Справа № 640/6930/19
Суддя: Степанюк Анатолій Германович
Дата ухвалення: 2019-11-27 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 640/6930/19 Суддя першої інстанції: Скочок Т.О.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 листопада 2019 року м. Київ

Колегія суддів Шостого апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого судді - Степанюка А.Г.,

суддів - Епель О.В., Шурка О.І.,

при секретарі - Ліневській В.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційні скарги Приватного підприємства «Компендіум» та ОСОБА_1 на прийняте у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 17 липня 2019 року у справі за позовом Приватного підприємства «Компендіум» до Міністерства юстиції України, третя особа - Товариство з обмеженою відповідальністю «Вікотек», про визнання протиправним та скасування наказу, зобов`язання вчинити дії, -

В С Т А Н О В И Л А:

У квітні 2019 року Приватне підприємство «Компендіум» (далі - Позивач, ПП «Компендіум») звернулося до Окружного адміністративного суду міста Києва звернулося з позовом до Міністерства юстиції України (далі - Відповідач, Мін`юст України), третя особа - Товариство з обмеженою відповідальністю «Вікотек» (далі - Третя особа, ТОВ «Вікотек»), в якому, з урахуванням заяви про уточнення позовних вимог, просив:

- визнати протиправним та скасувати наказ Міністерства юстиції України від 10.04.2019 року №1180/5 «Про скасування рішень про державну реєстрацію прав та їх обтяжень», прийнятий на підставі висновку Комісії з питань розгляду скарг у сфері державної реєстрації при Міністерстві юстиції України від 08.04.2019 року, яким скасовано наступні рішення про державну реєстрацію в Державному реєстрі речових прав та їх обтяжень: 1) рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 02.02.2015 року №19034423, прийняте державним реєстратором Департаменту державної реєстрації Міністерства юстиції України Ніловою Ангеліною Олександрівною; 2) рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 23.02.2016 року №28396169, прийняте приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Суперфіном Борисом Михайловичем; 3) рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 05.07.2016 року №30322293, прийняте приватним нотаріусом Ізмаїльського міського нотаріального округу Одеської області Гіренком Максимом Михайловичем; 4) рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 05.07.2016 року №30317769, прийняте приватним нотаріусом Ізмаїльського міського нотаріального округу Одеської області Гіренком Максимом Михайловичем; 5) рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 26.12.2018 року №44845562, прийняте приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Курило Яною Олегівною;

- зобов`язати Міністерство юстиції України відновити в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно індексні записи рішень про державну реєстрацію прав та їх обтяжень: 1) рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 02.02.2015 року №19034423, прийняте державним реєстратором Департаменту державної реєстрації Міністерства юстиції України Ніловою Ангеліною Олександрівною; 2) рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 23.02.2016 року №28396169, прийняте приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Суперфіном Борисом Михайловичем; 3) рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 05.07.2016 року №30322293, прийняте приватним нотаріусом Ізмаїльського міського нотаріального округу Одеської області Гіренком Максимом Михайловичем; 4) рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 05.07.2016 року №30317769, прийняте приватним нотаріусом Ізмаїльського міського нотаріального округу Одеської області Гіренком Максимом Михайловичем; 5) рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 26.12.2018 року №44845562, прийняте приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Курило Яною Олегівною.

Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 17.07.2019 року у задоволенні позову відмовлено повністю. При цьому суд першої інстанції виходив з того, що ОСОБА_2 як засновник ТОВ «Вікотек» обґрунтовано вказала на порушення своїх прав оскаржуваними нею реєстраційними рішеннями. Крім того, зазначив, що доказів отримання саме ОСОБА_2 від ПАТ «Банк Форвард» вимоги про усунення порушень умов іпотечного договору матеріали справи не містять. Підкреслив, що Відповідачем було забезпечено належне повідомлення заінтересованих осіб про розгляд скарги. Окремо суд наголосив, що інша частина підстав позову перебуває поза межами адміністративної юрисдикції, адже вказує на існування спору про право.

