Справа № 120/1213/19-а
Суддя: Ватаманюк Р.В.
Дата ухвалення: 2019-11-20 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 120/1213/19-а

Головуючий суддя 1-ої інстанції - Маслоід О.С.

Суддя-доповідач - Ватаманюк Р.В.

20 листопада 2019 року

м. Вінниця

Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Ватаманюка Р.В.

суддів: Полотнянка Ю.П. Драчук Т. О. ,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 10 червня 2019 року (прийняте у м. Вінниці) у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 (далі - позивач) до Головного управління ДФС у Вінницькій області (далі - відповідач) про визнання протиправною та скасування вимоги,

В С Т А Н О В И В :

позивач 08.04.2019 звернувся із позовом до Вінницького окружного адміністративного суду в якому просив визнати протиправним та скасувати вимогу відповідача про сплату боргу (недоїмки) № Ф-145344-54 від 08.11.2018.

Рішенням Вінницького окружного адміністративного суду від 10.06.2019 у задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись із рішенням суду першої інстанції, позивач подав апеляційну скаргу, в якій просив суд скасувати вказане рішення та прийняти нове, яким позов задовольнити повністю.

В обґрунтування апеляційної скарги апелянт вказав, що судом першої інстанції безпідставно не враховано те, що він є найманим працівником в ПАТ «Могилів-Подільський Машинобудівний завод» та отримує заробітну плату з якої відраховується єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування.

Правом подати до суду відзив на апеляційну скаргу відповідач не скористався.

Враховуючи що апеляційна скарга подана на рішення суду першої інстанції, яке ухвалене в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження) відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 311 КАС України, суд апеляційної інстанції вважає за можливе розглянути справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, оскільки справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів.

Перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, заслухавши суддю-доповідача, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін з таких підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 308 КАС України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Судом першої інстанції встановлені та неоспорені сторонами такі обставини.

Позивач, згідно із даними інформаційної системи «Податковий блок», зареєстрований 29.05.2007 за № 0001762 Могилів-Подільською районною державною адміністрацією, як фізична особа-підприємець.

При цьому 29.05.2007 позивача за № 618 взято на податковий облік Могилів-Подільського управління відповідача.

З 20.12.2012 по 15.04.2019 позивач працював в ПАТ «Могилів-Подільський Машинобудівний завод».

До Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців внесено 15.03.2019 запис № 3001762 про проведення державної реєстрації припинення підприємницької діяльності позивачем.

Відповідачем 08.11.2018 винесено вимогу про сплату боргу (недоїмки) у сумі 15 819 грн. 54 коп.

Не погоджуючись із такими рішеннями позивач звернувся до суду з даним позовом.

Приймаючи оскаржуване рішення суд першої інстанції дійшов висновку, що чинним законодавством передбачено виключний перелік підстав для звільнення від сплати єдиного соціального внеску. Фізичні особи-підприємці, за умови, що вони отримують пенсію за віком або є особами з інвалідністю та отримують відповідно до закону пенсію або соціальну допомогу можуть бути звільнені від сплати єдиного соціального внеску. Вказане положення не містить виключень та не передбачає розширеного тлумачення.

Апеляційний суд погоджується з висновками суду першої інстанції за такими доводами.

Так, спірні відносини, що склались між сторонами регулюються Конституцією України, Законом України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування», який визначає правові та організаційні засади забезпечення збору та обліку єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, умови та порядок його нарахування і сплати та повноваження органу, що здійснює його збір та ведення обліку.

Частиною 2 ст. 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ст. 67 Конституції України кожен зобов`язаний сплачувати податки і збори в порядку і розмірах, встановлених законом.

Разом з цим Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України у зв`язку з проведенням адміністративної реформи» № 406-VІІ від 04.07.2013 до Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» та ПК України внесено зміни, відповідно до яких право на адміністрування єдиного внеску, яке раніше було у органів Пенсійного фонду України, передано органам доходів і зборів.

З 01 січня 2017 року до Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» були внесені зміни Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» від 06 грудня 2016 року №1774-VIII, які запровадили, серед іншого, сплату єдиного внеску для фізичних осіб-підприємців (крім тих, які обрали спрощену систему оподаткування) та осіб, які провадять незалежну професійну діяльність, у сумі, що не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску, незалежно від отримання доходу (прибутку) у місяці нарахування єдиного внеску.

За приписами п. 4 ч. 1 ст. 4 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» № 2464-VI від 08.07.2010 (далі Закон № 2464-VI) платниками єдиного внеску, є фізичні особи-підприємці, в тому числі ті, які обрали спрощену систему оподаткування.

Згідно абз.3 ч.8 ст.9 Закону № 2464-VI платники єдиного внеску, зазначені у пп. 4, 5 та 5-1 ч. 1 ст. 4 Закону № 2464-VI, зобов`язані сплачувати єдиний внесок, нарахований за календарний квартал, до 20 числа місяця, що настає за кварталом, за який сплачується єдиний внесок.

Частиною 12 ст. 9 Закону 2464-VI встановлено, що єдиний внесок підлягав сплаті незалежно від фінансового стану платника.

