Справа № 460/2020/19
Суддя: Комшелюк Т.О.
Дата ухвалення: 2019-11-29 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

РІВНЕНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

і м е н е м У к р а ї н и

29 листопада 2019 року м. Рівне №460/2020/19

Рівненський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Комшелюк Т.О., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДФС у Рівненській області про визнання протиправною та скасування вимоги про сплату боргу (недоїмки),

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 (далі позивач), звернувся до Рівненського окружного адміністративного суду із позовом до Головного управління ДФС у Рівненській області (далі відповідач), про визнання протиправною та скасування вимоги ГУ ДФС у Рівненській області № Ф-1591 від 14.05.2019 року про сплату боргу (недоїмки) в сумі 5888,89грн. На обґрунтування позовних вимог зазначено, що позивач до 31.05.2019 перебував на обліку у відповідача як платник податків. 31.05.2019 позивачем прийнято рішення про припинення підприємницької діяльності. 10.02.2015 позивачем помилково поданий звіт за 2014 про нарахований єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, оскільки у період з 19.05.2014 по 01.06.2016 він був інвалідом 3 групи, і отримував пенсію по інвалідності. Оскільки позивач відноситься до категорії осіб звільнених від сплати за себе єдиного внеску, а заяв про добровільну участь у сплаті ЄСВ позивач до контролюючих органів не подавав, то відповідачем необґрунтовано не взято до уваги у контексті принципів належного урядування статус інваліда та протиправно нараховано суму ЄСВ до сплати. Відповідач не врахував всіх обставин щодо спірних відносин і не здійснив відповідні коригування, що має вплив на майновий інтерес позивача. Просить позовні вимоги задовольнити.

Відповідач подав відзив на позов в якому позовні вимоги не визнав. В обґрунтування своїх заперечень зазначив, що відповідач діяв відповідно до норм чинного законодавства, правил обліку та згідно процедур адміністрування ЄСВ, оскільки нарахування єдиного внеску проведено на підставі самостійно поданого звіту, що до того ж підтверджує добровільну участь позивача у сплаті ЄСВ, тому правові підстави для скасування вимоги про сплату боргу відсутні.

Позовна заява надійшла до суду 23.08.2019.

28.08.2019 ухвалою суду позов залишений без руху.

09.09.2019 від позивача надійшла заява про усунення недоліків позову.

21.10.2019 ухвалою суду відкрито провадження у справі та призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін.

Розглянувши надані документи і матеріали, заяви по суті справи, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів сукупно, суд виходить з огляду на таке.

Конституцією України передбачено (частина 2 статті 19), що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до частини 2 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Правові та організаційні засади забезпечення збору та обліку єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування (далі ЄСВ), умови та порядок його нарахування і сплати та повноваження органу, що здійснює його збір та ведення обліку регулюються Законом України від 08.07.2010 № 2464-VI «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» (далі Закон № 2464).

Інструкцією, що визначає процедуру нарахування і сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування (далі - єдиний внесок) страхувальниками, визначеними Законом № 2464, нарахування і сплати фінансових санкцій, стягнення заборгованості зі сплати страхових коштів органами доходів і зборів, є Інструкція про порядок нарахування і сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, затверджена наказом МФУ від 09.09.2013 № 455 (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) (далі Інструкція № 455).

Судом встановлено, що позивач був зареєстрований як фізична особа-підприємець з 30.06.1996 по 31.05.2019 та був платником єдиного внеску.

31.05.2019 за власним рішенням позивача, його підприємницька діяльність припинена.

Відповідно до відомостей облікової картки платника ЄСВ станом на 19.04.2019 за позивачем обліковано недоїмку зі сплати ЄСВ відповідно до самостійно поданої 10.02.2015 звітності про суми нарахованого ЄСВ за 2014 рік у сумі 5888,89грн.

Судом встановлено, що 10.02.2015 позивачем подано звіт за 2014 рік про суми нарахованого доходу застрахованих осіб та суми нарахованого єдиного внеску у сумі 5071,80грн.

Згідно довідки Рівненського об`єднаного управління ПФУ Рівненської області від 03.06.2019 № 828339/16, позивач перебував на обліку в управлінні ПФУ з 19.05.2014 по 01.06.2016 та отримував пенсію по інвалідності ІІІ групи.

Як стверджує позивач, звіт за 2014 рік про суми нарахованого доходу застрахованих осіб та суми нарахованого єдиного внеску у сумі 5071,80грн, ним поданий помилково.