Не погоджуючись із рішенням суду першої інстанції, Позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати його та ухвалити нове у формі постанови про задоволення позову ПП «Компендіум». Свою позицію обґрунтовує тим, що судом безпідставно відхилено заяву підприємства про зміну підстав позову, оскільки остання подана своєчасно. Зазначає, що суд був зобов`язаний залучити до участі у справі ОСОБА_2 як особу, яка зверталася до Мін`юсту України зі скаргою. Стверджує, що ОСОБА_2 було порушено строк звернення зі скаргою і вона взагалі не є належним суб`єктом оскарження реєстраційних дій. Наголошує, що законодавством не передбачено можливості доповнень до скарги, Відповідачем порушено порядок повідомлення про розгляд такої скарги, а Мін`юст України взагалі не набув повноважень щодо контролю за реєстраційними діями, вчиненими до 01.01.2016 року.

Ухвалою Шостого апеляційного адміністративного суду від 27.08.2019 року відкрито апеляційне провадження за даною апеляційною скаргою та встановлено строк для подачі відзиву на неї.

Крім того, вважаючи необґрунтованим рішення суду першої інстанції, ОСОБА_1 (далі - ОСОБА_1 ) подала апеляційну скаргу, в якій просить:

- визнати незаконним наказ Міністерства юстиції України від 10.04.2019 року №1180/5;

- зобов`язати Міністерство юстиції України відновити становище, яке існувало до порушення, шляхом поновлення наступних рішень про державну реєстрацію прав та їх обтяжень:

- від 29.01.2015 року №№ 18957694, 18958664, від 02.02.2015 року №19034423, прийняті державним реєстратором Департаменту державної реєстрації Міністерства юстиції України Ніловою Ангеліною Олександрівною;

- від 26.04.2016 року №№ 29422223, 29422500, 29424665, прийняті приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Суперфіном Борисом Михайловичем;

- від 18.02.2016 року №№ 28316274, 28316641, від 23.02.2016 року №28396169, прийняті приватним нотаріусом Ізмаїльського міського нотаріального округу Одеської області Гіренком Максимом Михайловичем;

- від 05.07.2016 року №№ 30322293, 30310906, 30316131, 30317769, 30319339, прийняті приватним нотаріусом Ізмаїльського міського нотаріального округу Одеської області Єфіменко Марією Дмитрівною;

- від 26.12.2018 року №44845562, прийняте приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Курило Яною Олегівною;

- від 21.09.2017 року №37195225, прийняте приватним нотаріусом Ізмаїльського міського нотаріального округу Одеської області Гнесько Вітою Григорівною;

- від 12.05.2017 року №35134493, прийняте державним реєстратором виконавчого комітету Ізмаїльської міської ради Одеської області Жековим Юрієм Миколайовичем.

Свою позицію обґрунтовує тим, що судом безпідставно не було залучено ОСОБА_1 в якості третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги на предмет спору, оскільки остання була власником однієї з частин спірного нерухомого майна до моменту прийняття оскаржуваного наказу. Зазначає, що вказана справа безпідставно розглянута у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін. Стверджує, що ОСОБА_2 не була керівником ТОВ «Вікотек», а тому не наділена правом на звернення до Мін`юсту України зі скаргою щодо майна підприємства. Наголошує, що законом не передбачено направлення письмової вимоги про усунення порушень саме засновнику іпотекодавця. Підкреслює, що рішення про банкрутство ТОВ «Вікотек» приймалося саме ОСОБА_2 як застовником. Окремо звертає увагу, що, видаючи оскаржуваний наказ, Мін`юст України допустив порушення права власності одинадцяти осіб. Крім іншого, стверджує, що сама по собі скарга ОСОБА_2 була необґрунтованою, однак за наслідками її розгляду було припинено право власності на майно з підстав, не передбачених законодавством.

Після усунення визначених в ухвалі від 27.08.2019 року про залишення апеляційної скарги без руху недоліків ухвалою Шостого апеляційного адміністративного суду від 02.10.2019 року відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 .

Крім того, ухвалою Шостого апеляційного адміністративного суду від 02.10.2019 року справу призначено до розгляду у відкритому судовому засіданні на 13.11.2019 року, яке у подальшому було відкладено на 27.11.2019 року.

Також, ухвалою Шостого апеляційного адміністративного суду від 23.09.2019 року повернуто без розгляду заяву Акціонерного товариства «Банк Форвард» про приєднання до апеляційної скарги ПП «Компендіум» на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 17.07.2019 року.

