Справа № 520/5665/19
Суддя: Мінаєва О.М.
Дата ухвалення: 2019-11-21 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 листопада 2019 р. Справа № 520/5665/19
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Мінаєвої О.М.

суддів: Макаренко Я.М. , Бегунца А.О.

за участю секретаря судового засідання Лисенко К.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Головного управління Національної поліції в Харківській області на рішення Харківського окружного адміністративного суду від 26.07.2019 року, головуючий суддя І інстанції: Шляхова О.М., м. Харків, повний текст складено 26.07.19 року по справі № 520/5665/19

за позовом ОСОБА_1

до Головного управління Національної поліції в Харківській області

про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

Позивач, ОСОБА_1 , звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом, в якому просив:

- визнати протиправною бездіяльність Головного управління Національної поліції в Харківській області щодо невключення до стажу служби ОСОБА_1 у пільговому обчисленні та для призначення пенсії, який визначений наказом від 27.11.2018 р. №309 о/с, часу служби в підрозділах карного розшуку в період з 11.06.1999 р. по 25.09.2006 р. та з 05.09.2007 р. по 27.07.2011 р.;

- зобов`язати Головне управління Національної поліції в Харківській області внести зміни до наказу від 27.11.2018 р. № 309 о/с в частині звільнення ОСОБА_1 та включити до його вислуги років у пільговому обчисленні час служби в підрозділах карного розшуку ОВС України в період з 11.06.1999 р. по 25.09.2006 р. та з 05.09.2007 р. по 27.07.2011 р. з розрахунку один місяць служби за півтора місяці.

Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 26.07.2019 року по справі №520/5665/19 позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено.

Відповідач, Головне управління Національної поліції в Харківській області, не погодився з рішенням суду першої інстанції та подав апеляційну скаргу. Свою незгоду з рішенням суду обґрунтовує тим, що судом першої інстанції при прийнятті оскаржуваного рішення порушено норми матеріального та процесуального права, а висновки суду не відповідають обставинам справи. Відповідач фактично наголошує на тому, що посади, на яких проходив службу позивач 11.06.1999 р. по 25.09.2006 р. та з 05.09.2007 р. по 27.07.2011 р., відносяться до посад, які забезпечували діяльність підрозділів карного розшуку, а відтак, не відносяться до тих посад, служба на яких зараховується на пільгових умовах. Окрім того, зазначає, що позивач пропустив строк звернення з позовом до суду, передбачений ч. 5 ст. 122 Кодексу адміністративного судочинства України. Просить суд апеляційної інстанції скасувати рішення Харківського окружного адміністративного суду від 26.07.2019 року у справі №520/5665/19 та прийняти нове рішення, яким в задоволенні позову відмовити.

Представник позивача в судовому засіданні проти апеляційної скарги заперечував, просив суд залишити без змін рішення суду першої інстанції.

Представник відповідача в судовому засіданні підтримав доводи апеляційної скарги, просить суд апеляційної інстанції скасувати рішення суду першої інстанції, прийняти нову постанову, якою відмовити в задоволенні позову.

Колегія суддів, розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи і обговоривши доводи апеляційної скарги, дослідивши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, вважає за необхідне апеляційну скаргу задовольнити частково з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 проходив службу в органах внутрішніх справ з 30.07.1994 року по 06.11.2015 року. У зв`язку із ліквідацією територіальних органів Міністерства внутрішніх справ України та набранням чинності Закону України "Про Національну поліцію", з 15 листопада 2015 року по день звільнення позивач проходив службу в підрозділах Національній поліції України.

Згідно послужного списку в певні періоди проходження служби в органах внутрішніх справ ОСОБА_1 обіймав такі посади: з 11.06.1999 р. до 22.02.2002 - старшого оперуповноваженого контрольно - методичного відділу управління карного розшуку УМВС України в Луганській області; з 22.02.2002 до 25.09.2006 заступника начальника контрольно - методичного відділу управління карного розшуку УМВС України в Луганській області; з 05.09.2007 до 06.11.2015 - начальника відділу організації та аналізу діяльності карного розшуку УКР ГУМВС України в Харківській області.

Наказом Головного управління Національної поліції в Харківській області від 27.11.2018 року №309 позивач звільнений зі служби в поліції відповідно до пункту 2 частини 1 статті 77 (через хворобу) Закону України «Про національну поліцію», з 30.11.2018 року.

