Справа № 620/3150/19
Суддя: Житняк Л.О.
Дата ухвалення: 2019-11-28 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЧЕРНІГІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 листопада 2019 року Чернігів Справа № 620/3150/19

Чернігівський окружний адміністративний суд під головуванням судді Житняк Л.О., розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Міністерства оборони України про визнання дій протиправними дій та скасування пункту протоколу, зобов`язання вчинити певні дії,

В С Т А Н О В И В:
ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Міністерства оборони України, в якому просить:

- визнати протиправними дії відповідача щодо відмови у призначенні та виплаті одноразової грошової допомоги та скасувати п.33 протоколу №118 засідання комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової допомоги та компенсаційних виплат від 13.09.2019;

- зобов`язати відповідача прийняти рішення про призначення та виплату позивачу одноразової грошової допомоги у зв`язку з встановленням 1 групи інвалідності, пов`язаної з виконанням обов`язків військової служби з ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС у розмірі 120-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб станом на 01.01.2019.

Позов мотивовано тим, що у 2019 році він пройшов медико-соціальну експертизу, якою йому було встановлено І-групу інвалідності. Він звернувся за відповідною грошовою допомогою, у виплаті якої йому було відмовлено рішенням відповідача від 13.09.2019 №118 (п.33). Вказане рішення позивач вважає протиправним, внаслідок чого звернувся до суду з даним позовом.

Ухвалою Чернігівського окружного адміністративного суду від 01.11.2019 відкрито провадження у справі та призначено її розгляд за правилами спрощеного письмового провадження, без виклику сторін (у письмовому провадженні) та встановлено відповідачу 15-ти денний термін, з дня отримання копії ухвали від 01.11.2019 для подання відзиву на позов.

Протягом встановленого ухвалою суду строку відповідачем подано відзив на позов, у якому він позовні вимоги не визнав, просив відмовити у їх задоволенні та пояснив, що група інвалідності позивачу встановлена понад тримісячний термін після закінчення зборів, у зв`язку з чим підстави для виплати йому допомоги відсутні. Також, відповідачем подано заяву про розгляд справи з викликом сторін.

Щодо поданої заяви, суд вказує, що вказана справа підпадає під визначення, наведене у п.3 ч.6 ст.12 Кодексу адміністративного судочинства України (КАСУ). Згідно ст.263 КАСУ суд розглядає за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) справи, зокрема, щодо оскарження фізичними особами рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень щодо обчислення, призначення, перерахунку, здійснення, надання, одержання пенсійних виплат, соціальних виплат непрацездатним громадянам, виплат за загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням, виплат та пільг дітям війни, інших соціальних виплат, доплат, соціальних послуг, допомоги, захисту, пільг.

У справах, визначених частиною першою ст.263 КАС України, заявами по суті справи є позов та відзив. Враховуючи, що відповідачем в повній мірі викладені обставини та обґрунтування, які покладені в основу його позиції щодо відсутності підстав для задоволення позову у відзиві на позовну заяву та в оскаржуваному рішенні, суд не вбачає необхідності у розгляді даної справи з викликом сторін.

Розглянувши подані сторонами документи і матеріали, з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд зазначає про таке.
У період з 1986 по 1987 роки позивач проходив військові навчальні збори строком 119 днів, та з 02.10.1986 по 28.01.1987 приймав участь у ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС, що підтверджується записами у військовому квитку НОМЕР_1 . Наведене також підтверджується довідкою від 28.01.1987 №328, довідкою від 28.01.1987 №329 та довідкою від 12.03.2015 №179/1/2702.

21.06.2019 Центральною міжвідомчою експертною комісією на засіданні №67 встановила, що захворювання ОСОБА_1 (центральний рак правої легені, T2N2M1, ст.4 кл. гр.4) пов`язане з виконанням обов`язків військової служби по ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС, про що виданий Експертний висновок від 24.06.2019 №4282 (а.с.18).

Довідкою до акта огляду медикосоціальною експертною комісією серія 12 ААБ №493957 від 02.07.2019 встановлено позивачу ІА (першу) групу інвалідності за захворюванням, пов`язаним з виконанням обов`язків військової служби по ліквідацій наслідків аварії на ЧАЕС безтерміново та 16.07.2019 видано посвідчення Учасника ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС у 1986 році серія НОМЕР_2 безстроково, група інвалідності І (а.с.4).

06.08.2019 позивачу видано посвідчення серія НОМЕР_3 особи з інвалідністю ІА групи, що має право на пільги, встановлені законодавством України для ветеранів війни - осіб з інвалідністю внаслідок війни (а.с.19).