У відзиві на апеляційну скаргу ПП «Компендіум» Міністерство юстиції України просить залишити її без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін. Свою позицію обґрунтовує тим, що Позивачем не було вчинено дій, спрямованих на залучення ОСОБА_2 в якості третьої особи. Зазначає, що даною особою було доведено, що про існування оскаржуваних реєстраційних рішень остання дізналася 26-27.03.2019 року, а представником ПП «Компендіум» під час розгляду скарги Комісією Мін`юсту України не було зазначено відповідних доводів. Наголошує, що Відповідачем було дотримано порядок повідомлення всіх заінтересованих осіб про розгляд справи. Крім того, стверджує, що останній вправі розглядати скарги на реєстраційні дії, що мали місце до 01.01.2016 року.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_1 Міністерство юстиції України просить залишити її без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін. У доповнення до доводів, висловлених у відзиві на апеляційну скаргу ПП «Компендіум», зазначає, що, по-перше, даний спір не є спором про право, по-друге, судом обґрунтовано не залучено ОСОБА_1 в якості третьої особи, адже остання не набула права на оскарження спірного наказу в цілому, по-третє, жодна з 11 осіб, про які зазначила ОСОБА_1 в апеляційній скарзі, не вступила у розгляд справи, а тому в суду були підстави здійснювати розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) осіб.

У відзиві на апеляційну скаргу ПП «Компендіум» Товариство з обмеженою відповідальністю «Вікотек» просить залишити її без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін. Свою позицію обґрунтовує тим, що судом першої інстанції правильно зазначено, що ОСОБА_2 є належним суб`єктом оскарження та дізналася про існування оскаржуваних реєстраційних рішень у березні 2019 року. Підкреслює, що Відповідачем було належним чином повідомлено про розгляд скарги всіх заінтересованих осіб. Наголошує, що законодавцем не встановлено заборони переглядати реєстраційні дії, вчинені до 01.01.2016 року, а судом першої інстанції правильно вказано не те, що заяву про зміну підстав позову направлено на адресу суду поза межами тридцятиденного строку.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_1 Товариство з обмеженою відповідальністю «Вікотек» просить залишити її без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін. Свою позицію обґрунтовує доводами, викладеними у відзиві на апеляційну скаргу ПП «Компендіум», додаткового вказуючи на те, що рішення Окружного адміністративного суду міста Києва у даній справі жодним чином не стосується її прав.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_1 Приватне підприємство «Компендіум» просить її задовольнити, залучивши її в якості третьої особи та скасувавши оскаржуваний наказ Мін`юсту України.

У додаткових поясненнях ПП «Компендіум» і ОСОБА_1 зазначили, що дана справа підлягає розгляду у порядку адміністративного судочинства, адже її предметом є дії Мін`юсту України щодо розгляду скарги.

Крім того, до суду апеляційної інстанції 12.11.2019 року від ОСОБА_1 надійшло клопотання про скасування рішення суду та закриття провадження у справі у зв`язку з тим, Велика Палата Верховного Суду у постанові від 02.10.2019 року у справі №807/137/18 прийшла до висновку, що вирішення спорів про скасування рішення, запису щодо державної реєстрації речового права на нерухоме майно чи обтяження такого права за іншою особою належить здійснювати за правилами цивільного або господарського судочинства залежно від суб`єктного складу сторін.

У поясненнях щодо заявлене клопотання ТОВ «Вікотек», погоджуючись з необхідністю закриття провадження у справі з наведених у ньому підстав, зазначило, що даний спір підлягає розгляду за правилами Кодексу України з процедур банкрутства у межах справи про банкрутство згаданого товариства.

У судовому засіданні представник Позивача доводи апеляційної скарги підтримав та просив суд вимоги останньої задовольнити, не заперечуючи проти задоволення апеляційної скарги ОСОБА_1 . Одночасно зазначив, що заперечує проти задоволення клопотання про закриття провадження у справі.

Представник ОСОБА_1 просив закрити провадження у даній справі.

Представник ТОВ «Вікотек» наполягав на залишенні апеляційних скарг без задоволення та закриття провадження у справі.

Відповідач, будучи належним чином повідомленим про дату, час та місце судового розгляду справи, у судове засідання не прибув.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційних скарг, заслухавши пояснення представників учасників справи, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги необхідно задовольнити частково, а рішення суду першої інстанції - скасувати, закривши провадження у справі, виходячи з такого.