Таким чином, фізичні особи-підприємці, в тому числі які, застосовують спрощену систему оподаткування, сплачують єдиний соціальний внесок за періоди, в яких вони були платниками єдиного податку, незалежно від того, отримували вони дохід у цей період чи ні.

Відповідно до ч. 4 ст. 4 Закону № 2464-VI особи, зазначені у пп. 4 та 5-1 ч. 1 цієї статті, звільняються від сплати за себе єдиного внеску, якщо вони отримують пенсію за віком або є особами з інвалідністю, або досягли віку, встановленого ст. 26 Закону № 2464-VI , та отримують відповідно до закону пенсію або соціальну допомогу. Такі особи можуть бути платниками єдиного внеску виключно за умови їх добровільної участі у системі загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Зазначене кореспондується з положеннями ч. 4 п.1 розділу ІІ Інструкції про порядок нарахування і сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, затверджена Наказом Міністерства фінансів України від 20.04.2015 № 449, зареєстрована в Міністерстві юстиції України 07.05.2015 за № 508/26953 (далі - Інструкція про порядок нарахування і сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування)

В силу приписів ч. 4 ст.25 Закону № 2464-VI орган доходів і зборів у порядку, за формою та у строки, встановлені центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику, надсилає платникам єдиного внеску, які мають недоїмку, вимогу про її сплату.

Вимога про сплату недоїмки є виконавчим документом.

Платник єдиного внеску зобов`язаний протягом десяти календарних днів з дня надходження вимоги про сплату недоїмки сплатити суми недоїмки та штрафів разом з нарахованою пенею.

У разі незгоди з розрахунком суми недоїмки платник єдиного внеску узгоджує її з органом доходів і зборів шляхом оскарження вимоги про сплату єдиного внеску в адміністративному або судовому порядку.

Процедуру нарахування і сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування (далі - єдиний внесок) страхувальниками, визначено Законом № 2464-VI, а нарахування і сплата фінансових санкцій, стягнення заборгованості зі сплати страхових коштів органами доходів і зборів визначає Інструкція про порядок нарахування і сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, затверджена Наказом Міністерства фінансів України від 20.04.2015 № 449, зареєстрована в Міністерстві юстиції України 07.05.2015 за № 508/26953 (далі - Інструкція про порядок нарахування і сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування).

Пунктом 1 розділу VI Інструкції про порядок нарахування і сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування до платників, які не виконали визначені Законом обов`язки щодо нарахування, обчислення та сплати єдиного внеску, застосовуються заходи впливу та стягнення.

Відповідно до п. 2 розділу VI Інструкції про порядок нарахування і сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування у разі виявлення органом доходів і зборів своєчасно не нарахованих та/або не сплачених платником сум єдиного внеску такий орган доходів і зборів обчислює суми єдиного внеску, що зазначаються у вимозі про сплату боргу (недоїмки), та застосовує до такого платника штрафні санкції в порядку і розмірах, визначених розділом VІІ цієї Інструкції.

Сума єдиного внеску, своєчасно не нарахована та/або не сплачена в строки, встановлені Законом № 2464-VI, обчислена органами доходів і зборів у випадках, передбачених Законом № 2464-VI, є недоїмкою.

За приписами п. 3 розділу VI Інструкції про порядок нарахування і сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування органи доходів і зборів надсилають (вручають) платникам вимогу про сплату боргу (недоїмки), якщо:

дані документальних перевірок свідчать про донарахування сум єдиного внеску органами доходів і зборів;

платник має на кінець календарного місяця недоїмку зі сплати єдиного внеску;

платник має на кінець календарного місяця борги зі сплати фінансових санкцій.

Вимога про сплату боргу (недоїмки) формується на підставі даних інформаційної системи органу доходів і зборів на суму боргу, що перевищує 10 гривень.

Згідно п. 4 розділу VI Інструкції про порядок нарахування і сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування вимога про сплату боргу (недоїмки) формується на підставі актів документальних перевірок, звітів платника про нарахування єдиного внеску та облікових даних з інформаційної системи органу доходів і зборів за формою згідно з додатком 6 до цієї Інструкції (для платника - юридичної особи) або за формою згідно з додатком 7 до цієї Інструкції (для платника - фізичної особи).

При цьому строк давності щодо нарахування, застосування та стягнення сум недоїмки, штрафів та нарахованої пені не застосовується (п.13 розділу VII Інструкції про порядок нарахування і сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, ч.16 ст.25 Закону № 2464-VI).

З урахуванням викладеного, наявність недоїмки зі сплати єдиного соціального внеску є самостійною підставою для направлення платнику вимоги про сплату недоїмки, без проведення додаткових перевірок. Вимога про сплату боргу (недоїмки) формується на підставі даних інформаційної системи органу доходів і зборів у випадку, зокрема, якщо такий платник має на кінець календарного місяця недоїмку зі сплати єдиного внеску. Недоїмкою ж є сума єдиного внеску, своєчасно не нарахована та/або не сплачена у строки, встановлені Законом № 2464-VI.

Таким чином, апелянтом не наведено існування обставин, визначених ч. 4 ст. 4 Закону № 2464-VI та ч. 4 п.1 розділу ІІ Інструкції про порядок нарахування і сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування.

