Справа № 1.380.2019.003128
Суддя: Крутько Олена Василівна
Дата ухвалення: 2019-11-26 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
справа №1.380.2019.003128
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 листопада 2019 року

м.Львів

Львівський окружний адміністративний суд в складі:

головуючої судді Крутько О.В.,

за участю секретаря судового засідання Лізогуб В.В.,

позивача ОСОБА_1 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні у місті Львові адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 (далі ОСОБА_1 , позивач) до Винниківської міської ради (далі відповідач), за участю третьої особи Головного управління Держгеокадастру у Львівській області (надалі ГУ Держгеокадастр у Львівській області, третя особа) про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання до вчинення дій, -

В С Т А Н О В И В :

На розгляд Львівського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 , в якій позивач просить суд:

-визнати протиправним рішення Винниківської міської ради №1779 про відмову у наданні ОСОБА_1 дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для ведення садівництва по АДРЕСА_1 Винники від 04.04.2019 року;

-зобов`язати Винниківську міську раду м.Львова повторно розглянути заяву ОСОБА_1 в порядку встановленому частиною сьомою статті 118 Земельного кодексу України про надання учаснику антитерористичної операції ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для ведення садівництва в розмірах не більше 0,12 гектара по АДРЕСА_1 .

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що звернувся до Винниківської міської ради із заявою про надання дозволу на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для ведення садівництва по АДРЕСА_1 , як учаснику антитерористичної операції. Винниківською міською радою 04.04.2019 року №1779 прийнято рішення про відмову у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки гр. ОСОБА_1 у власність для ведення садівництва по АДРЕСА_1 . Вважає, що відповідачем у оскаржуваній відмові не наведено жодної з підстав, передбачених частиною 7 статті 118 Земельного кодексу України, за яких позивачу відмовлено у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою для відведення земельної ділянки у власність для ведення садівництва. Вимоги Земельного кодексу України не дотримано.

Ухвалою від 26.06.2019 року відкрито провадження у справі та призначено підготовче засідання на 16.07.2019 року.

16.07.2019 року підготовче засідання відкладено на 10.09.2019 року.

10.09.2019 року протокольною ухвалою суду закрито підготовче засідання та призначено справу до судового розгляду на 03.10.2019 року.

03.10.2019 року у судовому засіданні оголошено перерву до 07.11.2019 року.

07.11.2019 року у судовому засіданні оголошено перерву до 26.11.2019 року.

Позивачем подано до суду відповідь на відзив на позовну заяву. Зазначає, що відповідачем з 2017 року надавалися дозвільні документи на передачу земельних ділянок іншим особам для ведення садівництва на цій же вулиці Весняна у місті Винники поряд із заявленою ОСОБА_1 земельною ділянкою. Таким чином, вважає необґрунтованим покликання відповідача на те, що земельна ділянка, яку просить позивач віднесено до території промислових підприємств.

20.11.2019 року позивачем подано клопотання про встановлення судового контролю щодо виконання Винниківською міською радою рішення суду.

Позивач у судовому засіданні позовні вимоги підтримав з підстав, наведених у позовній заяві, відповіді на відзив відповідача, просив позов задоволити.

Відповідач у судове засідання явку уповноваженого представника не забезпечив, був належним чином повідомлений про дату, час та місце судового розгляду справи. Відповідачем не було подано відзиву на позовну заяву у письмовій формі. Проте, у судовому засіданні 07.11.2019 року надав усні пояснення по суті позовних вимог. Зокрема зазначив, що відповідно до даних Генерального плану м.Винники затвердженого рішенням Винниківської міської ради №747 від 01.03.2005 року, земельна ділянка, яку просить позивач орієнтовною площею 0,10 га у власність для ведення садівництва по АДРЕСА_1 Винники згідно умовних позначень віднесено до території промислових підприємств, позначена цифрою 126 гаражний кооператив, а отже, дозвіл на розроблення проекту землеустрою не може бути надано. Просить відмовити у задоволенні позовних вимог.

