Справа № 160/8194/19
Суддя: Ніколайчук Світлана Василівна
Дата ухвалення: 2019-11-26 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
26 листопада 2019 року Справа № 160/8194/19
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого судді Ніколайчук С.В.,
секретаря судового засідання Федуркіної А.В.,
представника позивача Крихти А.А.,
представника відповідача Головко І.І.,
23 вересня 2019 року ОСОБА_1 звернувся до Дніпропетровського окружного адміністративного суду з позовною заявою до головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, в якій просить:
- визнати незаконними дії головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області щодо відмови ОСОБА_1 в призначені пенсії за віком;
- зобов`язати головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області призначити ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) пенсію за віком з 06.07.2019 року, зарахувавши при розрахунку пенсії, додатково до визнаного, стаж роботи ОСОБА_1 з 20.02.1997 по 10.11.2003.
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідачем відмовлено у призначенні пенсії позивачу через не зарахування при розгляді питання щодо призначення пенсії періоду роботи позивача в ТОВ «Транссервіс» з 20.02.1997 року по 10.11.2003 року. Підставою не зарахування вказаного періоду є відсутність назви підприємства в трудовій книжці про прийняття на роботу. Позивач зазначає, що ним була надана довідка №5 від 11.11.2003 року про те, що він дійсно працював в ТОВ «Транссервіс» з 20.02.1997 року по 10.11.2003 року на посаді головного фахівця з економічних питань. При цьому, на думку позивача, неналежне оформлення трудової книжки не може бути підставою для відмови у реалізації законного права на пенсію за віком, оскільки це сталось не з вини позивача.
На думку позивача, оскаржувані дії є протиправними, у зв`язку з чим він звернувся до суду з даним позовом та просить позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.
Згідно Витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 23.08.2019 справу передано на розгляд судді ОСОБА_2 .
У зв`язку з відрахуванням судді ОСОБА_2 зі штату суду та на виконання розпорядження керівника апарату суду від 25.09.2019 № 195 справу передано до повторного автоматичного розподілу та згідно «Витягу з протоколу повторного автоматичного розподілу судової справи між суддями» від 25.09.2019 року справу передано на розгляд судді Ніколайчук С.В.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 30 вересня 2019 року було відкрито провадження в адміністративній справі №160/8194/19 та призначено до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 30 вересня 2019 року вирішено здійснювати подальший розгляд справи в порядку загального позовного провадження та призначити підготовче засідання на 14.11.2019 року о 10:30.
В подальшому розгляд справи перенесено на 26.11.2019 р.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 26.11.2019 року закрито підготовче провадження в адміністративній справі №160/8194/19 та розпочато розгляд справи по суті, призначено розгляд справи по суті у судовому засіданні на 26.11.2019 року.
На виконання вимог ухвали Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 30 вересня 2019 року на адресу суду від відповідача 28 жовтня 2019 року надійшов відзив на позовну заяву.
В наданому до суду відзиві зазначено, що при перевірці записів трудової книжки від 14.09.1977 року серія НОМЕР_2 , наданої ОСОБА_1 для призначення пенсії, встановлено, що в записах про період роботи з 20.02.1997 року по 10.11.2003 на ТОВ фірма «Транссервіс» відсутня назва підприємства, на яке позивач був прийнятий на роботу, що суперечать вимогам Інструкції про порядок ведення трудових кни жок на підприємствах, в установах і організаціях від 20.06.1974 року №162. Крім того за інформацією з Єдиного державного реєстру підприємств та організації України, ТОВ «Транссервіс» з 17.04.2014 року ліквідоване. У зв`язку з цим, управлінням направлено лист до архівного відділу Нікопольської міської ради про надання документів на ОСОБА_1 . Відповідно до довідки виданої архівним відділом Нікопольської міської ради від 07.06.2019 року за №1130 за значено, що серед документів архівного фонду №557 ТОВ фірма «Транссервіс» за 1997 - 2003 рр. інформація про роботу та заробітну плату на гр. ОСОБА_1 відсутня. Отже враховуючи вищевикладене, зарахувати до загального стажу період роботи з 20.02.1997 по 10.11.2003 рік в управління не має законних підстав.