Відповідно до пункту 2 частини 1 статті 1 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування», № 2464-VI від 8 липня 2010 року (далі Закон № 2464), єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування (далі - єдиний внесок) - консолідований страховий внесок, збір якого здійснюється до системи загальнообов`язкового державного соціального страхування в обов`язковому порядку та на регулярній основі з метою забезпечення захисту у випадках, передбачених законодавством, прав застрахованих осіб на отримання страхових виплат (послуг) за діючими видами загальнообов`язкового державного соціального страхування;

Пунктом 6 частини 1 статті 1 цього ж закону, недоїмка - сума єдиного внеску, своєчасно не нарахована та/або не сплачена у строки, встановлені цим Законом, обчислена органом доходів і зборів у випадках, передбачених цим Законом.

За змістом частини 2 Закону № 2464, дія цього Закону поширюється на відносини, що виникають під час провадження діяльності, пов`язаної із збором та веденням обліку єдиного внеску. Дія інших нормативно-правових актів може поширюватися на зазначені відносини лише у випадках, передбачених цим Законом, або в частині, що не суперечить цьому Закону.

Виключно цим Законом визначаються: принципи збору та ведення обліку єдиного внеску; платники єдиного внеску; порядок нарахування, обчислення та сплати єдиного внеску; розмір єдиного внеску; орган, що здійснює збір та веде облік єдиного внеску, його повноваження та відповідальність; склад, порядок ведення та використання даних Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування; порядок здійснення державного нагляду за збором та веденням обліку єдиного внеску.

Відповідно до пункту 4 частини першої статті 4 Закону № 2464, платниками єдиного внеску є ФОП, у тому числі ті, які обрали спрощену систему оподаткування, та члени сімей цих осіб, які беруть участь у провадженні ними підприємницької діяльності.

Особи, зазначені у пункті 4 частини першої цієї статті, які обрали спрощену систему оподаткування, звільняються від сплати за себе єдиного внеску, якщо вони є пенсіонерами за віком або інвалідами та отримують відповідно до закону пенсію або соціальну допомогу. Такі особи можуть бути платниками єдиного внеску виключно за умови їх добровільної участі у системі загальнообов`язкового державного соціального страхування (частина четверта статті 4 Закону № 2464).

Таким чином, за змістом цієї норми фізичні особи-підприємці, які обрали спрощену систему оподаткування, звільняються від сплати єдиного внеску за себе за умови, якщо такі особи є інвалідами та отримують відповідно до закону пенсію або соціальну допомогу.

Отже, позивач, який у період часу з 19.05.2014 по 01.06.2016 мав інвалідність та отримував пенсію по інвалідності ІІІ групи, за цей період був звільнений від сплати єдиного внеску за себе в силу закону.

Водночас, суд звертає увагу на те, що за період коли позивачу не було встановлено групу інвалідності, а саме з 01 січня 2014 року по 19 травня 2014 року, останнім повністю виконано свої зобов`язання зі сплати єдиного внеску, що підтверджується квитанції № ПН1701 від 10 червня 2019 року на суму 2754,19грн. Наведене також підтверджується особовою карткою платника податків.

Доводи відповідача про те, що позивач, подавши звіт 10.02.2015 за 2014 рік про суми нарахованого доходу застрахованих осіб та суми нарахованого єдиного внеску, фактично надав добровільну згоду на участь у системі загальнообов`язкового державного соціального страхування є неприйнятними, зважаючи на таке.

Добровільна сплата єдиного внеску та порядок укладення договорів про добровільну участь, встановлені розділом V Інструкції № 455 (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин).

Так, за приписами пунктів 5.1.-5.3 розділу V Інструкції № 455, на добровільну сплату єдиного внеску з деяких видів загальнообов`язкового державного соціального страхування мають право:

1) платники, зазначені у підпунктах 3, 4 пункту 2.1 розділу II цієї Інструкції, - на загальнообов`язкове державне соціальне страхування у зв`язку з тимчасовою втратою працездатності та витратами, зумовленими похованням, та/або від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності;

2) члени фермерського господарства, особистого селянського господарства - на загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття, у зв`язку з тимчасовою втратою працездатності та витратами, зумовленими похованням, від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності, та пенсійне страхування;3) громадяни України, які працюють за межами України, - на загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття, у зв`язку з тимчасовою втратою працездатності та витратами, зумовленими похованням;

4) особи, які досягли 16-річного віку та не належать до платників єдиного внеску, визначених підпунктами 3 - 15 пункту 2.1 розділу II цієї Інструкції, у тому числі іноземці та особи без громадянства, які постійно проживають або працюють в Україні, громадяни України, які працюють або постійно проживають за межами України, якщо інше не встановлено міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування.

