Справа № 188/1517/19
Суддя: Бурда П. О.
Дата ухвалення: 2019-11-29 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 188/1517/19
Провадження № 2-а/188/24/2019
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 листопада 2019 року Петропавлівський районний суд Дніпропетровської області в складі головуючого судді Бурди П.О.,

при секретарі судового засідання Власенко А.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в смт. Петропавлівка Дніпропетровської області адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до поліцейського служби реагування патрульної поліції № 3 Петропавлівського відділення поліції Павлоградського відділу поліції ГУНП в Дніпропетровській області Поєдінцева Вячеслава Олександровича про визнання незаконною та скасування постанови про накладення адміністративного стягнення,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі позивач) звернувся з адміністративним позовом до поліцейського служби реагування патрульної поліції № 3 Петропавлівського відділення поліції Павлоградського відділу поліції ГУНП в Дніпропетровській області Поєдінцева Вячеслава Олександровича (далі відповідач) про визнання незаконною та скасування постанови про накладення адміністративного стягнення. Позивач свої вимоги обґрунтовує тим, що 10 жовтня 2019 року відповідачем

було винесено постанову ДП18 №360359 (далі - постанова) про притягнення позивача до адміністративної відповідальності за ч.2 ст. 126 Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі-КУпАП) та накладено стягнення у вигляді штрафу в розмірі 510 грн.

Вказана постанова вмотивована тим, що 10.10.2019 в смт Петропавлівка по вул.. Миру водій ОСОБА_1 , керуючи скутером ОСОБА_2 Летс, без державного номерного знаку, здійснив рух по тротуару та не мав посвідчення водія на право користувачу транспортним засобом відповідної категорії, чим порушив п. 2.1.а ПДР України, за що передбачена адміністративна відповідальність, встановлена ч. 2 ст. 126 КУпАП.

З вказаною постановою позивач не згоден, оскільки вважає її винесеною з порушенням норм чинного законодавства.

Позивач посилається на те, що марки скутера Сузукі Летс ніколи не було і немає, поліцейський автомобіль під`їхав позаду нього і зупинився, на перехресті вул.Героїв України і провулка Світлий, коли позивач власноручно котив скутер Хонда Леад по узбіччю дороги на ремонт.

Відповідач вийшов з автомобіля і підійшов до позивача, не назвавши своє прізвище і посаду, повідомив позивачу, що той здійснив рух по тротуару, розташованому на вул. Миру і попрохав позивача надати йому для перевірки посвідчення водія на право користуванням транспортним засобом відповідної категорії. Позивач пояснив відповідачу, що він є пішоходом, а не водієм скутера, і посвідчення відповідної категорії при собі не має. Після чого відповідач виніс постанову ДП18 № 360359 про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, копію якої вручив позивачу. На прохання позивача надати докази його провини, відповідач нічого не надав, відповів, що приведе чотирьох свідків, якщо потрібно, але так і не привів.

Посилаючись на норми ст.ст.245, 258, 268, 276, 283 КУпАП, Рішення Конституційного суду України від 26 травня 2015 року №5-рн/2015, позивач вважає, що порушено процесуальний порядок розгляду справи.

Позивач стверджує, що незаконно розглянувши справу на місці зупинки транспортного засобу, відповідач не дав йому можливості скористатися своїми правами передбаченими ст. 286 КУпАП у повному обсязі. Розгляд справи на дорозі, на місці зупинки транспортного засобу, вважає позивач, унеможливив виконання вимог ст.245 КУпАП щодо всебічного, повного і об`єктивного з`ясування обставин справи.

Поліцейський на вимогу позивача не надав йому доказів вчинення адміністративного правопорушення, покази свідків, запис з нагрудної боді-камери, тому вважає, що складена постанова є результатом не порушення з його боку Правил дорожнього руху (далі ПДР, Правила), а грубого порушення відповідачем процесуального порядку розгляду справ про адміністративні правопорушення та порушення прав позивача на захист.

Позивач просить суд:

визнати протиправними дії сержанта поліції Петропавлівського ВП Павлоградського ВП ГУНП у Дніпропетровській області Поєдінцева Вячеслава Олександровича щодо розгляду справи стосовно позивача на місці зупинки транспортного засобу 10.10.2019 в смт Петропавлівка;

скасувати постанову серії ДП18 № 360359 від 10.10.2019 про притягнення позивача до відповідальності за ознаками адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст.126 КУпАП України.