Представники сторін в судовому засіданні підтримали обрані правові позиції.
Суд, заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають значення для розгляду і вирішення позову по суті, проаналізувавши застосування норм матеріального та процесуального права, встановив наступне.
Як встановлено судом, підтверджено матеріалами справи, позивач - ОСОБА_1 є громадянином України.
Згідно з інформацією, наявною в трудовій книжці серії НОМЕР_2 від 14.08.1977 року, позивач у період з 20.02.1997 року по 10.11.2003 року працював на посаді головного спеціаліста з економічних питань на ТОВ «Транссервіс».
21.06.2019 року позивач звернувся до відповідача із заявою щодо призначення пенсії за віком.
Відповідачем надано відповідь, оформлену листом №1244/03-18 від 01.07.2019 року, якою повідомлено наступне:
- при перевірці записів трудової книжки, від 14.09.1977 року серія НОМЕР_2 наданої ОСОБА_1 для призначення пенсії, встановлено, що в записах про період роботи з 20.02.1997 року по 10.11.2003 на ТОВ фірма "Транссервіс" відсутня назва підприємства на яке позивач був прийнятий на роботу, що суперечать вимогам Інструкції про порядок ведення трудових кни жок на підприємствах, в установах і організаціях від 20.06.1974 року №162;
- за інформацією з Єдиного державного реєстру підприємств та організації України ТОВ «Транссервіс» з 17.04.2014 року ліквідоване;
- відповідно до довідки виданої архівним відділом Нікопольської міської ради від 07.06.2019 року за №1130 за значено, що серед документів архівного фонду №557 ТОВ фірма «Транссервіс» за 1997 - 2003 рр. інформація про роботу та заробітну плату на гр. ОСОБА_1 відсутня;
- в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування відомості про підтвердження роботи позивача в ТОВ «Транссервіс» відсутні, а отже зарахувати до загального стажу зазначений період не має законних підстав;
- згідно наданих документів загальний стаж роботи позивача складає 20 років 11 місяців 22 дні (зарахований по 14.02.1997 року), що є недостатнім для призначення пенсії за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», тому в призначенні пенсії відмовлено.
Не погоджуючись із відмовою, викладеною в листі №1244/03-18 від 01.07.2019 року, позивач звернувся до суду з цим позовом.
Вирішуючи спір по суті заявлених позовних вимог, суд виходить з наступного.
Згідно з ст. 46 Конституції України, громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.
Відповідно до статті 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.
Періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом.
Страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок (ч. 1ст. 24 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування»).
Частиною 2 ст. 24 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» передбачено, що страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом.
Згідно з ст. 40 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», заробітна плата (дохід) за період страхового стажу до 1 липня 2000 року враховується для обчислення пенсії на підставі документів про нараховану заробітну плату (дохід), виданих у порядку, встановленому законодавством, за умови підтвердження довідки про заробітну плату первинними документами, а за період страхового стажу починаючи з 1 липня 2000 року - за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку.
Відповідно до ст. 62 Закону України «Про пенсійне забезпечення», основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.
Пунктом 3 постанови Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 року за № 637 «Про затвердження Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній» передбачено, що за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.
Згідно з п. 20 вказаної постанови, у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні відомості, що визначають право на пенсії на пільгових умовах або за вислугу років, установлені для окремих категорій працівників, для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються уточнюючі довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників (додаток № 5). У довідці має бути вказано: періоди роботи, що зараховуються до спеціального стажу; професія або посада; характер виконуваної роботи; розділ, підрозділ, пункт, найменування списків або їх номери, до якого включається цей період роботи; первинні документи за час виконання роботи, на підставі яких видана зазначена довідка. У разі відсутності правонаступника підтвердження періодів роботи, що зараховуються до трудового стажу для призначення пенсії на пільгових умовах або за вислугу років, установленої для окремих категорій працівників, здійснюється у порядку, визначеному Пенсійним фондом України за погодженням з Мінсоцполітики та Мінфіном.