Третя особа у судове засідання не з`явилася, належним чином була повідомлена про дату, час та місце судового розгляду справи. Третьою особою не було подано жодних пояснень по суті позовних вимог.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення позивача, оцінивши докази, які мають значення для справи суд виходив з наступного.

05 січня 2018 року ОСОБА_1 звернувся до відповідача із заявою про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність орієнтовною площею 0,10 га для ведення садівництва, яка розташована по АДРЕСА_1 .

Відповідно до протоколу 2-го пленарного засідання 10-ої сесії Винниківської міської ради 7-го скликання від 22.02.2018 питання про надання гр. ОСОБА_1 дозволу на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для садівництва по АДРЕСА_1 Винники не набрала достатньої кількості голосів депутатським корпусом для прийняття позитивного рішення, про що позивача повідомлено листом №35/04-20/33 від 23.02.2018.

Позивач, вважаючи дії суб`єкта владних повноважень за наслідками розгляду його клопотання протиправними, звернувся до суду з метою захисту свого порушеного права.

Рішенням Львівського окружного адміністративного суду у справі №463/5196/18 від 16 листопада 2018 року адміністративний позов задоволено. Зобов`язано Винниківську міську раду м. Львова (вул. Галицька,20, м. Винники, 79495) прийняти рішення в порядку, встановленому частиною сьомою статті 118 Земельного кодексу України, щодо надання ОСОБА_1 дозволу на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для ведення садівництва згідно поданої заяви від 05.01.2018.

Постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 28.02.2019 апеляційну скаргу Винниківської міської ради м.Львова задоволено частково, а рішення Львівського окружного адміністративного суду від 16 листопада 2018 року у справі №463/5195/18 змінено, виклавши його мотивувальну частину в редакції цієї постанови. В решті рішення залишено без змін.

Позивач повторно звернувся до Винниківської міської ради із заявою про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для ведення садівництва, яка розташована по АДРЕСА_1 .

Рішенням Винниківської міської ради від 04.04.2019 року №1779 позивачу відмовлено у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки гр. ОСОБА_1 у власність для ведення садівництва по АДРЕСА_1 у зв`язку з невідповідністю місця розташування об`єкта вимогам закону, а також даних Генерального плану м.Винники. В обґрунтування рішення вказано, що відповідно до даних Генерального плану м.Винники затвердженого рішенням Винниківської міської ради №747 від 01.03.2005 року, земельна ділянка, яку просить позивач орієнтовною площею 0,10 га у власність для ведення садівництва по АДРЕСА_1 Винники згідно умовних позначень віднесено до території промислових підприємств, позначена цифрою 126 гаражний кооператив. Відповідно до класифікації видів цільового призначення земель території промислових підприємств віднесено до категорії 11, - землі промисловості, в свою чергу цільове призначення садівництво має код цільового призначення 01.05 землі сільськогосподарського призначення, а тому дозвіл розроблення проекту землеустрою не може бути надано.

Позивач вважає, рішення відповідача протиправними та таким, що порушує його права.

Даючи правову оцінку спірним правовідносинам, судом враховано наступні обставини справи та норми чинного законодавства.

У відповідності до вимог ст.19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

За змістом статті 3 Земельного кодексу України (далі - ЗК України) земельні відносини в Україні регулюються Конституцією України, цим Кодексом, а також прийнятими відповідно до них нормативно-правовими актами.

Згідно з частиною другою статті 4 ЗК України завданням земельного законодавства є регулювання земельних відносин з метою забезпечення права на землю громадян, юридичних осіб, територіальних громад та держави, раціонального використання та охорони земель.

Положеннями частини третьої статті 22 ЗК України передбачено, що землі сільськогосподарського призначення передаються у власність та надаються у користування: а) громадянам - для ведення особистого селянського господарства, садівництва, городництва, сінокосіння та випасання худоби, ведення товарного сільськогосподарського виробництва; б) сільськогосподарським підприємствам - для ведення товарного сільськогосподарського виробництва; в) сільськогосподарським науково-дослідним установам та навчальним закладам, сільським професійно-технічним училищам та загальноосвітнім школам - для дослідних і навчальних цілей, пропаганди передового досвіду ведення сільського господарства; г) несільськогосподарським підприємствам, установам та організаціям, релігійним організаціям і об`єднанням громадян - для ведення підсобного сільського господарства; ґ) оптовим ринкам сільськогосподарської продукції - для розміщення власної інфраструктури.