Як вбачається з матеріалів справи та було встановлено судом першої інстанції, ОСОБА_2 звернулася до Мін`юсту України зі скаргою від 28.03.2019 року, в якій, як єдиний учасник ТОВ «Вікотек», просила, зокрема:

- скасувати рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень щодо крамниці площею 600,4 кв.м, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 (реєстраційний номер майна: 16923527): рішення державного реєстратора від 02.02.2015 №19034423 (реєстрація права власності за ПАТ «Форвард Банк»); рішення державного реєстратора від 23.02.2016 №28396169 (реєстрація переходу права власності до ТОВ «АВ Фармація»); рішення державного реєстратора від 05.07.2016 №30322293 (реєстрація погашення права власності та закриття розділу у зв`язку з поділом);

- скасувати рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень щодо нежитлових приміщень площею 84,2 (кв.м), що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 06): рішення державного реєстратора від 05.07.2016 №30317769 (реєстрація права власності Товариства з обмеженою відповідальністю «АВ Фармація»); рішення державного реєстратора від 26.12.2018 №44845562 (реєстрація переходу права власності до Приватного підприємства «Компендіум».

За результатами розгляду скарги учасника ТОВ «Вікотек» ОСОБА_2 від 28.03.2019 року, з урахуванням доповнень до неї від 05.04.2019 року, Комісією з питань розгляду скарг у сфері державної реєстрації у висновку від 08.04.2019 року встановлено, зокрема, таке.

Так, 02.02.2015 року державним реєстратором Ніловою А.О. за результатами розгляду заяви про державну реєстрацію права власності №9922769 відкрито розділ Державного реєстру прав №06 на нежитлове приміщення, розташоване за адресою: АДРЕСА_1 (далі - нежитлове приміщення 3) прийнято рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень №19034423 та внесено запис про право власності №8596812 на нього за ПАТ «Банк Форвард».

23.02.2016 року приватним нотаріусом Суперфіном Б.М. за результатом розгляду заяви про державну реєстрацію права власності №15704552 прийнято рішення №28396169, припинено право власності ПАТ «Банк Форвард» на нежитлові приміщення № та внесено запис про право власності 13390269 Товариства з обмеженою відповідальністю «АВ Фармація» на них на підставі договору купівлі-продажу від 18.02.2016 року.

05.07.2016 року приватним нотаріусом Ізмаїльського міського нотаріального округу Одеської області Гіренком Максимом Михайловичем проведено операції у Державному реєстрі прав щодо поділу об`єкту нерухомого майна - нежитлового приміщення «З», та погашено право власності нежитлового приміщення «З» за результатом розгляду заяви про державну реєстрацію права власності №17479962 на підставі рішення №30322293 (до заяви №17479962 додано висновок щодо технічної можливості поділу об`єкта нерухомого майна від 17.06.2016 року, технічний паспорт та рішення засновника (учасника) ТОВ «АВ Фармація» від 17.06.2016 року №2-15/0-16). У результаті таких дій з нежитлового приміщення «З» у Державного реєстрі прав утворилися розділи: 06 (помилковий), 06 06, 06, 06.

Щодо розділу №06 (нежитлові приміщення, розташовані за адресою: АДРЕСА_1 ) 05.07.2016 року приватним нотаріусом Гіренком М.М. відкрито розділ на приміщення, прийнято рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень №30317769 та внесено запис про право власності на них за ТОВ «АВ Фармація».

26.12.2018 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Курило Яною Олегівною прийнято рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень №44845562 та внесено запис про право власності на приміщення за приватним підприємством «Компедіум» на підставі договору купівлі-продажу.

При цьому, комісією також встановлено, що державним реєстратором Ніловою А.О. під час прийняття нею оскаржуваних рішень від 29.01.2015 року №№ 18957694, 18958664, від 02.02.2015 року № 19034423 не встановлено відповідність заявлених прав і поданих/отриманих документів вимогам законодавства, не було перевірено наявність факту виконання умов правочину, з якими закон та/або відповідний правочин пов`язує можливість виникнення ходу, припинення речового права, що підлягає державній реєстрації, тому що подані документи не давали змоги встановити набуття, зміну або припинення речових прав на нерухоме майно та їх обтяження, оскільки державним реєстратором Ніловою А.О. проведено оскаржувану державну реєстрацію права власності за ПАТ «Банк Форвард» за відсутності необхідних для оскаржуваної реєстрації прав документів, а саме; державним реєстратором Ніловою А.О. до Заяв 1, 2, З не було додано письмової вимоги від ПАТ «Банк Форвард», а також порушено вимоги ст. 37 Закону України «Про іпотеку», оскільки не додано оцінки предмета іпотеки суб`єктом оціночної діяльності. Крім того, державним реєстратором Ніловою А.О. порушено вимоги п. 5 ч. 1 ст. 24 Закону України «Про державу реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», оскільки нею не було встановлено зареєстрований запис про обтяження (арешт) №6623275 на все майно Товариства з обмеженою відповідальністю «Вікотек». Решта рішень була скасована оскаржуваним наказом як такі, що випливають з факту скасування рішень про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 29.01.2015 року №№ 18957694, 18958664, від 02.02.2015 № 19034423.