Позивач в судове засідання не з`явився, подав до суду заяву про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримав та просив задовольнити.

Відповідач в судове засідання не з`явився, про дату час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, причини своєї неявки суду не повідомив, відзив на позов не надав.

Відповідно до ч. 4 ст. 159 Кодексу адміністративного судочинства (далі КАС) України подання заяв по суті справи є правом учасників справи. Неподання суб`єктом владних повноважень відзиву на позов без поважних причин може бути кваліфіковано судом як визнання позову.

Суд, дослідивши наявні у матеріалах справи докази, вважає позов обґрунтованим і таким, що підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ст. 9 КАС України розгляд і вирішення справ здійснюється на засадах змагальності сторін, а згідно з ч.1 ст. 77 цього Кодексу кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.

Однак, ч. 2 ст. 77 КАС України передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Судом було встановлено, що постановою серії ДП18 № 360359 від 10.10.2019 позивача визнано винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 126 КУпАП, та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 510 гривень. У постанові зазначено, що 10.10.2019 в смт Петропавлівка по вул. Миру водій ОСОБА_1 , керуючи скутером ОСОБА_3 , без державного номерного знаку, здійснив рух по тротуару та не мав посвідчення водія на право користування транспортним засобом відповідної категорії, чим порушив п. 2.1.а ПДР України і скоїв адміністративне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 126 КУпАП.

Вирішуючи питання щодо правомірності винесення постанови у справі про адміністративне правопорушення серії ДП18 № 360359 від 10.10.2019 про притягнення позивача до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 126 КУпАП, суд враховує таке.

Згідно з ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Як передбачено ч. 1 ст. 3 Закону України «Про Національну поліцію», у своїй діяльності поліція керується Конституцією України, міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, цим та іншими законами України, актами Президента України та постановами Верховної Ради України, прийнятими відповідно до Конституції та законів України, актами Кабінету Міністрів України, а також виданими відповідно до них актами Міністерства внутрішніх справ України, іншими нормативно-правовими актами.

За змістом п. 1-2 ч. 1 ст. 18 Закону України «Про Національну поліцію», поліцейський зобов`язаний: неухильно дотримуватися положень Конституції України, законів України та інших нормативно-правових актів, що регламентують діяльність поліції, та присяги поліцейського; професійно виконувати свої службові обов`язки відповідно до вимог нормативно-правових актів, посадових (функціональних) обов`язків, наказів керівництва.

Згідно з п. 2 ч.1 ст. 32 Закону України «Про Національну поліцію» поліцейський має право вимагати в особи пред`явлення нею документів, що посвідчують особу, та/або документів, що підтверджують відповідне право особи, якщо існує достатньо підстав вважати, що особа вчинила або має намір вчинити правопорушення (одна з вичерпного переліку підстав). Інших підстав для перевірки документів на право керування ТЗ у посадової особи-відповідача в спірних правовідносинах не було. Таким чином, суб`єктом владних повноважень не доведено суду правомірності прийнятого ним рішення.

Відповідно до ст. 14 Закону України «Про дорожній рух» учасники дорожнього руху зобов`язані: знати і неухильно дотримувати вимог цього Закону, ПДР та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху; створювати безпечні умови для дорожнього руху, не завдавати своїми діями або бездіяльністю шкоди підприємствам, установам, організаціям і громадянам; виконувати розпорядження органів державного нагляду та контролю щодо дотримання законодавства про дорожній рух.

Статтею 16 Закону України «Про дорожній рух» визначено основні права та обов`язки водія транспортного засобу якими, зокрема вказано, що водій зобов`язаний мати при собі та на вимогу поліцейського, пред`являти для перевірки посвідчення водія, реєстраційний документ на транспортний засіб, а у випадках, передбачених законодавством, - страховий поліс (сертифікат) про укладення договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів.