Згідно з частиною першою статті 33 ЗК України громадяни України можуть мати на праві власності та орендувати земельні ділянки для ведення особистого селянського господарства.

Відповідно до статті 81 ЗК України громадяни України набувають права власності на земельні ділянки на підставі: а) придбання за договором купівлі-продажу, ренти, дарування, міни, іншими цивільно-правовими угодами; б) безоплатної передачі із земель державної і комунальної власності; в) приватизації земельних ділянок, що були раніше надані їм у користування; г) прийняття спадщини; ґ) виділення в натурі (на місцевості) належної їм земельної частки (паю).

За змістом частин першої - третьої та п`ятої статті 116 ЗК України громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону.

Набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування.

Безоплатна передача земельних ділянок у власність громадян провадиться у разі, зокрема, одержання земельних ділянок із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначених цим Кодексом.

Земельні ділянки, які перебувають у власності чи користуванні громадян або юридичних осіб, передаються у власність чи користування за рішенням органів виконавчої влади чи органів місцевого самоврядування лише після припинення права власності чи користування ними в порядку, визначеному законом.

У статті 121 ЗК України передбачено норми безоплатної передачі земельних ділянок громадянам. Зокрема, для ведення садівництва - не більше 0,12 гектара.

З огляду на це, ОСОБА_1 , який є громадянином України, має право на набуття права власності на земельну ділянку для ведення садівництва.

Відповідно до частини першої статті 117 Земельного кодексу України передача земельних ділянок державної власності у комунальну власність чи навпаки здійснюється за рішеннями відповідних органів виконавчої влади чи органів місцевого самоврядування, які здійснюють розпорядження землями державної чи комунальної власності відповідно до повноважень, визначених цим Кодексом.

Повноваження відповідних органів виконавчої влади щодо передачі земельних ділянок у власність або користування та порядок надання земельних ділянок державної або комунальної власності у користування встановлені статтями 118, 122, 123 ЗК України.

Відповідно до частини шостої статті 118 ЗК України громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення фермерського господарства, ведення особистого селянського господарства, ведення садівництва, будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибної ділянки), індивідуального дачного будівництва, будівництва індивідуальних гаражів у межах норм безоплатної приватизації, подають клопотання до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу. У клопотанні зазначаються цільове призначення земельної ділянки та її орієнтовні розміри.

До клопотання додаються графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки, погодження землекористувача (у разі вилучення земельної ділянки, що перебуває у користуванні інших осіб) та документи, що підтверджують досвід роботи у сільському господарстві або наявність освіти, здобутої в аграрному навчальному закладі (у разі надання земельної ділянки для ведення фермерського господарства). У разі якщо земельна ділянка державної власності розташована за межами населених пунктів і не входить до складу певного району, заява подається до Ради міністрів Автономної Республіки Крим. Верховній Раді Автономної Республіки Крим, Раді міністрів Автономної Республіки Крим, органам виконавчої влади або органам місцевого самоврядування, які передають земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, забороняється вимагати додаткові матеріали та документи, не передбачені цією статтею.

Згідно з положеннями частини сьомої наведеної статті, відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, розглядає клопотання у місячний строк і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні.

Підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування об`єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.

Системний аналіз наведених правових норм дає підстави зробити висновок, що ЗК України визначено вичерпний перелік підстав для відмови у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, зокрема: невідповідність місця розташування об`єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку. При цьому, чинним законодавством не передбачено право суб`єкта владних повноважень відступати від положень статті 118 ЗК України.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 10 грудня 2013 року справі № 21-358а13 та в постанові Верховного Суду від 27 лютого 2018 року в справі № 545/808/17.