Аналіз наведених норм права дає змогу дійти висновку, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка, тоді як підтвердження трудового стажу на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами можливе лише у випадку її відсутності або відсутності в ній записів.
Згідно з відомостями, які містяться в трудовій книжці позивача серії НОМЕР_2 від 14.08.1977 року, позивач у період з 20.02.1997 року по 10.11.2003 року працював на посаді головного спеціаліста з економічних питань на ТОВ «Транссервіс».
Відповідач посилається на те, що вказаний період роботи позивача не може бути зарахований до трудового стажу, у зв`язку із тим, що в трудовій книжці не зазначено назви підприємства, на яке позивача було прийнято на роботу.
Відповідно до пункту 3 Порядку № 637, за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.
Згідно з пунктом 18 Порядку № 637, за відсутності документів про наявний стаж роботи і неможливості одержання їх внаслідок ліквідації підприємства, установи, організації або відсутності архівних даних з інших причин, ніж ті, що зазначені в пункті 17 цього Порядку, трудовий стаж установлюється на підставі показань не менше двох свідків, які б знали заявника по спільній роботі на одному підприємстві, в установі, організації (в тому числі колгоспі) або в одній системі і мали документи про свою роботу за час, стосовно якого вони підтверджують роботу заявника.
З Єдиного державного реєстру відомо, що державна реєстрація ТОВ фірма «Транссервіс» припинена з 17.04.2014 року.
Відповідно до довідки виданої архівним відділом Нікопольської міської ради від 07.06.2019 року за №1130 за значено, що серед документів архівного фонду №557 ТОВ фірма «Транссервіс» за 1997 - 2003 рр. інформація про роботу та заробітну плату на гр. ОСОБА_1 відсутня.
На підтвердження роботи у вказаний період на ТОВ фірма «Транссервіс» позивачем надавалась відповідачу та надано до суду довідку №5 від 11.11.2003 року, видану ТОВ фірма «Транссервіс», про те, що ОСОБА_1 дійсно працював в ТОВ фірмі «Транссервіс» з 20.02.1997 року (наказ №9 від 20.02.1997 року) по 10.11.2003 року (наказ №37 від 10.11.2003 року) на посаді головний фахівець з економічних питань.
Як встановлено судом та вбачається з матеріалів справи, спірний період роботи позивача підтверджено відповідними записами в трудовій книжці позивача, засвідчено підписами уповноваженої особи та місить відповідні печатки з назвою підприємства та кодом ЄДРПОУ, відтак відомості, які зазначені в трудовій книжці свідчать про те, що позивач працював у вказаний період у ТОВ фірмі «Транссервіс». При цьому неналежний порядок заповнення трудової книжки та не зазначення назви підприємства в графі про прийняття на роботу, на якому позивач працював, з вини адміністрації підприємства не може бути підставою для позбавлення позивача його конституційного права на соціальний захист щодо вирішення питань надання пенсії за віком.
Порядком підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 637 від 12.08.1993 (далі - Порядок № 637), встановлено, що відповідно до пункту 1 основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка.
За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.
Крім того, відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 27.04.1993 «Про трудові книжки працівників» відповідальність за організацію ведення обліку, зберігання і видачу трудових книжок покладається на керівника підприємства, установи, організації, тому власне недотримання правил ведення трудової книжки може мати негативні наслідки саме для особи, яка допустила такі порушення, а не для робітника, а отже, й не може впливати на її особисті права.
Аналогічна позиція висловлена Верховним Судом в постанові від 06.02.2018 по справі №677/277/17 провадження №К/9901/1298/17.
