Справа № 120/3169/19-а
Суддя: Охрімчук І.Г.
Дата ухвалення: 2019-11-26 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 120/3169/19-а Головуючий у 1-й інстанції: Шаповалова Тетяна Михайлівна

Суддя-доповідач: Охрімчук І.Г.

26 листопада 2019 року

м. Вінниця

Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Охрімчук І.Г.

суддів: Смілянця Е. С. Капустинського М.М.

за участю:

секретаря судового засідання: Михайленко К. Т.,

представників сторін, третьої особи

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Вінницького окружного адміністративного суду від 07 жовтня 2019 року (повний текст судового рішення складено 07.10.2019 року, м. Вінниця) у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Калинівської міської ради Вінницької області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору ОСОБА_2 про визнання протиправним та скасування рішення -,

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернулась до Вінницького окружного адміністративного суду з адміністративним позовом, у якому просила визнати протиправним та скасувати рішення №85 від 16.05.2018 року 37 сесії 7-го скликання Калинівської міської ради «Про внесення змін до деяких рішень міської ради та виконавчого комітету», яким внесено зміни в п.1 рішення 4-ї сесії 5-го скликання від 27.10.2006 року «Про приватизацію земельних ділянок громадянами м.Калинівки» в частині передачі безоплатно у власність земельної ділянки гр. ОСОБА_2 , змінивши площу земельної ділянки з 0,10 га до 0,05 га.

Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач зазначила, що оспорюване рішення №85, 37 сесії 7-го скликання Калинівської міської ради від 16.05.2018 року «Про внесення змін до деяких рішень міської ради та виконавчого комітету», яким рада вирішила внести зміни п.2.1. в п.п. 1 рішення 4-ї сесії 5-го скликання від 27.10.2006 року «Про приватизацію земельних ділянок громадянами м. Калинівки» в частині передачі безоплатно у власність земельної ділянки гр. ОСОБА_2 , змінивши площу земельної ділянки з 0,10 га до 0,05 га, порушує право позивача на безоплатну приватизацію земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства по АДРЕСА_1 , яка перейшла їй у користування та на підставі цивільно-правової угоди, оскільки фактично зазначеним рішенням № 85 Калинівська міська рада надала земельну ділянку ОСОБА_2 площею 0,05 га із земельної ділянки по АДРЕСА_1 , вважаючи, зазначена земельна ділянка, орієнтовною площею 0,10 га зазначена в технічному паспорті на будинок АДРЕСА_1 , як « город » - належить до земель комунальної власності на підставі рішення виконкому Калинівської міської ради народних депутатів від 19.02.1988 року № 352, прийнятою за заявою ОСОБА_3 , за яким було закріплено в постійне користування земельну ділянку загальною площею 0,1166 га по АДРЕСА_1 .

Ухвалою Вінницького окружного адміністративного суду від 07.10.2019 року у відкритті провадження в адміністративній справі за позовом ОСОБА_1 до Калинівської міської ради, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору ОСОБА_2 , про визнання протиправним та скасування рішення - відмовлено. Роз`яснено позивачу, що даний спір підпадає під юрисдикцію місцевого загального суду та має розглядатись за правилами цивільного судочинства.

Не погоджуючись із судовим рішенням суду першої інстанції, позивачка звернулася до суду з апеляційною скаргою, в якій просить суд скасувати ухвалу суду першої інстанції від 07.10.2019 року та направити дану справу до суду першої інстанції для продовження розгляду. Вимоги апеляційної скарги зазначила, що предметом оскарження є рішення №142 від 20.07.2017 року 23 сесії 7-го скликання Калинівської міської ради, яким було надано дозвіл на виготовлення проектів землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки. Таким чином, в даній справі первинним є спір, який ґрунтується на протиправності дій суб`єкта повноважень, що наділений владними функціями приймати рішення про надання дозволу на виготовлення проектів землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки, а не спір про право на земельну ділянку. Крім того, спірні правовідносини не носять цивільно-правовий характер, не породжують спір про право, як дійшов помилкового висновку суд першої інстанції, а стосуються перевірки правомірності дій відповідача, який здійснює владні управлінські функції.

Ухвалою суду апеляційної інстанції від 01.11.2019 року відкрито апеляційне провадження по справі, а ухвалою суду від 13.11.2019 року призначено до апеляційного розгляду.

Відповідач, правом подати відзив на апеляційну скаргу не скористався, інших заяв чи клопотань суду теж не надав.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, колегія суддів прийшла до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що позивачка за договором купівлі-продажу від 01.02.2017 року, посвідченого приватним нотаріусом Вінницького міського нотаріального округу, купила у ОСОБА_4 житловий будинок з господарськими будівлями АДРЕСА_1 на земельній ділянці площею 0,1000 га, кадастровий номер :01:067:0075, надану для будівництва і обслуговування житлового будинку господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), яка перебуває у комунальній власності, оскільки рішення про її приватизацію не приймалося та знаходилася у користуванні продавця на підставі чинного законодавства.