Відповідно до статті 118 ЗК України порядок безоплатної передачі земельних ділянок у власність громадянами передбачає реалізацію таких послідовних етапів:

-звернення громадян з клопотанням про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки;

-надання дозволу відповідним органом виконавчої влади або місцевого самоврядування;

-розробка суб`єктами господарювання за замовленням громадян проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки;

-погодження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки в порядку, передбаченому статтею 186-1 Земельного кодексу України;

-затвердження відповідним органом виконавчої влади або місцевого самоврядування проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та надання її у власність.

Отже, передача (надання) земельної ділянки у власність відповідно до статті 118 Земельного кодексу України є завершальним етапом визначеної процедури безоплатної приватизації земельних ділянок. При цьому, отримання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки не означає позитивного рішення про надання її у користування.

Аналогічна правова позиція висловлена у постанові Верховного Суду України від 13 грудня 2016 року в справі № 815/5987/14 та постанові Верховного Суду від 27 лютого 2018 року в справі № 545/808/17.

Згідно статті 144 Конституції України органи місцевого самоврядування в межах повноважень, визначених законом, приймають рішення, які є обов`язковими до виконання на відповідній території.

Відповідно до пункту 34 частини першої статті 26 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» виключно на пленарних засіданнях сільської, селищної, міської ради вирішуються відповідно до закону питання регулювання земельних відносин.

Згідно з вимогами частини другої статті 59 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» рішення ради приймається на її пленарному засіданні після обговорення більшістю депутатів від загального складу ради, крім випадків, передбачених цим Законом.

Аналіз наведених правових норм дає підстави дійти до висновку про те, що дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки надається відповідним органом виконавчої влади або органом місцевого самоврядування. При цьому, чинним законодавством передбачено, що рішення про надання дозволу або відмову у наданні такого дозволу орган місцевого самоврядування приймає виключно на пленарних засіданнях відповідної ради.

Позивачем при зверненні до відповідача із заявою про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для ведення садівництва, були подані всі необхідні документи, передбачені нормами Земельного кодексу України.

Як вбачається зі змісту рішення Винниківської міської ради від 04.04.2019 за №1779, відмовляючи позивачу у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для ведення садівництва по АДРЕСА_1 , відповідач керувався статтею 118 Земельного кодексу України .

Однак, із оскаржуваного рішення неможливо встановити яким саме вимогам не відповідало місце розташування спірної земельної ділянки. Саме по собі посилання Винниківської міської ради на статтю 118 Земельного кодексу України та вищезазначений лист не спростовує факту того, що рішення є невмотивованим належним чином, оскільки невідповідність місця розташування земельної ділянки має бути пояснена вказівкою на конкретні невідповідності законам або прийнятим відповідно до них нормативно-правовим актам, генеральним планам населених пунктів та іншої містобудівної документації, схемам землеустрою і техніко-економічним обґрунтуванням використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, тощо.

Так, у рішенні Винниківської міської ради від 04.04.2019 за №1779 зокрема зазначено, що відповідно до даних Генерального плану м.Винники затвердженого рішенням Винниківської міської ради №747 від 01.03.2005 року, земельна ділянка, яку просить позивач згідно умовних позначень віднесено до території промислових підприємств, а отже позначена цифрою 126 гаражний кооператив.

Відповідачем не надано будь-якого належного та достовірного доказу, що підтверджує зазначене твердження, та на підставі якого можна встановити дійсне віднесення бажаної земельної ділянки згідно Генерального плану м. Винники до території промислових підприємств, належно засвідченої копії Генерального плану м.Винники відповідачем не подано і на сайті Винниківської міської ради він відсутній.

Також суд звертає увагу, що згідно даних відділу у м.Львові ГУ Держгеокадастру у Львівській області (лист від 13.05.2019 №545/409-19-0.2), інформація щодо віднесення земельної ділянки на АДРЕСА_1 Винники до території промислових підприємств (з формуванням «гаражний кооператив») у Відділ не надходила (лист ГУ Держгеокадастру у Львівській області від 06.06.2019 №31-13-0.2-4290/2-19).