З урахуванням викладеного суд зробив висновок, що підставою для призначення пенсії є відповідний стаж роботи, а не дотримання усіх формальних вимог при заповненні трудової книжки. Відповідач не врахував, що не усі недоліки записів у трудовій книжці не можуть бути підставою для неврахування відповідного стажу, оскільки визначальним є підтвердження факту зайнятості особи на відповідних роботах, а не правильність записів у трудовій книжці.
Враховуючи викладене, суд вважає, що відмова відповідача зарахувати позивачу до трудового стажу періоди роботи у ТОВ фірма «Транссервіс» з 20.02.1997 року по 10.11.2003 року є протиправною.
Щодо позовної вимоги про зобов`язання призначити пенсію за віком з урахуванням стажу роботи у ТОВ фірма «Транссервіс» з 20.02.1997 року по 10.11.2003 року, то суд зазначає, що не наділений відповідними повноваженнями проводити розрахунок страхового стажу позивача, оскільки це є дискреційні повноваження органів Пенсійного фонду України.
Відповідно до ч.4 ст.245 Кодексу адміністративного судочинства України, у випадку, якщо прийняття рішення на користь позивача передбачає право суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд, суд зобов`язує суб`єкта владних повноважень вирішити питання, щодо якого звернувся позивач, з урахуванням його правової оцінки, наданої судом у рішенні.
Частиною 2 статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Зі змісту вказаної норми, можна зробити висновок, що при розгляді справи, суд обмежений предметом та обсягом заявлених позовних вимог та не може застосовувати інший спосіб захисту ніж той, що зазначив позивач у позовній заяві. Водночас, суд може вийти за межі правового обґрунтування, зазначеного у позовній заяві, якщо вбачає порушення інших приписів ніж ті, про які йдеться у позовній заяві.
У зв`язку з вищевикладеним, відповідно до ч. 2 ст. 9 Кодексу адміністративного судочинства України, суд вважає за потрібне вийти за межі позовних вимог, оскільки це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів позивача.
Оскільки відповідачем не проводився розрахунок страхового стажу позивача з урахуванням періодів, врахованих судом у цьому рішенні, то суд вважає за необхідне відмовити у задоволенні позовної вимоги про зобов`язання призначити пенсію за віком, проте вважає за потрібне зобов`язати головне управління Пенсійного фонду у Дніпропетровській області повторно розглянути заяву позивача про призначення пенсії та провести розрахунок стажу позивача для призначення пенсії, з урахуванням правової позиції, викладеної в цьому рішенні.
На підставі викладеного, суд доходить висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню.
Відповідно до ч. 1 ст. 143 Кодексу адміністративного судочинства України суд вирішує питання щодо судових витрат у рішенні, постанові або ухвалі.
При частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог (ч. 3 ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України).
Позивачем при зверненні до суду понесені судові витрати, пов`язані зі сплатою судового збору за подання позову до суду в розмірі 768,40 грн., що документально підтверджується квитанцією від 08.07.2019 року.
Враховуючи задоволення основної вимоги ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) суд вважає за можливе присудити всі здійснені позивачем документально підтверджених судових витрат з головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, а саме, судового збору у розмірі 768,40 грн.
Керуючись ст. ст. 241-246, 255, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
Визнати протиправними дії головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області щодо відмови ОСОБА_1 в призначені пенсії за віком.
Зобов`язати головне управління Пенсійного фонду України у Дніпропетровській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 21.06.2019 року про призначення пенсії та зарахування періоду роботи у ТОВ фірма «Транссервіс» з 20.02.1997 року по 10.11.2003 року до страхового стажу, який дає право на призначення пенсії за віком, з урахування правової позиції, викладеної у цьому рішенні.
В задоволенні решти позовних вимог відмовити.
Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в строки, передбачені статтею 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи рішення суду оскаржується до Третього апеляційного адміністративного суду через Дніпропетровський окружний адміністративний суд відповідно до підпункту 15.5 пункту 15 Розділу VII Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України.

Повний текст рішення суду складений 02 грудня 2019 року.

Суддя С.В. Ніколайчук