Частина 2 статті 126 КУпАП передбачає, що керування транспортним засобом особою, яка не має права керування таким транспортним засобом, або передача керування транспортним засобом особі, яка не має права керування таким транспортним засобом, тягне за собою накладення штрафу в розмірі тридцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Єдиний порядок дорожнього руху на всій території України встановлюють ПДР, затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року №1306.

Інші нормативні акти, що стосуються особливостей дорожнього руху (перевезення спеціальних вантажів, експлуатація транспортних засобів окремих видів, рух на закритій території тощо), повинні ґрунтуватися на вимогах ПДР.

Згідно з п. 1.9. ПДР особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно з законодавством.

Пунктом 1.3 ПДР України зазначено, що учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил.

Пунктом 2.1 «б» ПДР України встановлено, що водій механічного транспортного засобу повинен мати при собі реєстраційний документ на транспортний засіб.

Згідно з п. 2.4 ПДР України на вимогу поліцейського водій повинен зупинитися з дотриманням вимог цих Правил, а також: пред`явити для перевірки документи, зазначені в пункті 2.1; дати можливість перевірити номери агрегатів і комплектність транспортного засобу; дати можливість оглянути транспортний засіб відповідно до законодавства за наявності на те законних підстав, у тому числі провести з використанням спеціальних пристроїв (приладів) перевірку технічного стану транспортних засобів, які відповідно до законодавства підлягають обов`язковому технічному контролю.

Водій - це особа, яка керує транспортним засобом і має посвідчення водія (посвідчення тракториста-машиніста, тимчасовий дозвіл на право керування транспортним засобом, тимчасовий талон на право керування транспортним засобом) відповідної категорії.

Пунктом 11 частини 1 ст. 23 Закону України «Про національну поліцію» передбачено, що поліція відповідно до покладених на неї завдань, регулює дорожній рух та здійснює контроль за дотриманням ПДР його учасниками та за правомірністю експлуатації транспортних засобів на вулично-дорожній мережі.

Пунктом 4 Розділу 1 Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі затвердженої Наказом Міністерства внутрішніх справ України № 13954 від 07.11.2015 року передбачено, що у разі виявлення правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, розгляд якого віднесено до компетенції Національної поліції України, поліцейський виносить постанову у справі про адміністративне правопорушення без складання відповідного протоколу. Постанова виноситься у разі виявлення адміністративних правопорушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, передбачених, зокрема, і частинами першою, другою, третьою і п`ятою статті 122.

Відповідно до ч. 1 ст. 9 КУпАП України адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Згідно з ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото - і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото - і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

З метою забезпечення дотримання прав особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, індивідуалізації її відповідальності та реалізації вимог статті 245 КУпАП щодо своєчасного, всебічного, повного і об`єктивного з`ясування обставин справи, вирішення її у відповідності з законом уповноважений орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна ця особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності.

У наведених положеннях КУпАП визначено систему правових механізмів щодо забезпечення дотримання прав особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, на стадії розгляду уповноваженим органом (посадовою особою) справи про адміністративне правопорушення, зокрема, з метою запобігти безпідставному притягненню такої особи до відповідальності.

Відповідно до ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до ст. 16 Закону України «Про дорожній рух» водій має право знати причину зупинки транспортного засобу посадовою особою державного органу, яка здійснює нагляд за дорожнім рухом, а також прізвище і посаду цієї особи.

Водій зобов`язаний мати при собі та на вимогу працівників міліції пред`являти для перевірки посвідчення водія, реєстраційний документ на транспортний засіб, а у випадках, передбачених законодавством, - страховий поліс (сертифікат) про укладення договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів.

Поліцейський зобов`язаний поінформувати водія про конкретну причину зупинення ним транспортного засобу з детальним описом підстави зупинки, визначеної у цій статті.

Відповідачем була винесена постанова стосовно позивача за ознаками адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 126 КУпАП, за те, зокрема, що позивач не пред`явив для перевірки посвідчення водія відповідної категорії.

Надаючи оцінку правомірності дій працівників поліції у цій ситуації, суд враховує, що згідно з ч. 2 ст. 30 Закону України «Про національну поліцію» поліція для охорони прав і свобод людини, запобігання загрозам публічній безпеці і порядку або припинення їх порушення також застосовує в межах своєї компетенції поліцейські превентивні заходи та заходи примусу, визначені цим Законом.