Листом від 27.09.2019 за №Б-390/1-741/6-19 Управлінням з контролю за використання та охороною земель Головного управління Держгеокадастру у Львівській області надано оцінку оскаржувану рішенню Винниківської міської ради та зазначено, що мотивація відмови гр. ОСОБА_1 , яка викладена у рішенні сесії від 04.04.2019 №1779 «Про відмову у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки гр. ОСОБА_1 у власність для ведення садівництва по АДРЕСА_1 » є необґрунтованою і не відповідає вимогам ст.118 Земельного кодексу України. Управління також повідомило позивача про те, що на підставі здійснених заходів державного контролю у Винниківську міську раду надіслано клопотання з питання дотримання вимог земельного законодавства від 26.09.2019 №473-ДК 0018/КВ/06/01/19, щодо усунення порушень вимог земельного законодавства (а.с.39-40).

Оцінюючи підстави ненадання дозволу, які наведені у рішенні відповідача 04.04.2019 №1779, суд зазначає, що відповідач протиправно та необґрунтовано відмовив позивачу у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для ведення садівництва з підстав, що не передбачені законодавством.

Враховуючи вищенаведене, суд дійшов висновку про наявність правових підстав для задоволення позовних вимог про визнання протиправним рішення Винниківської міської ради №1779 про відмову у наданні ОСОБА_1 дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для ведення садівництва по АДРЕСА_1 від 04.04.2019 року та зобов`язання Винниківської міської ради м.Львова повторно розглянути заяву ОСОБА_1 про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для ведення садівництва в розмірах не більше 0,12 гектара по АДРЕСА_1 .

Частиною другою статті 6 КАС України передбачено, що суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Закон України «Про судоустрій і статус суддів» встановлює, що правосуддя в Україні здійснюється на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів та спрямоване на забезпечення права кожного на справедливий суд.

Відповідно до статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.

Європейський суд з прав людини у рішенні по справі «Рисовський проти України» (№ 29979/04) визнав низку порушення пункту 1 статті 6 Конвенції, статті 1 Першого протоколу до Конвенції та статті 13 Конвенції у справі, пов`язаній із земельними правовідносинами; в ній також викладено окремі стандарти діяльності суб`єктів владних повноважень, зокрема, розкрито елементи змісту принципу «доброго врядування».

Цей принцип, зокрема, передбачає, що у разі якщо справа впливає на такі основоположні права людини, як майнові права, державні органи повинні діяти вчасно та в належний і послідовний спосіб (рішення у справах «Beyeler v. Italy» № 33202/96, «Oneryildiz v. Turkey» № 48939/99, «Moskal v. Poland» № 10373/05).

Крім того, в рішеннях Європейського суду з прав людини склалася практика, яка підтверджує, що дискреційні повноваження не повинні використовуватися свавільно, а суд повинен контролювати рішення, прийняті на підставі реалізації дискреційних повноважень, максимально ефективно (рішення у справі «Hasan and Chaush v. Bulgaria» № 30985/96).

З урахуванням викладеного, суд дійшов висновку, що заявлені позивачем вимоги підтверджуються матеріалами справи, не спростовані відповідачем та підлягають до задоволення у повному обсязі.

Відповідно до ч.1 ст. 382 КАС України, суд, який ухвалив судове рішення в адміністративній справі, може зобов`язати суб`єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення.

Відсутні підстави вважати, що відповідач ухилятиметься від виконання рішення суду, тому у задоволенні клопотання позивача про встановлення судового контролю за виконанням рішення слід відмовити.

Позивач звільнений від сплати судового збору на підставі п. 13 ст. 5 Закону України Про судовий збір, тому підстави для розподілу судових витрат відсутні.

Керуючись ст.ст.14, 241-246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,

В И Р І Ш И В :

Позов задовольнити повністю.

Визнати протиправним рішення Винниківської міської ради №1779 про відмову у наданні ОСОБА_1 дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для ведення садівництва по АДРЕСА_1 від 04.04.2019 року.

Зобов`язати Винниківську міську раду м.Львова повторно розглянути заяву ОСОБА_1 в порядку встановленому частиною сьомою статті 118 Земельного кодексу України про надання ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ) дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для ведення садівництва в розмірах не більше 0,12 гектара по АДРЕСА_1 .

Судові витрати стягнення не підлягають.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення виготовлено 27.11.2019 року.

Суддя Крутько О.В.