Справа № 1.380.2019.002255
Суддя: Попко Ярослав Степанович
Дата ухвалення: 2019-11-26 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 листопада 2019 року№ 857/10702/19

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого судді Попка Я.С.

суддів Сеника Р.П., Кухтея Р.В.

за участю секретаря судового засідання Кітраль Х.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Львові апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Львівського окружного адміністративного суду від 3 жовтня 2019 року, постановлену суддею Крутько О.В., 12:13:58 год, м. Львів, дата складання повного тексту ухвали 7 жовтня 2019 року, про закриття провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до Нижанковицької селищної ради, третя особа - ОСОБА_2 про визнання протиправною бездіяльності, зобов`язання вчинити дії,-

В С Т А Н О В И В:

07.05.2019 позивач - ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Нижанковицької селищної ради, в якому просить визнати протиправною бездіяльність відповідача про залишення без розгляду його вимоги від 25.03.2018; зобов`язати відповідача прийняти рішення про внесення змін до рішення №597 від 10.08.2010 року, яким передати у спільну сумісну власність ОСОБА_1 та ОСОБА_2 ділянку НОМЕР_1, площею 0,1252 по АДРЕСА_2 .

25.06.2019 протокольною ухвалою Львівського окружного адміністративного суду залучено до участі у справі третю особу, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача - ОСОБА_2 .

Ухвалою Львівського окружного адміністративного суду від 3 жовтня 2019 року провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до Нижанковицької селищної ради, третя особа - ОСОБА_2 про визнання протиправною бездіяльності, зобов`язання вчинити дії закрито.

Ухвала суду першої інстанції мотивована тим, що у цій справі існує невирішений спір про право на земельну ділянку, що унеможливлює його розгляд за правилами адміністративного судочинства, адже адміністративний суд позбавлений правових (законодавчих) можливостей установлювати (визнавати) належність права власності (постійного користування) на земельну ділянку.

Не погодившись із ухвалою суду першої інстанції, ОСОБА_1 оскаржив її в апеляційному порядку. У апеляційній скарзі апелянт просить скасувати ухвалу Львівського окружного адміністративного суду від 3 жовтня 2019 року та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Обґрунтовуючи доводи апеляційної скарги апелянт зазначає, що оскаржувана ухвала була постановлена з ініціативи суду, так як не було клопотання про закриття провадження у справі. Крім, стверджує, що він був позбавлений права надати заперечення.

Вислухавши суддю-доповідача, дослідивши обставини справи та доводи апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції приходить до висновку про те, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з таких підстав.

Згідно ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (1950 року) кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Відповідно до ч.1 ст.2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Згідно з п.1 ч.1 ст.4 КАС України адміністративна справа - це переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір.

За змістом п.2 ч.1 ст.4 КАС України публічно-правовий спір - це спір, у якому хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції, в тому числі на виконання делегованих повноважень, і спір виник у зв`язку із виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій.

Згідно з п.1 ч.1 ст.19 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно- правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження.

Ужитий у цій процесуальній нормі термін «суб`єкт владних повноважень» означає орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їх посадову чи службову особу, інший суб`єкт при здійсненні ними владних управлінських функцій на підставі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, або наданні адміністративних послуг (п.7 ч.1 ст.4 КАС України).

Публічно-правовий спір має особливий суб`єктний склад. Участь суб`єкта владних повноважень є обов`язковою ознакою для того, щоб класифікувати спір як публічно-правовий. Однак сама по собі участь у спорі субєкта владних повноважень не дає підстав ототожнювати спір із публічно-правовим та відносити його до справ адміністративної юрисдикції. Необхідно з`ясовувати, у зв`язку з чим виник спір та за захистом яких прав особа звернулася до суду.

Отже, під час визначення предметної юрисдикції справ суди повинні брати за основу суть права та/або інтересу, за захистом якого звернулася особа, заявлених вимог, характеру спірних правовідносин, змісту та юридичної природи обставин у справі.

Визначальною ознакою справи адміністративної юрисдикції є суть (зміст, характер) спору. Публічно-правовий спір, на який поширюється юрисдикція адміністративних судів, є спором між учасниками публічно-правових відносин і стосується саме цих відносин.

До компетенції адміністративних судів належать спори фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень, предметом яких є перевірка законності рішень, дій чи бездіяльності такого суб`єкта, прийнятих або вчинених ним при здійсненні владних управлінських функцій, крім спорів, для яких законом установлений інший порядок судового вирішення.

Водночас приватноправові відносини вирізняються наявністю майнового чи немайнового особистого інтересу учасника. Спір має приватноправовий характер, якщо він обумовлений порушенням або загрозою порушення приватного права чи інтересу, як правило, майнового, конкретного суб`єкта, що підлягає захисту в спосіб, передбачений законодавством для сфери приватноправових відносин, навіть якщо до порушення приватного права чи інтересу призвели управлінські дії суб`єктів владних повноважень.

