідомленням про вручення вказане клопотання відповідачем отримано 09.12.2015 .

У скарзі від 27.03.2016, надісланій відповідачу 31.03.2016, позивач, стверджуючи про неотримання відповіді за своїм клопотанням від 07.12.2015 про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельних ділянок, просив надати відповідь про стан розгляду його клопотання від 07.12.2015.

Листом ГУ Держгеокадастру у Київській області від 18.04.2016 №Т-9587/0-5204/6-16 позивачу повідомлено про розгляд клопотання від 07.12.2015 і надано відповідь на це клопотання, викладену у листі від 12.01.2016 №Т-4703/0-323/6-16.

У наданому позивачу листі від 12.01.2016 №Т-4703/0-323/6-16 відповідачем зазначено, що до клопотання позивача від 07.12.2015 (вх. від 15.12.2015) додано графічний матеріал, який не дає можливості ідентифікувати бажане місце розташування земельної ділянки. Для прийняття рішення ГУ Держгеокадастру у Київській області стосовно надання дозволу на розроблення документації із землеустрою щодо відведення земельних ділянок рекомендовано позивачу звернутися повторно, при цьому подати відповідні графічні матеріали та зазначити біль уточнені дані про бажане місцезнаходження земельної ділянки, зокрема, найменування району, найближчого населеного пункту, орієнтовної відстані від нього, напрямку та інших орієнтирів також в клопотання зазначити адресу і місце розташування земельної ділянки. Також повідомлено, що при зверненні до ГУ Держгеокадастру у Київській області подається повний пакет документів на кожну бажану до відведення земельну ділянку окремо.

Надана відповідачем листом від 12.01.2016 №Т-4706/0-334/6-16 відповідь, на думку позивача, не може вважатися відповіддю за результатом розгляду його клопотання, що і спонукало ОСОБА_1 звернутися з позовом до суду.

Приймаючи рішення про часткове задоволення адміністративного позову, суд першої інстанції виходив з того, що відповідач не прийняв рішення про надання дозволу або відмову у наданні дозволу відповідно до ч. 7 ст. 118 ЗК України, а тому його слід зобов`язати повторно розглянути клопотання позивача та прийняти рішення відповідно до вказаної норми.

Апелянт мотивує свої вимоги тим, що правові підстави для надання дозволу на розроблення документації із землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність із прийняттям відповідного наказу відсутні. Відтак, клопотання розглянуто відповідачем в межах повноважень та надана відповідь в термін визначений чинним законодавством України.

Даючи правову оцінку фактичним обставинам справи, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції з огляду на таке.

Відповідно до положень частини другої ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

У силу вимог частини першої статті 3 Земельного кодексу України від 25.10.2001 № 2768-III, земельні відносини регулюються Конституцією України, цим Кодексом, а також прийнятими відповідно до них нормативно-правовими актами.

Стаття 14 Конституції України, гарантує право власності на землю. Це право набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону.

Згідно з п. 6 частини першої ст. 121 Земельного кодексу України, громадяни України мають право на безоплатну передачу їм земельних ділянок із земель державної або комунальної власності, зокрема для ведення особистого селянського господарства - не більше 2 гектарів.

У свою чергу, частиною четвертою ст. 122 ЗК України, передбачено, що центральний орган виконавчої влади з питань земельних ресурсів у галузі земельних відносин та його територіальні органи передають земельні ділянки сільськогосподарського призначення державної власності, крім випадків, визначених частиною восьмою вказаної статті, у власність або у користування для всіх потреб.

Згідно з нормами статті 118 Земельного кодексу України, громадянин, зацікавлений у приватизації земельної ділянки, яка перебуває у його користуванні, подає заяву до органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу. У разі якщо земельна ділянка державної власності розташована за межами населених пунктів і не входить до складу певного району, заява подається до Ради міністрів Автономної Республіки Крим.

Відповідно до частин другої та третьої статті 123 Земельного кодексу України, особа, зацікавлена в одержанні у користування земельної ділянки із земель державної або комунальної власності за проектом землеустрою щодо її відведення, звертається з клопотанням про надання дозволу на його розробку до відповідного органу місцевого самоврядування, який відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, передає у власність або користування такі земельні ділянки. У клопотанні зазначаються орієнтовний розмір земельної ділянки та її цільове призначення. До клопотання додаються графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування та розмір земельної ділянки, письмова згода землекористувача, засвідчена нотаріально (у разі вилучення земельної ділянки). Верховній Раді Автономної Республіки Крим, Раді міністрів Автономної Республіки Крим, органам виконавчої влади або органам місцевого самоврядування, які передають земельні ділянки державної чи комунальної власності у користування відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, забороняється вимагати додаткові матеріали та документи, не передбачені цією статтею.

Відповідний орган місцевого самоврядування в межах своїх повноважень у місячний строк розглядає клопотання і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні. Підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування земельної ділянки вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, а також генеральних планів населених пунктів, іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування території населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.

Так, аналогічні підстави для відмови у наданні вищевказаного дозволу закріплені у частині сьомій статті 118 Земельного кодексу України

Тож, відповідний орган може відмовити у наданні дозволу тільки з підстав, зазначених у частині сьомій статті 118 Земельного кодексу України. Слід вказати, що перелік підстав є вичерпним та розширеному тлумаченню не підлягає.

При цьому, слід врахувати приписи пункту 34 частини першої статті 26 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», якими передбачено, що виключно на пленарних засіданнях сільської, селищної, міської ради вирішуються відповідно до закону питання регулювання земельних відносин.

Згідно з вимогами частини другої статті 59 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», рішення ради приймається на її пленарному засіданні після обговорення більшістю депутатів від загального складу ради, крім випадків, передбачених цим Законом.

Дозвіл про надання дозволу на розробку проекту землеустрою або відмова у його наданні є змістом відповідного індивідуального правового акту, який має бути викладеним у встановленій письмовій формі та бути в достатній мірі вмотивованим.

Отже відповідач не прийняв рішення про надання дозволу або відмову у наданні дозволу відповідно до ч. 7 ст. 118 ЗК України.

У взаємозв`язку з наведеним слід зазначити, що відповідно до п. 30. Рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Hirvisaari v. Finland» від 27.09.2001, рішення судів повинні достатнім чином містити мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані.

Згідно п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.

Згідно з практикою Європейського суду з прав людини, очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.

Щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд, що і вчинено судом у даній справі.

Таким чином, враховуючи вищенаведене у сукупності, беручи до уваги при цьому кожен аргумент, викладений учасниками справи, рішення суду першої інстанції у цій справі є законним та обґрунтованим і не підлягає скасуванню, оскільки суд, всебічно перевіривши обставини справи, вирішив спір у відповідності з нормами матеріального права та при дотриманні норм процесуального права, та колегія суддів не вбачає підстав для його скасування.

Керуючись ст.ст. 242, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Головного Управління Держгеокадастру у Київській області - залишити без задоволення.

Рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 26 червня 2019 року - без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду у порядку та строки, визначені ст.ст. 328-331 КАС України.

Головуючий суддя: Шурко О.І.

Судді: Ганечко О.М.

Кузьменко В.В.

Повний текст постанови виготовлено 25.11.2019.