На підставі викладеного Міністерством юстиції України прийнято наказ від 10.04.2019 року №1180/5 «Про скасування рішень про державну реєстрацію прав та їх обтяжень», яким, зокрема, скасовано наступні рішення про державну реєстрацію в Державному реєстрі речових прав та їх обтяжень:

1) рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 02.02.2015 року №19034423, прийняте державним реєстратором Департаменту державної реєстрації Міністерства юстиції України Ніловою Ангеліною Олександрівною;

2) рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 23.02.2016 року №28396169, прийняте приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Суперфіном Борисом Михайловичем;

3) рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 05.07.2016 року №30322293, прийняте приватним нотаріусом Ізмаїльського міського нотаріального округу Одеської області Гіренком Максимом Михайловичем;

4) рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 05.07.2016 року №30317769, прийняте приватним нотаріусом Ізмаїльського міського нотаріального округу Одеської області Гіренком Максимом Михайловичем;

5) рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 26.12.2018 року №44845562, прийняте приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Курило Яною Олегівною.

На підставі встановлених вище обставин, здійснивши системний аналіз положень Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» і Порядку розгляду скарг у сфері державної реєстрації, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25.12.2015 року №1128, суд першої інстанції прийшов до висновку про необґрунтованість позовних вимог з огляду на правомірність прийнятого Мін`юстом України наказу із дотриманням нормативно визначеної процедури.

Разом з тим, розглядаючи даний спір по суті, суд першої інстанції не врахував такого.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950 року кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

У рішенні від 20.07.2006 року у справі «Сокуренко і Стригун проти України» Європейський суд з прав людини зазначив, що фраза «встановленого законом» поширюється не лише на правову основу самого існування «суду», але й дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність.

Судовий захист є одним із найефективніших правових засобів захисту інтересів фізичних та юридичних осіб. Неправомірні рішення, дії чи бездіяльність посадових осіб місцевих органів виконавчої влади, прийняті з порушенням прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, можуть бути оскаржені відповідно до ч. 2 ст. 55 Конституції України та ст. 6 КАС України в порядку адміністративного судочинства.

Частина 1 статті 2 КАС України регламентує необхідність справедливого, неупередженого та своєчасного вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Згідно п. 7 ч. 1 ст. 4 КАС України суб`єкт владних повноважень - орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їх посадова чи службова особа, інший суб`єкт при здійсненні ними публічно-владних управлінських функцій на підставі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, або наданні адміністративних послуг.

За правилами п. 1 ч. 1 ст. 19 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема, спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження.

Зі змісту п. п. 1, 2 ч. 1 ст. 4 КАС України випливає, що адміністративна справа - переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір; публічно-правовий спір - спір, у якому: хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції, в тому числі на виконання делегованих повноважень, і спір виник у зв`язку із виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій; або хоча б одна сторона надає адміністративні послуги на підставі законодавства, яке уповноважує або зобов`язує надавати такі послуги виключно суб`єкта владних повноважень, і спір виник у зв`язку із наданням або ненаданням такою стороною зазначених послуг; або хоча б одна сторона є суб`єктом виборчого процесу або процесу референдуму і спір виник у зв`язку із порушенням її прав у такому процесі з боку суб`єкта владних повноважень або іншої особи.

Отже, до компетенції адміністративних судів належать спори фізичних чи юридичних осіб з, у тому числі, іншим суб`єктом при здійсненні ним владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, предметом яких є перевірка законності рішень, дій чи бездіяльності цих осіб, відповідно, прийнятих або вчинених ними при здійсненні владних (публічно-владних) управлінських функцій.