Враховуючи наведене, 07.08.2019 ОСОБА_1 звернувся до Чернігівського об`єднаного міського територіального центру комплектування та соціальної підтримки з заявою про виплату одноразової грошової допомого у зв`язку із встановленням І групи інвалідності захворювання, яке пов`язане з виконанням обов`язків військової служби по ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС.

Разом із заявою позивачем було подано копію паспорта та ідентифікаційного коду, копію довідки МСЕК, копію військового квитка, копію експертного висновку, копію архівної довідки, копію посвідчення ліквідатора ЧАЕС копія посвідчення інваліда війни.

30.09.2019 позивач отримав лист від 24.09.2019 №5/4247с, яким Чернігівський обласний територіальний центр комплектування та соціальної підтримки повідомляв про розгляд питань, пов`язаних з призначенням та виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум, та надав копію Витягу з протоколу засідання комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних з призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум від 13.09.2019 №118 (далі - Витяг з протоколу від 13.09.2019 №118).

У Витязі з протоколу від 13.09.2019 №118, а саме у п.33, зазначено, що заявник брав участь у зборах з ліквідації аварії на ЧАЕС в 1987 році та мав статус військовозобов`язаного, а не військовослужбовця. При цьому, заявнику інвалідність встановлено понад 3-місячний термін.

Враховуючи вищевикладене, комісія Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних з призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум дійшла висновку про відмову в призначенні одноразової грошової допомоги ОСОБА_1 .

Вважаючи таку відмови протиправною, останній звернувся до суду з даним позовом.

Надаючи правову оцінку вказаним обставинам, суд зважає на таке.

Згідно вимог ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на Підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. А в силу ч.1 ст.46 Конституції України - громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Так, правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку із виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни здійснюється відповідно до Закону України від 25.03.1992 №2232-ХІІ «Про військовий обов`язок і військову службу» (далі - Закон №2232), де ст.41 встановлено, що виплата одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті) або каліцтва військовослужбовців, військовозобов`язаних, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, та резервістів під час виконання ними обов`язків служби у військовому резерві здійснюється в порядку і на умовах, установлених Законом України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей».

При цьому згідно ст.1 Закону України від 20.12.1991 №2011-ХІІ «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» (далі - Закон №2011-ХІІ) соціальний захист військовослужбовців - це діяльність (функція) держави, спрямована на встановлення системи правових і соціальних гарантій, що забезпечують реалізацію конституційних прав і свобод, задоволення матеріальних і духовних потреб військовослужбовців відповідно до особливого виду їх службової діяльності, статусу в суспільстві, підтримання соціальної стабільності у військовому середовищі. Це право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, у старості, а також в інших випадках, передбачених законом.

Військовослужбовці користуються усіма правами і свободами людини та громадянина, гарантіями цих прав і свобод, закріпленими в Конституції України та законах України, з урахуванням особливостей, встановлених цим та іншими законами. У зв`язку з особливим характером військової служби, яка пов`язана із захистом Вітчизни, військовослужбовцям надаються визначені законом пільги, гарантії та компенсації (ст.1-2 Закону №2011).

Згідно п.2 ч.1 ст.3 Закону №2011-XII дія цього Закону поширюється на військовозобов`язаних та резервістів, призваних на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, і членів їх сімей.

Відповідно ч.1 ст.16 Закону №2011-XII визначено, що одноразова грошова допомога у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві (далі - одноразова грошова допомога), - гарантована державою виплата, що здійснюється особам, які згідно з цим Законом мають право на її отримання і частиною 2 ст.16 Закону № 2011 встановлено вичерпний перелік підстав, за наявності яких призначається і виплачується одноразова грошова допомога.

Відповідно до ч.2 ст.16-3 Закону №2011-ХІІ у випадках, передбачених пп.4- 9 п.2 ст.16 цього Закону, одноразова грошова допомога призначається і виплачується відповідним військовослужбовцям, військовозобов`язаним або резервістам.

Згідно п.6 ч.2 ст.16 Закону №2011-XII одноразова грошова допомога призначається і виплачується у разі встановлення військовослужбовцю строкової військової служби, військовозобов`язаному або резервісту, якого призвано на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві, інвалідності, що настала внаслідок поранення (контузії, травми або каліцтва), заподіяного військовослужбовцю строкової військової служби, військовозобов`язаному або резервісту при виконанні обов`язків військової служби або служби у військовому резерві, або не пізніше ніж через три місяці після звільнення із служби, закінчення зборів, проходження служби у військовому резерві, але внаслідок захворювання або нещасного випадку, що мали місце в період проходження строкової військової служби, цих зборів, служби у військовому резерві.