Статтею 31 цього Закону передбачено, що поліція може застосовувати такі превентивні заходи, як, зокрема, перевірка документів особи та зупинення транспортного засобу.

Відповідно до положень ст.ст. 32, 35 Закону України «Про національну поліцію» поліцейський може зупиняти транспортні засоби у разі, якщо водій порушив ПДР або якщо транспортний засіб перебуває в розшуку. Поліцейський також має право вимагати в особи пред`явлення нею документів, якщо зовнішні ознаки особи чи транспортного засобу або дії особи дають достатні підстави вважати, що особа причетна до вчинення правопорушення, транспортний засіб може бути знаряддям чи об`єктом вчинення правопорушення.

У рішенні ЄСПЛ від 21 липня 2011 року по справі «Коробов проти України» Європейський суд з прав людини вказав, що при оцінці доказів суд, як правило, застосовує критерій доведення «поза розумним сумнівом». Проте, така доведеність може випливати із співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумпції факту.

Приймаючи рішення, суд керується саме цим принципом «поза розумним сумнівом», зміст якого також сформульований у пункті 43 рішення Європейського суду з прав людини від 14 лютого 2008 року у справі «Кобець проти України». Зокрема, доведення має випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпції, достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою.

Відповідач не надав суду доказів порушення позивачем ПДР, а отже, свого права на його зупинку і права на вимогу і перевірку документів.

В той же час, суд не вбачає порушення прав позивача у розгляді справи на місці зупинки транспортного засобу. Позивач не навів обставин, які у цьому випадку перешкоджали йому скористатися своїми правами, передбаченими ст. 286 КУпАП. Посилання позивача на норми ст.ст.245, 258, 268, 276, 283 КУпАП, Рішення Конституційного суду України від 26 травня 2015 року №5-рн/2015 суд вважає безпідставним.

Частиною третьою статті 286 КАС України визначено, що за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право: 1) залишити рішення суб`єкта владних повноважень без змін, а позовну заяву без задоволення; 2) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і надіслати справу на новий розгляд до компетентного органу (посадової особи); 3) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення; 4) змінити захід стягнення в межах, передбачених нормативним актом про відповідальність за адміністративне правопорушення, з тим, однак, щоб стягнення не було посилено.

З огляду на викладене, суд зазначає, що встановлені обставини свідчать про порушення відповідачем норм чинного законодавства, яке виразилося у безпідставній зупинці транспортного засобу та незаконній вимозі про надання позивачем посвідчення водія та реєстраційного документу на транспортний засіб, що виключає скоєння позивачем правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 126 КУпАП, та тягне за собою неправомірність винесеної постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення. За таких обставин суд дійшов висновку, що позовні вимоги слід задовольнити

Керуючись ст.ст. 2, 7, 9, 122, 126, 251, 280, 288, 293 КУпАП, ст.ст. 8-9, 72-77, 241, 242-246, 250, 286, 293, 295 КАС України, суд

В И Р І Ш И В:

Адміністративний позов ОСОБА_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 , до поліцейського служби реагування патрульної поліції № 3 Петропавлівського відділення поліції Павлоградського відділу поліції ГУНП в Дніпропетровській області Поєдінцева Вячеслава Олександровича , місце знаходження: 52700, вул. Соборна, 3 смт. Петропавлівка, про визнання незаконною та скасування постанови про накладення адміністративного стягнення задовольнити частково.

Скасувати постанову серії ДП18 № 360359 від 10.10.2019 про накладення адміністративного стягнення на ОСОБА_1 визнано винним у здійсненні правопорушення передбаченого ч.2 ст.126 КУпАП України.

У частині визнання протиправними дій сержанта поліції Петропавлівського ВП Павлоградського ВП ГУНП у Дніпропетровській області Поєдінцева Вячеслава Олександровича щодо розгляду справи стосовно ОСОБА_1 на місці зупинки транспортного засобу 10.10.2019 в смт Петропавлівка відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його складення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Строк на апеляційне оскарження також може бути поновлений в разі його пропуску з інших поважних причин.

Суддя П. О. Бурда