Позивачка зверталася до Калинівської міської ради із заявою про надання дозволу на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки по АДРЕСА_1 для ведення особистого селянського господарства, орієнтовною площею 0,08 га. Але відповідного рішення міською радою прийнято не було.

Рішенням № 85, 37 сесії 7-го скликання Калинівської міської ради від 16.05.2018 року «Про внесення змін до деяких рішень міської ради та виконавчого комітету», рада п. 2.1. вирішила внести зміни в п.п. 1 рішення 4-ї сесії 5-го скликання від 27.10.2006 року «Про приватизацію земельних ділянок громадянами м. Калинівки» в частині передачі безоплатно у власність земельної ділянки гр. ОСОБА_2 , змінивши площу земельної ділянки з 0,10 га на 0,05 га для ведення особистого селянського господарства, користувачем якої згідно вимог закону він не був та зазначена земельна ділянка знаходиться за іншою юридичною адресою АДРЕСА_4 .

За захистом порушених прав, позивачка звернулася до суду з даним позовом.

Відмовляючи у відкритті провадження, суд першої інстанції дійшов висновку, що в даному випадку, позивач звернулася до суду для захисту порушеного, на її думку, права на приватизацію земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства по АДРЕСА_1 , яка перейшла їй у користування на підставі цивільно-правової угоди, а саме договору купівлі-продажу від 1 лютого 2017 року житлового будинку з господарськими спорудами. Суд дійшов висновку, що предметом розгляду в даній справі є не стільки дії органу місцевого самоврядування як суб`єкта, наділеного владно-управлінськими функціями, скільки приватний інтерес позивача щодо оформлення права власності на земельну ділянку під належними їй на праві приватної власності об`єктами нерухомості, що свідчить про приватноправовий характер. Тому, такий спір підлягає розгляду за правилами передбаченими Цивільним процесуальним кодексом України, місцевим загальним судом.

Колегія суддів, дослідивши та перевіривши матеріали справи, не погоджується з висновками суду першої інстанції, з огляду на наступне.

Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року (далі - Конвенція) кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Згідно із ч. 2 ст. 2 КАС України (тут і далі - у редакції, чинній на час прийняття оскаржуваних рішень) до адміністративних судів можуть бути оскаржені будь-які рішення, дії чи бездіяльність суб`єктів владних повноважень, крім випадків, коли щодо таких рішень, дій чи бездіяльності Конституцією чи законами України встановлено інший порядок судового провадження.

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 171 КАС України, суддя після одержання позовної заяви з`ясовує, чи належить позовну заяву розглядати за правилами адміністративного судочинства і чи подано позовну заяву з дотриманням правил підсудності. У випадку коли позов не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства, суддя відмовляє у відкритті провадження у справі (п.1 ч.1 ст.170 КАС України).

Розглядаючи питання щодо визначення юрисдикції, в межах якої має розглядатись цей спір, колегія суддів вважає за необхідне зазначити таке.

Пунктом 1 ч. 1 ст. 4 КАС України передбачено, що адміністративна справа - переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір. Публічно-правовий спір - це спір, у якому хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції, в тому числі на виконання делегованих повноважень, і спір виник у зв`язку із виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій (абз. 2 п.2 ч.1 ст.4 КАС України).

На підставі п. 7 ч. 1 ст. 3 КАС України суб`єктом владних повноважень є орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їх посадова чи службова особа, інший суб`єкт при здійсненні ними публічно-владних управлінських функцій на основі законодавства, у тому числі на виконання делегованих повноважень.

Відповідно до ч. 2 ст. 4 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на всі публічно-правові спори, крім спорів, для яких законом установлений інший порядок судового вирішення.

Пунктом 1 ч. 2 ст. 17 КАС України визначено, що юрисдикція адміністративних судів поширюється на публічно-правові спори, зокрема спори фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи правових актів індивідуальної дії), дій чи бездіяльності.

Наведені норми КАСУ узгоджуються з положеннями ст. 2, 4 та 19 КАС України (у редакції, чинній з 15 грудня 2017 року), якими визначено завдання та основні засади адміністративного судочинства, зміст публічно-правового спору та справи, на які поширюється юрисдикція адміністративних судів. Таким чином, до компетенції адміністративних судів належать спори фізичних чи юридичних осіб з органом державної влади, органом місцевого самоврядування, їхньою посадовою або службовою особою, предметом яких є перевірка законності рішень, дій чи бездіяльності цих органів (осіб), прийнятих або вчинених ними під час здійснення владних управлінських функцій, крім спорів, для яких законом установлений інший порядок судового вирішення.