Згідно вказаного наказу стаж служби в поліції на день звільнення для встановлення поліцейському надбавки за вислугу років та надання додаткової оплачуваної відпустки складає 24 рок. 04 міс. 00 дн. у календарному обчисленні та для виплати одноразової грошової допомоги при звільненні - 24 рок. 04 міс. 00 дн., у пільговому обчисленні та для призначення пенсії - 24 рок. 09 міс. 20 дн.

З метою підготовки документів для призначення пенсії за вислугу років управлінням кадрового забезпечення ГУНП в Харківській області підготовлено позивачу розрахунок вислуги років на пенсію. Після ознайомлення з вказаним розрахунком позивач встановив, що період проходження ним служби в управлінні карного розшуку УМВС України в Луганській області з 11 червня 1999 року до 25 вересня 2006 року, а також в управлінні карного розшуку ГУМВС України в Харківській області з 05 вересня 2007 року по 27 липня 2011 року розраховано не на пільгових умовах. Тобто розрахунок стажу служби в поліції на день звільнення у пільговому обчисленні зазначено в наказі від 27.11.2018 року №309 на думку позивача, неправильно.

30 листопада 2018 року ОСОБА_1 звернувся із заявою до керівництва Головного управління Національної поліції в Харківській області з проханням провести розрахунок періоду його служби в підрозділах карного розшуку в період з 11.06.1999 р. до 25.09.2006 р. та з 05.09.2007 р. по 27.07.2011 р. у пільговому обчисленні з розрахунку один місяць служби за півтора місяця.

Листом від 07.12.2018 р. № П-1208/1 19/01/12-2018 керівництво ГУНП в Харківській області повідомило, що постановою Кабінету Міністрів України від 16.11.2001 р. № 1497 підпункт «в» пункту 3 постанови Кабінету Міністрів України від 17.07.1992 р. № 393 «Про порядок обчислення вислуги років, призначення та виплати пенсій і грошової допомоги особам офіцерського складу, прапорщикам, мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ та членам їхніх сімей» доповнено абзацом, згідно якого час проходження служби особами рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ у підрозділах карного розшуку за переліком посад і умовами, що визначаються Міністром внутрішніх справ, зараховується до вислуги років на пільгових умовах з розрахунку один місяць служби за півтора місяці. У листі також повідомлено, що наказом МВС України від 29.07.2008 р. № 361 затверджено перелік посад працівників підрозділів карною розшуку (у тому числі боротьби зі злочинними посяганнями на вантажі), окремо визначених посад карного розшуку (у тому числі боротьби зі злочинними посяганнями на вантажі) органів внутрішніх справ, за якими зараховується час проходження служби на пільгових умовах з розрахунку один місяць служби за півтора місяця, крім усіх посад режимно-секретних, кадрових та інших підрозділів, які виконують функції із забезпечення діяльності підрозділів карного розшуку. У відповіді зазначено, що належність посади до вказаного вище переліку посад підрозділів карного розшуку, що дає право на встановлення пільгової вислуги, встановлювалася на підставі посадових обов`язків особи та положень про структурний підрозділ, в якому вона проходила службу. Відповідач зазначив, що ОСОБА_1 проходив службу у підрозділах карного розшуку, які забезпечували його діяльність, а отже відсутні підстави для зарахування часу проходження служби на пільгових умовах з розрахунку один місяць служби за півтора місяці.

Позивач, вважаючи вказану відмову протиправною, 05.06.2019 року звернувся до суду із позовом.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що при звільненні ОСОБА_1 відповідач був зобов`язаний визначити стаж служби позивача на пільгових умовах за відповідні періоди, та внести зміни до наказу від 27.11.2018 р. № 309 о/с в частині обчислення стажу.

Крім того, суд першої інстанції, приймаючи рішення у справі, не перевірив дотримання позивачем строку передбаченого ч. 5 ст. 122 Кодексу адміністративного судочинства України. Суд першої інстанції дійшов помилкового висновку, що предметом спору є перерахунок пенсійних виплат.

Даючи оцінку висновку суду про застосування шестимісячного строку звернення до суду з даним позовом, колегія суддів не погоджується з таким висновком суду першої інстанції з огляду на таке.