Отже, під час визначення предметної юрисдикції справ суди повинні брати за основу суть права та/або інтересу, за захистом якого звернулася особа, заявлених вимог, характеру спірних правовідносин, змісту та юридичної природи обставин у справі.

Встановлено, підтверджено матеріалами справи, що у спірних правовідносинах позивач обґрунтовує свої вимоги наявністю у нього права на земельну ділянку, яку передано третій особі - ОСОБА_2 , і яка вибула з його власності у зв`язку із розірванням шлюбу між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , у зв`язку з чим, позивач просив внести зміни у рішення Нижанковецької селищної ради №597 від 10.08.2010 «Про надання земельних ділянок у власність», і передати земельну ділянку у спільну сумісну власність.

Отже, позивач має приватноправовий інтерес, на захист якого, по суті, направлено звернення до суду з вимогою визнати протиправною бездіяльність Нижанковицької селищної ради про залишення без розгляду вимоги ОСОБА_1 від 25.03.2018 року та зобов`язати Нижанковицьку селищну раду прийняти рішення про внесення змін до рішення №597 від 10.08.2010 року, яким передати у спільну сумісну власність ОСОБА_1 та ОСОБА_2 ділянку НОМЕР_1, площею 0,1252 по АДРЕСА_2 .

Крім того встановлено, що третя особа - ОСОБА_2 є власником спірної земельної ділянки.

Відтак, у разі вирішення питання щодо внесення змін до рішення «Про надання земельних ділянок у власність», судом вирішуватиметься питання щодо земельної ділянки третьої особи як об`єкта цивільних прав.

Таким чином, колегія суддів суду апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції, що у цій справі існує невирішений спір про право на земельну ділянку, що унеможливлює його розгляд за правилами адміністративного судочинства, адже адміністративний суд позбавлений правових (законодавчих) можливостей установлювати (визнавати) належність права власності (постійного користування) на земельну ділянку.

Згідно ст. 15 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до ч.1 ст.19 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

Пунктом 10 ч.1 ст. 16 ЦК України передбачено, що одним зі способів захисту цивільних прав та інтересів серед іншого, може бути визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб.

Аналогічна норма закріплена й у ч. 1 ст. 19 ЦПК України.

Враховуючи наведе, суд дійшов висновку, що спір стосовно внесення змін у рішення органу місцевого самоврядування шляхом передачі земельної ділянки у спільну сумісну власність, не належить до юрисдикції адміністративних судів. Якщо порушення своїх прав особа вбачає у наслідках, які спричинені рішенням, дією чи бездіяльністю органу місцевого самоврядування, які вона вважає неправомірними, і ці наслідки призвели до порушення цивільних прав, мають майновий характер або пов`язаний з реалізацією її майнових або особистих немайнових інтересів, то визнання незаконною (протиправною) такої бездіяльності є способом захисту цивільних прав та інтересів.

За практикою Європейського суду з прав людини (наприклад рішення у справі «Сокуренко і Стригун проти України») суд, який розглянув справу, не віднесену до його юрисдикції, не може вважатися «судом, встановленим законом» у розумінні частини першої статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка гарантує право кожного на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Суд апеляційної інстанції вважає, що виходячи із суб`єктного складу сторін та предмету спору позовну заяву ОСОБА_1 до Нижанковицької селищної ради, третя особа - ОСОБА_2 про визнання протиправною бездіяльності, зобов`язання вчинити дії необхідно розглядати в порядку цивільного судочинства.

Згідно п.1 ч.1 ст.238 КАС України, суд закриває провадження у справі, якщо справу не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства.

За таких обставин, на думку суду апеляційної інстанції, суд першої інстанції постановив рішення з дотриманням норм матеріального та процесуального права, в зв`язку з чим апеляційну скаргу ОСОБА_1 слід залишити без задоволення, а ухвалу суду першої інстанції про закриття провадження у справі - без змін.

Згідно ст.316 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на ухвалу суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а ухвалу суду - без змін.

Керуючись ч.3 ст.243, ст.ст. 308, 310, 312, 315, 316, 321, 322, 325 КАС України, суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а ухвалу Львівського окружного адміністративного суду від 3 жовтня 2019 року про закриття провадження у справі №1.380.2019.002255 за позовом ОСОБА_1 до Нижанковицької селищної ради, третя особа - ОСОБА_2 про визнання протиправною бездіяльності, зобов`язання вчинити дії - без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя Я. С. Попко
судді Р. П. Сеник
Р. В. Кухтей
Повне судове рішення складено 27.11.2019.