З аналізу викладеного вбачається, що застосування ст.16 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» пов`язується не з фактом звільнення позивача зі служби, а з часом встановлення йому інвалідності внаслідок захворювання, що мало місце в період проходження військової служби, незалежно від строку, що минув після звільнення з військової служби.

Аналогічний правова позиція викладена Верховним Судом України у постановах від 10.07.2018 у справі №816/488/16, від 22.03.2018 справа № 288/349/17, від 26.06.2018 по справі №264/8156/15-а.

Так, Порядок призначення і виплати одноразової грошової допомоги визначається Кабінетом Міністрів України.

Постановою Кабінету Міністрів України від 25.12.2013 №975 затверджено Порядок призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві (далі - Порядок №975).

Згідно пп.3 п.6 Порядку №975 одноразова грошова допомога призначається і виплачується військовозобов`язаному або резервісту, якого призвано на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві інвалідність якого настала внаслідок поранення (контузії, травми або каліцтва), заподіяного військовозобов`язаному чи резервісту під час виконання обов`язків військової служби або служби у військовому резерві, або не пізніше ніж через три місяці після закінчення зборів, проходження служби у військовому резерві, але внаслідок захворювання або нещасного випадку, що мали місце в період проходження таких зборів, служби у військовому резерві, у відповідному кількісному розмірі прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на дату встановлення інвалідності.

При цьому, п.3 Порядку №975 визначено, що днем виникнення права на отримання одноразової грошової допомоги у разі встановлення інвалідності є дата, що зазначена у довідці медикосоціальної експертної комісії, а у разі повторного огляду та зміні групи інваліда дата зазначена у довідці медикосоціальної експертної комісії про первинне встановлення інвалідності.

У своїй відмові на виплату позивачу одноразової грошової допомоги Міністерство оборони України посилається на те, що група інвалідності позивачу встановлена понад тримісячний термін після закінчення зборів, у зв`язку з чим підстави для виплати йому допомоги відсутні.

Втім, такий висновок не узгоджується з наведеними вище нормами права, які регулюють спірні правовідносини, а тому дії відповідача щодо відмови у призначенні та виплаті одноразової грошової допомоги є протиправними.

Конституційний Суд України неодноразово розглядав питання, пов`язані з реалізацією права на соціальний захист, і сформулював правову позицію, згідно з якою Конституція України виокремлює певні категорії громадян України, що потребують додаткових гарантій соціального захисту з боку держави. До них, зокрема, належать громадяни, які відповідно до ст.17 Конституції України перебувають на службі у військових формуваннях та правоохоронних органах держави, забезпечуючи суверенітет і територіальну цілісність України, її економічну та інформаційну безпеку, а саме - у Збройних Силах України, органах Служби безпеки України, міліції, прокуратури, охорони державного кордону України, податкової міліції, Управління державної охорони України, державної пожежної охорони, Державного департаменту України з питань виконання покарань тощо (рішення Конституційного Суду України від 06.07.1999 №8-рп/99 та від 20.03.2002 №5-рп/2002).

Необхідність додаткових гарантій соціальної захищеності цієї категорії громадян, як під час проходження служби, так і після її закінчення зумовлена насамперед тим, що служба у Збройних Силах України, інших військових формуваннях та правоохоронних органах держави пов`язана з ризиком для життя і здоров`я, підвищеними вимогами до дисципліни, професійної придатності, фахових, фізичних, вольових та інших якостей (рішення Конституційного Суду України від 20.03.2002 №5-рп/2002).

Частиною другою ст.6 КАС України передбачено, що суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Відповідно до ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.

Відповідно до пунктів 21, 24 рішення у справі «Федоренко проти України» (№25921/02) Європейський Суд з прав людини, здійснюючи прецедентне тлумачення ст.1 Першого Протоколу до Конвенції сформулював правову позицію про те, що право власності може бути «існуючим майном» або «виправданими очікуваннями» щодо отримання можливості ефективного використання права власності чи «законними сподіваннями» отримання права власності. Аналогічна правова позиція сформульована Європейським судом з прав людини і в справі Стреч проти Сполучного Королівства (Stretch v. the United Kingdom №44277/98).