Відповідно до ч. 2 ст. 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Наведеними положеннями процесуального закону окреслюється перелік повноважень адміністративного суду при вирішенні питання про правомірність рішень, дій чи бездіяльності осіб, яким делеговані повноваження зі здійснення владних (публічно-владних) управлінських функцій. Викладене, на переконання судової колегії, підтверджує відсутність в адміністративних судів правових підстав для вирішення питань про право у межах оскарження таких дій, рішень чи бездіяльності.

Верховний Суд у своїх постановах неодноразово підкреслював, що публічно-правовий спір має особливий суб`єктний склад. Участь суб`єкта владних повноважень є обов`язковою ознакою для того, щоб класифікувати спір як публічно-правовий. Проте сама собою участь у спорі суб`єкта владних повноважень не дає підстав ототожнювати спір із публічно-правовим та відносити його до справ адміністративної юрисдикції.

Під час визначення предметної юрисдикції справ суди повинні виходити із суті права та/або інтересу, за захистом якого звернулася особа, заявлених вимог, характеру спірних правовідносин, змісту та юридичної природи обставин у справі.

Визначальною ознакою справи адміністративної юрисдикції є суть (зміст, характер) спору. Публічно-правовий спір, на який поширюється юрисдикція адміністративних судів, є спором між учасниками публічно-правових відносин і стосується саме цих відносин.

Разом з тим приватноправові відносини вирізняються наявністю майнового чи немайнового інтересу учасника. Спір має приватноправовий характер, якщо він обумовлений порушенням або загрозою порушення приватного права чи інтересу (як правило майнового) конкретного суб`єкта, що підлягає захисту в спосіб, передбачений законодавством для сфери приватноправових відносин, навіть якщо до порушення приватного права чи інтересу призвели управлінські дії суб`єктів владних повноважень.

Виникнення спірних правовідносин зумовлено незгодою Позивача з наказом Мін`юсту України від 10.04.2019 року №1180/5 «Про скасування рішень про державну реєстрацію прав та їх обтяжень». Тобто позовні вимоги у справі заявлено на поновлення порушеного цивільного (майнового) права ПП «Компендіум».

Ураховуючи те, що позовні вимоги в цій справі є похідними при вирішенні судом питання щодо правомірності набуття Позивачем, а також іншими особами, які подали апеляційну скаргу на рішення суду першої інстанції, зокрема, ОСОБА_1 , права власності на спірне майно і можуть впливати на майнові права та інтереси учасників справи, судова колегія приходить до висновку, що, незважаючи на участь у спорі суб`єкта владних повноважень, такий спір не є публічно-правовим та не підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства.

Тобто предметом спору у цій справі є визнання права власності на нерухоме майно, оскільки зазначені позовні вимоги приводять до вирішення питання про право власності на це нерухоме майно.

Отже, спірні правовідносини у справі пов`язані з необхідністю захисту права на об`єкт нерухомого майна, тобто права цивільного, тому позов у справі не підлягає розгляду за правилами адміністративного судочинства.

З наведеного можна зробити висновок про те, що правовідносини, що склалися між сторонами, є цивільно-правовими та не можуть бути предметом спору в адміністративному процесі, оскільки в цьому випадку є спір про право цивільне.

Слід вказати, якщо порушення своїх прав особа вбачає у наслідках, спричинених рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень, які вона вважає неправомірними, і ці наслідки призвели до виникнення, зміни чи припинення цивільних правовідносин, мають майновий характер або пов`язаний з реалізацією майнових або особистих немайнових інтересів особи, то визнання незаконними (протиправними) таких рішень є способом захисту її цивільних прав та інтересів.

Таким чином, розгляду адміністративними судами підлягають спори, що мають в основі публічно-правовий характер, тобто випливають із владно-розпорядчих функцій або виконавчої-розпорядчої діяльності публічних органів. Якщо в результаті прийняття рішення особа набуває речового права на об`єкт нерухомого майна, то спір стосується цивільного права і за суб`єктним складом сторін має розглядатися за правилами цивільного чи господарського судочинства.

Зазначена вище правова позиція відповідає висновкам Великої Палати Верховного Суду, викладеним, зокрема, у постановах від 21.11.2018 року у справі № 813/1362/16, 28.11.2018 року у справі № 825/642/18, 29.01.2019 року у справі № 803/1589/17, від 29.05.2019 року у справі № 826/9341/17 під час розгляду спорів у подібних правовідносинах. Дана позиція також висловлена Верховним Судом, зокрема, у постановах від 16.08.2019 року у справі №826/4236/17 та від 31.10.2019 року у справі №826/7002/17.