Відповідно до ч. 1 ст. 122 Кодексу адміністративного судочинства України позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Згідно з ч. 2 ст. 122 Кодексу адміністративного судочинства України, для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

У відповідності до вимог ч. 3 ст. 122 Кодексу адміністративного судочинства України, для захисту прав, свобод та інтересів особи цим Кодексом іншими законами можуть встановлюватися інші строки для звернення до адміністративного суду, які, якщо не встановлено інше, обчислюються з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ч.5 ст. 122 Кодексу адміністративного судочинства України для звернення до суду у справах щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби встановлюється місячний строк.

За загальним правилом перебіг строку на звернення до адміністративного суду починається від дня виникнення права на адміністративний позов, тобто коли особа дізналася або могла дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів. День, коли особа дізналася про порушення свого права - це встановлений доказами день, коли позивач дізнався про рішення, дію чи бездіяльність, внаслідок якої відбулося порушення його прав, свобод чи інтересів. Цим днем може бути, зокрема, - день, коли мало бути прийняте рішення (вчинено дію), якщо таке рішення (дія) не було прийняте (не була вчинена).

Тобто, для правильного вирішення питання щодо дотримання позивачем приписів Кодексу адміністративного судочинства України щодо визначення строку звернення до адміністративного суду є визначення предмету позову та дата виникнення спірних відносин.

Предметом позову в даному випадку є зобов`язання Головного управління Національної поліції в Харківській області внести зміни до наказу від 27.11.2018 р. № 309 о/с в частині звільнення позивача та включити до його вислуги років у пільговому обчисленні час служби в підрозділах карного розшуку ОВС України в період з 11.06.1999 р. по 25.09.2006 р. та з 05.09.2007 р. по 27.07.2011 р. з розрахунку один місяць служби за півтора місяці.

Отже, для звернення до суду із вказаними вимогами відповідно до ч. 5 ст. 122 Кодексу адміністративного судочинства України встановлюється місячний термін з дня, коли позивач дізнався або повинен був дізнатись про порушення його прав та інтересів.

З матеріалів справи встановлено, що позивач 30.11.2018 року отримав власноруч наказ про звільнення його з Національної поліції, про, що свідчить розписка у витягі із наказу від 27.11.2018 р. № 309 о/с (а.с. 56). 30.11.2018 року позивач звернувся із заявою до Головного управління Національної поліції в Харківській області з проханням провести розрахунок періоду його служби в підрозділах карного розшуку в пільговому обчисленні з розрахунком один місяць служби за півтора місяця. 07.12.2018 року Головне управління Національної поліції в Харківській області листом №П-1208/119/01/12-2018 повідомило позивача про відсутність підстав для зарахування часу проходження служби на пільгових умовах з розрахунком один місяць служби за півтора місяця.

Колегія суддів звертає увагу на те, що позивач звернувся до суду із позовом лише 05 червня 2019 року, чим порушив строки для звернення до суду, встановлені частиною 5 статтею 122 Кодексу адміністративного судочинства України.

В обґрунтування поважності причин пропуску строку звернення до суду позивач вказує, що ним не порушено шестимісячний строк звернення до суду, а також зазначає, що після звільнення з Національної поліції, позивач був змушений приділити значну кількість свого часу для відновлення стану здоров`я, що полягало в проходженні різноманітних медичних обстежень, перебуванні на стаціонарному лікуванні протягом певного періоду часу в медичних закладах.

У відповідності ч. 1 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. Колегія суддів зазначає, що позивач не надав докази перебування його в медичних закладах, і об`єктивну неможливість звернення до суду.

Частиною другою статті 6 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Закон України «Про судоустрій і статус суддів» встановлює, що правосуддя в Україні здійснюється на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів та спрямоване на забезпечення права кожного на справедливий суд.

Практика Європейського суду з прав людини також свідчить про те, що право на звернення до суду не є абсолютним і може бути обмеженим, в тому числі і встановленням строків на звернення до суду за захистом порушених прав (справа "Стаббігс на інші проти Великобританії", справа "Девеер проти Бельгії").

У рішенні «Міраґаль Есколано та інші проти Іспанії» від 25.01.2000 року Європейський суд зазначив про те, що строки позовної давності, яких заявники мають дотримуватися при поданні скарг, спрямовані на те, щоб забезпечити належне здійснення правосуддя і дотримання принципів правової певності. Сторонам у провадженні слід очікувати, що ці норми будуть застосовними.

Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях зазначає про те, що процесуальні строки (строки позовної давності) є обов`язковими для дотримання. Правила регулювання строків для подання скарги, безумовно, мають на меті забезпечення належного відправлення правосуддя і дотримання принципу юридичної визначеності. Зацікавлені особи повинні розраховувати на те, що ці правила будуть застосовані (рішення Європейського суду у справі «Перез де Рада Каванілес проти Іспанії» від 28.10.1998 року, заява № 28090/95, пункт 45). Реалізуючи пункт 1 статті 6 Конвенції, кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких - не допустити судовий процес у безладний рух.

Суд апеляційної інстанції зазначає, що встановлення строків звернення до суду з відповідними позовними заявами законом передбачено з метою дисциплінування учасників адміністративного судочинства та своєчасного виконання ними передбачених Кодексом адміністративного судочинства України певних процесуальних дій. Інститут строків в адміністративному процесі сприяє досягненню юридичної визначеності у публічно-правових відносинах, а також стимулює учасників адміністративного процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов`язків. Ці строки обмежують час, протягом якого такі правовідносини можуть вважатися спірними; після їх завершення, якщо ніхто не звернувся до суду за вирішенням спору, відносини стають стабільними.

Разом з цим, пропущення строків звернення до адміністративного суду не є безумовною підставою для застосування наслідків порушення цих строків, оскільки суд може визнати причину пропуску таких строків поважною і в такому випадку справа розглядається і вирішується в порядку, встановленому Кодексом адміністративного судочинства України.

Поважними причинами визнаються лише ті обставини, які були чи об`єктивно є непереборними, тобто не залежать від волевиявлення особи, що звернулась з адміністративним позовом, пов`язані з дійсно істотними обставинами, перешкодами чи труднощами, що унеможливили своєчасне звернення до суду. Такі обставини мають бути підтверджені відповідними та належними доказами

Водночас, обов`язок доведення обставин, з якими сторона пов`язує поважність причин пропуску строків звернення до суду, покладається на особу, яка звернулась до суду.

Разом з тим, колегія суддів зазначає, що позивачем не надано доказів про поважність причин пропуску строку звернення до суду з даним позовом, які б унеможливили своєчасне звернення за судовим захистом до суду першої інстанції.

Згідно ч. ч. 3, 4 ст. 123 Кодексу адміністративного судочинства України якщо факт пропуску позивачем строку звернення до адміністративного суду буде виявлено судом після відкриття провадження в адміністративній справі і позивач не заявить про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані ним у заяві, будуть визнані судом неповажними, суд залишає позовну заяву без розгляду. Якщо після відкриття провадження у справі суд дійде висновку, що викладений в ухвалі про відкриття провадження у справі висновок суду про визнання поважними причин пропуску строку звернення до адміністративного суду був передчасним, і суд не знайде інших підстав для визнання причин пропуску строку звернення до адміністративного суду поважними, суд залишає позовну заяву без розгляду.

Таким чином, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що суд першої інстанції при ухваленні рішення допустив порушення норм процесуального права, помилково вирішивши по суті спір за позовною заявою, яка підлягала залишенню без розгляду у зв`язку з пропуском строків звернення до суду.

Згідно п. 3 ч. 1 ст. 315 Кодексу адміністративного судочинства України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і у відповідній частині закрити провадження у справі повністю або частково або залишити позовну заяву без розгляду повністю або частково.

Відповідно до ч. 1 ст. 319 Кодексу адміністративного судочинства України судове рішення першої інстанції, яким закінчено розгляд справи, підлягає скасуванню повністю або частково в апеляційному порядку і позовна заява залишається без розгляду з підстав, встановлених 240 цього Кодексу.

Пунктом 8 частини 1 статті 240 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що суд своєю ухвалою залишає позовну заяву без розгляду з підстав, визначених частинами третьою та четвертою статті 123 цього Кодексу, зміст яких зазначено вище.

За таких обставин колегія суддів приходить до висновку про необхідність часткового задоволення апеляційної скарги та скасування рішення суду першої інстанції із залишенням позовної заяви без розгляду.

Керуючись ст. ст. 240, 245, 246, 250, 315, 319, 321, 322, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління Національної поліції в Харківській області задовольнити частково.

Рішення Харківського окружного адміністративного суду від 26.07.2019 року по справі № 520/5665/19 скасувати.

Позовну заяву ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Харківській області про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії залишити без розгляду.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий суддя (підпис)О.М. Мінаєва
Судді(підпис) (підпис) Я.М. Макаренко А.О. Бегунц
Постанова складена в повному обсязі 27.11.19 р.