Особи, зазначені у підпунктах 1 - 4 пункту 5.1 цього розділу, подають до органів доходів і зборів за місцем проживання:

заяву про добровільну участь у системі загальнообов`язкового державного соціального страхування за формою згідно з додатком 2, в якій зазначають, у якому виді загальнообов`язкового державного соціального страхування вони бажають брати участь;

копії таких документів:

документа, що засвідчує реєстрацію в Державному реєстрі фізичних осіб - платників податків (за наявності);

трудової книжки (за наявності);

документа, що посвідчує особу.

Особи, зазначені у підпункті 1 пункту 5.1 цього розділу, надають також копію виписки з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців або іншого документа, що підтверджує право на зайняття відповідною діяльністю.

Особи, зазначені у підпункті 2 пункту 5.1 цього розділу, надають також документ, що підтверджує їх членство у такому господарстві.

Особи, зазначені у підпункті 3 пункту 5.1 цього розділу, надають документ уповноваженого органу, який підтверджує роботу особи в країні, де він перебуває, та що ця особа не є застрахованою у відповідній системі соціального страхування. Зазначений документ повинен бути легалізований посольством (консульством) України, юрисдикція якого поширюється на країну, де працює така особа.

З особою, яка подала заяву про добровільну участь у системі загальнообов`язкового державного соціального страхування, після перевірки викладених у заяві відомостей органом доходів і зборів у строк не пізніше ніж 30 календарних днів з дня отримання заяви укладається договір про добровільну участь відповідно до типового договору про добровільну участь у системі загальнообов`язкового державного соціального страхування, наведеного у додатку 3 до цієї Інструкції.

Договір про добровільну участь набирає чинності з дня його підписання.

Договором про добровільну участь може бути передбачена одноразова сплата особою єдиного внеску за попередні періоди, в яких особа не підлягала загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню (у тому числі за період з 01 січня 2004 року по 31 грудня 2010 року). При цьому сума сплаченого єдиного внеску за кожен місяць такого періоду не може бути меншою за мінімальний страховий внесок та більшою за суму єдиного внеску, обчисленого, виходячи з максимальної величини бази нарахування єдиного внеску, встановлених на дату укладення договору.

Одноразова сплата особою єдиного внеску за попередні періоди, передбачена абзацом третім цього пункту, може бути здійснена за окремим договором, укладеним у порядку, передбаченому частинами першою, третьою та четвертою статті 10 Закону.

Таким чином, добровільна участь особи, яка виявила бажання бути платником єдиного внеску, передбачає собою укладення договору (окремого договору) на добровільну участь у системі загальнообов`язкового державного соціального страхування.

У матеріалах справи відсутній договір чи окремий договір про добровільну участь позивача у системі загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Отже, відповідачем не доведено обставини щодо обов`язку сплати ЄСВ з боку позивача у період з 19.05.2014 по 01.06.2016. А помилкова подача позивачем звіту за 2014 рік не свідчить про його добровільну участь у системі страхування.

Враховуючи встановлені обставини та досліджені докази, суд дійшов висновку, що позивачем в повній мірі доведено обґрунтованість позовних вимог, натомість відповідач не довів правомірність прийнятого рішення, тому позовні вимоги належать до задоволення повністю.

Згідно частини 1 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України, у разі задоволення позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, що належать відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі.

Враховуючи, що позивачем сплачений судовий збір у сумі 768,40грн згідно квитанції від 23.08.2019 № 0.0..1, оригінал якої знаходиться у матеріалах справи, суд дійшов висновку про необхідність стягнення на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань відповідача судові витрати, що складаються із суми сплаченого судового збору.

Керуючись статтями 241-246 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

В И Р І Ш И В :

Позовну заяву ОСОБА_1 до Головного управління ДФС у Рівненській області про визнання протиправною та скасування вимоги про сплату боргу задовольнити.

Визнати протиправною та скасувати вимогу Головного управління ДФС у Рівненській області № Ф-1591 від 14.05.2019 року про сплату боргу (недоїмки) в сумі 5888,89грн в повному обсязі.

Стягнути на користь ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень Головного управління ДФС у Рівненській області судовий збір у сумі 768,40грн (сімсот шістдесят вісім гривень 40коп).

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Апеляційна скарга подається до Восьмого апеляційного адміністративного суду через Рівненський окружний адміністративний суд.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасники справи:

1) позивач - ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_1 );

2) відповідач - Головне управління ДФС у Рівненській області (33023, Рівненська обл., м. Рівне, вул. Відінська, 12; ).

Повний текст судового рішення складений 29 листопада 2019 року.

Суддя Комшелюк Т.О.