Окремо судова колегія вважає за необхідне зазначити, що Велика Палата Верховного Суду у своїй постанові від 02.10.2019 року у справі № 807/137/18 з метою встановлення чіткого критерію визначення юрисдикції спорів щодо державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, відступила від висновків, викладених у постановах від 04.04.2018 року у справах № 817/567/16 та № 826/9928/15, від 10.04.2018 року у справі № 808/8972/15, від 16.05.2018 року у справі № 826/4460/17, від 23.05.2018 року у справі № 815/4618/16, від 05.06.2018 року у справі № 04/20728/14, від 12.06.2018 року у справі № 823/378/16, від 13.06.2018 року у справах № 820/2675/17 та 803/1125/17 щодо належності до юрисдикції адміністративних судів спорів за позовами осіб, які не були заявниками вчинення реєстраційних дій, до державного реєстратора про скасування його рішень чи записів у державному реєстрі стосовно державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень.

У вказаному рішенні Велика Палата Верховного Суду вказала, що такий критерій визначення юрисдикції спору як наявність порушень вимог чинного реєстраційного законодавства у діях державного реєстратора під час державної реєстрації прав не завжди є достатнім та ефективним, адже наявність цих порушень можна встановити лише при розгляді справи по суті, а не на момент звернення позивача з позовною заявою.

Крім того, скасування державної реєстрації права, належного одній особі, за заявою іншої особи в порядку адміністративного судочинства не дозволяє остаточно вирішити спір між цими особами. Тож не виконується основне завдання судочинства. У таких спорах питання правомірності укладення цивільно-правових договорів, на підставі яких відбулись реєстраційні дії, обов`язково постають перед судом, який буде вирішувати спір, незалежно від того, чи заявив позивач вимогу щодо оскарження таких договорів.

Отже, в зазначеній категорії справ вирішуються спори про цивільне право між особами, які вимагають скасування державної реєстрації, й особами, за якими зареєстровано право чи обтяження. А тому мають розглядатися судами господарської або цивільної юрисдикції залежно від суб`єктного складу сторін спору.

Таким чином, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що суд першої інстанції не повністю встановив фактичні обставини справи та при ухваленні рішення допустив порушення норм матеріального та процесуального права, помилково віднісши даний спір до публічно-правового.

Згідно п. 3 ч. 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і у відповідній частині закрити провадження у справі повністю або частково або залишити позовну заяву без розгляду повністю або частково.

Відповідно до ч. 1 ст. 319 КАС України судове рішення першої інстанції, яким закінчено розгляд справи, підлягає скасуванню повністю або частково в апеляційному порядку і провадження у справі закривається у відповідній частині з підстав, встановлених статтею 238 цього Кодексу.

Порушення правил юрисдикції адміністративних судів, встановлених статтею 19, є обов`язковою підставою для скасування рішення із закриттям провадження незалежно від доводів апеляційної скарги.

З урахуванням наведеного оцінка доводам апеляційних скарг не надавалася.

Приписи п. 1 ч. 1 ст. 238 КАС України визначають, що суд закриває провадження у справі якщо справу не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства.

За таких обставин колегія суддів приходить до висновку про необхідність часткового задоволення апеляційних скарг та скасування рішення суду першої інстанції із закриттям провадження у справі.

Керуючись ст. ст. 238, 242-244, 250, 308, 310, 315, 319, 321, 322, 325 КАС України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційні скарги Приватного підприємства «Компендіум» та ОСОБА_1 - задовольнити частково.

Рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 17 липня 2019 року - скасувати.

Провадження у справі за позовом Приватного підприємства «Компендіум» до Міністерства юстиції України, третя особа - Товариство з обмеженою відповідальністю «Вікотек», про визнання протиправним та скасування наказу, зобов`язання вчинити дії- закрити.

Вказати, що даний спір підлягає розгляду у порядку цивільного або господарського судочинства залежно від суб`єктного складу сторін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття.

Касаційна скарга на рішення суду апеляційної інстанції подається безпосередньо до Верховного Суду у порядку та строки, визначені ст.ст. 328-331 КАС України.

Головуючий суддя А.Г. Степанюк

Судді О.В. Епель

О.І. Шурко

Повний текст постанови складено «27» листопада 2019 року.