Так, з матеріалів справи слідує, що 15.03.2019 до Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців внесено запис № 3001762 про проведення державної реєстрації припинення позивачем підприємницької діяльності.

Статтею 46 Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців» передбачено, що обов`язковою умовою припинення підприємницької діяльності фізичної особи-підприємця є реєстрація припинення такої діяльності.

Крім того, Законом України «Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осію-підприємців та громадських формувань» закріплено лише дві можливі реєстраційні дії реєстрація фізичною особи-підприємця та реєстрація припинення фізичної особи-підприємця. Реєстраційної дії зупинення підприємницької діяльності фізичної особи-підприємця чинним законодавством не передбачено.

Згідно п. 8 Розділу ІІІ Інструкції про затвердження Порядку формування та подання страхувальниками звіту щодо сум нарахованого єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування затверджена Наказом Міністерства фінансів України від 14.04.2015 № 435, зареєстрована в Міністерстві юстиції України 23.04.2015 за № 460/26905 у разі державної реєстрації припинення підприємницької діяльності страхувальників, зазначених у пункті 2 цього розділу, такі особи зобов`язані подати самі за себе Звіт із зазначенням типу форми "ліквідаційна", де останнім звітним періодом є період з дня закінчення попереднього звітного періоду до дня державної реєстрації припинення підприємницької діяльності

Оскільки податкову вимогу № Ф-145344-54 сформовано 08.11.2018, а тому позивач незалежно від отриманого доходу, зобов`язаний був сплачувати єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування.

Щодо доводів позивача на те, що він був найманим працівником ПАТ «Могилів-Подільський Машинобудівний завод» та отримував заробітну плату, з якої відраховується єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, то колегія суддів зазначає таке.

Згідно п. 1 ч. 1 ст. 4 Закону № 2464-VI платниками єдиного внеску є, зокрема, підприємства, установи та організації, інші юридичні особи, утворені з урахуванням норм законодавства України, незалежно від форми власності, виду діяльності та господарювання, які використовують працю фізичних осіб на умовах трудового договору (контракту) або на інших умовах, передбачених законодавством чи за цивільно-правовими договорами.

Відповідно до абз. 1 п.1 ч. 1 ст. 7 Закону № 2464-VI базою нарахування єдиного внеску для зазначених платників є сума нарахованої кожній застрахованій особі заробітної плати за видами виплат, які включають основну та додаткову заробітну плату, інші заохочувальні та компенсаційні виплати, у тому числі в натуральній формі, що визначаються положеннями Закону про оплату праці, та сума винагороди фізичним особам за виконання робіт (надання послуг) за цивільно-правовими договорами.

Водночас, платниками єдиного внеску, як зазначено у п. 4 ч. 1 ст. 4 Закону №2464-VI, є фізичні особи-підприємці, у тому числі ті, які обрали спрощену систему оподаткування, незалежно від того, чи є такі особи найманими працівниками.

Отже фізичні особи-підприємці, у тому числі ті, які обрали спрощену систему оподаткування і є одночасно найманими працівниками, не звільняються від сплати єдиного внеску та подання обов`язкової звітності за себе як фізичні особи підприємці.

Відтак, чинне законодавство України не виключає можливості одночасного здійснення підприємницької діяльності та роботи за трудовим договором на підприємстві.

Варто зазначити, що сплата єдиного соціального внеску у такому разі не здійснюється подвійно, адже за фізичну особу підприємця, яка працює найманим працівником у юридичної особи, єдиний соціальний внесок сплачує роботодавець (утримань єдиного соціального внеску із заробітної плати немає).

Посилання позивача на постанову Верховного Суду від 05.11.2018 у справі №820/1538/17 колегія суддів вважає помилковими, адже у вказаній постанові Верховний Суд досліджував порядок сплати ЄСВ адвокатом як самозайнятою особою. При цьому статус адвоката, який зупинив адвокатську діяльність не тотожний статуту позивача як фізичної особи-підприємця, яка не отримувала доходу у 2017-2018 роках.

З огляду на викладені обставини та з урахуванням наведених норм права, беручи до уваги, що сплата роботодавцем ЄСВ за позивача не звільняє його від обов`язку самостійної сплати ЄСВ, як фізичної особи-підприємця, яка обрала спрощену систему оподаткування, а також, що розмір недоїмки зі сплати єдиного внеску підтверджується матеріалами справи, колегія суддів дійшла висновку про відсутність підстав для визнання протиправною та скасування оскаржуваної вимоги, яка сформована відповідачем у відповідності до положень чинного законодавства, що регулює спірні правовідносини.

За таких обставин, суд першої інстанції в повній мірі надав оцінку усім вказаним обставинам та зібраним по справі доказам, у зв`язку із чим, ухвалив законне та обґрунтоване рішення, а тому колегія суддів не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 315, 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В :

апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 10 червня 2019 року - без змін.

Постанова суду набирає законної сили відповідно до ст. 325 КАС України та оскарженню не підлягає, крім випадків передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий Ватаманюк Р.В.

Судді Полотнянко Ю.П. Драчук Т. О.