У межах вироблених Європейським Судом з прав людини підходів до тлумачення поняття «майно», а саме в контексті ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, це поняття охоплює як «наявне майно», так і активи включаючи право вимоги, з посиланням на які заявник може стверджувати, що він має принаймні законні очікування стосовно ефективного здійснення свого «права власності» (п.74 рішення Європейського Суду з прав людини у справі Фон Мальтцан та інші проти Німеччини). Суд робить висновок, що певні законні очікування заявників підлягають правовому захисту, та формує позицію для інтерпретації вимоги як такої, що вона може вважатися «активом»: вона повинна мати обґрунтовану законну підставу, якою, зокрема є чинна норма закону, тобто встановлена законом норма щодо виплат (пенсійних, заробітної плати, винагороди, допомоги) на момент дії цієї норми є «активом», на який може розраховувати громадянин як на свою власність (Maltzan (Freiherr Von) and others v. Germany №71916/01, №71917/01 та №10260/02).

Враховуючи все вищевикладене, суд дійшов висновку, що позивач має право на призначення та виплату одноразової грошової допомоги як інваліду І групи з 02.07.2019 відповідно до ст.16 Закону України «Про соціальний та правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» та постанови Кабінету Міністрів України від 25.12.2013 №975 «Про затвердження Порядку призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві» у розмірі 120-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на 1 січня календарного року.

Тобто, відмова Міністерства оборони України в призначенні позивачу одноразової грошової допомоги, що оформлена протоколом засідання комісії з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум викладена у п.33 протоколу засідання комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової допомоги та компенсаційних виплат від 13.09.2019 №118 є протиправною та підлягає скасуванню.

Щодо вимог про зобов`язання відповідача прийняти рішення про призначення та виплату позивачу одноразової грошової допомоги у зв`язку з встановленням 1 групи інвалідності, пов`язаної з виконанням обов`язків військової служби з ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС у розмірі 120-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб станом на 01.01.2019, суд зазначає наступне.

Принцип розподілу влади заперечує надання адміністративному суду адміністративно-дискреційних повноважень - ключовим завданням якого є - здійснення правосуддя. Тому завданням адміністративного суду є контроль за легітимністю прийняття рішення.

На думку суду, вказана позовна вимога є формою втручання в дискреційні повноваження відповідача та виходить за межі завдань адміністративного судочинства. При розгляді адміністративної справи за позовом про зобов`язання органів Міністерства оборони України нарахувати та виплатити одноразову грошову допомогу по інвалідності, суд вправі зобов`язати відповідний орган розглянути зазначене питання, а не приймати рішення про виплату такої допомоги, що не належить до компетенції суду.

Суд зауважує, що судовий захист повинен сприяти відновленню порушеного права особи, яка звернулася за таким захистом. Суд може прийняти іншу постанову, яка б гарантувала дотримання і захист прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

При цьому, при встановленні порушення права позивача у спірних правовідносинах суд має вирішити питання про відновлення такого права, а тому, з огляду на викладене, суд приходить до висновку про наявність підстав для прийняття рішення про зобов`язання відповідача повторно розглянути питання щодо призначення та виплати позивачу одноразової грошової допомоги у зв`язку зі встановленням І групи інвалідності та прийняти відповідне рішення з урахування висновків, що викладені у даному рішенні суду.

З урахуванням викладеного, позов ОСОБА_1 до Міністерства оборони України про визнання дій протиправними дій та скасування пункту протоколу, зобов`язання вчинити певні дії, належить задовольнити частково.

Керуючись ст.ст. 241-246, 263 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

В И Р І Ш И В:
Позов ОСОБА_1 до Міністерства оборони України про визнання дій протиправними дій та скасування пункту протоколу, зобов`язання вчинити певні дії, - задовольнити частково.

Визнати протиправними дії Міністерства оборони України щодо відмови у призначенні та виплаті ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги.

Визнати протиправним та скасувати п.33 протоколу засідання комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової допомоги та компенсаційних виплат від 13.09.2019 №118.

Зобов`язати Міністерство оборони України повторно розглянути питання щодо призначення та виплати ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги у зв`язку зі встановленням І групи інвалідності та прийняти відповідне рішення з урахування висновків, що викладені у даному рішенні суду.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Рішення суду набирає законної сили в порядку ст.255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. Апеляційна скарга подається до суду апеляційної інстанції через суд першої інстанції, який ухвалив оскаржуване судове рішення згідно пп.15.5 п.15 ч.1 Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України.

Позивач - ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , код НОМЕР_4 ).
Відповідач - Міністерство оборони України (проспект Повітрофлотський, 6, м. Київ, 03168)

Повне рішення суду складено 28.11.2019.

Суддя Л.О. Житняк