Слід враховувати, що відповідно до п. 4 ч. 4 ст. 17 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 2 червня 2016 року № 1402-VIII, єдність системи судоустрою забезпечується, в тому числі єдністю судової практики. Згідно ч. 1 ст. 36 Закону № 1402-VIII, Верховний Суд є найвищим судом у системі судоустрою України, який забезпечує сталість та єдність судової практики у порядку та спосіб, визначені процесуальним законом. Пунктом 6 ч. 2 ст. 36 Закону № 1402-VIII передбачено, що Верховний Суд забезпечує однакове застосування норм права судами різних спеціалізацій у порядку та спосіб, визначені процесуальним законом. Нормою ч. 5 ст. 242 КАС України, встановлено, що при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Правило подібного змісту містить ч. 6 ст.13 Закону № 1402-VIII, в силу якого, висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, враховуються іншими судами при застосуванні таких норм права. Згідно ч. 6 ст. 346 КАС України, завдання забезпечувати єдність судової практики із питань предметної юрисдикції судових спорів покладено на Велику Палату Верховного Суду.

У п. 22 Постанови від 4 вересня 2018 року (справа № 823/2042/16, провадження № 11-377апп18) Велика Палата Верховного Суду дійшла правового висновку, що критеріями розмежування судової юрисдикції, тобто передбаченими законом умовами, за яких певна справа підлягає розгляду за правилами того чи іншого виду судочинства, є суб`єктний склад спірних правовідносин, предмет спору та характер спірних матеріальних правовідносин у їх сукупності. Крім того, таким критерієм може бути пряма вказівка в законі на вид судочинства, у якому розглядається визначена категорія справ.

Встановлено, в даному випадку, що відповідач у справі є органом місцевого самоврядування. Проте, із урахуванням трьох наведених вище критеріїв для розмежування судової юрисдикції, необхідно врахувати, що помилковим є поширення юрисдикції адміністративних судів на усі спори, стороною яких є суб`єкт владних повноважень, оскільки при вирішенні питання про розмежування компетенції судів щодо розгляду справ недостатньо застосування виключно формального критерію - визначення суб`єктного складу спірних правовідносин. Необхідною ознакою суб`єкта владних повноважень є здійснення ним публічно-владних управлінських функцій. Ці функції суб`єкт повинен виконувати саме в тих правовідносинах, у яких виник спір (висновок узгоджується із правовим висновком, що міститься у п. п. 28 - 29 Постанови Велика Палата Верховного Суду від 4 вересня 2018 року справа № 823/2042/16, провадження № 11-377апп18).

Аналізуючи зміст позовної заяви слід враховувати, що предметом спору у цій справі, що розглядається, є перевірка законності рішення №85 від 16.05.2018 року 37 сесії 7-го скликання Калинівської міської ради «Про внесення змін до деяких рішень міської ради та виконавчого комітету», яким внесено зміни в п.1 рішення 4-ї сесії 5-го скликання від 27.10.2006 року «Про приватизацію земельних ділянок громадянами м.Калинівки» в частині передачі безоплатно у власність земельної ділянки гр. ОСОБА_2 , змінивши площу земельної ділянки з 0,10 га до 0,05 га, тобто вирішується питання щодо земельної ділянки право власності чи користування на яку не зареєстровано і яка є суміжною із земельною ділянкою, що є в користуванні позивачки, право власності чи користування на яку також не зареєстроване.

Суд першої інстанції наголосив на тому, що позовні вимоги у справі спрямовані на захист майнового права на конкретну земельну ділянку, що вже перебуває у користуванні позивача з огляду на розташування на ній належного їй об`єкта приватної власності (будинку та господарських будівель). Метою пред`явлення позову є усунення перешкод в оформленні права власності на земельну ділянку, на яку, на думку позивача, вона має право.

Суд апеляційної інстанції не встановив обставин наявності майнового права на спірну земельну ділянку, доказів перебування її в користуванні чи власності позивача чи іншої особи, оскільки в справі йдеться мова про земельну ділянку за іншою адресою. Земельна ділянка, з розташованими на ній будинком та господарськими будівлями належними позивачці знаходиться по АДРЕСА_1 . Рішення органу місцевого самоврядування, яке оскаржує позивачка стосується земельної ділянки по АДРЕСА_4 , яка є суміжною із земельною ділянкою позивачки і належить до комунальної власності

Порядок переходу права на земельну ділянку в разі набуття права на житловий будинок, будівлю або споруду визначено статтею 377 ЦК України, приписи якої кореспондуються зі статтею 120 ЗК України, за змістом яких до особи, яка набула право власності на житловий будинок, будівлю або споруду, переходить право власності, право користування на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення в обсязі та на умовах, установлених для попереднього землевласника (землекористувача). Разом з тим, якщо житловий будинок, будівля або споруда розміщені на земельній ділянці, що перебуває у користуванні, то в разі набуття права власності на ці об`єкти до набувача переходить право користування земельною ділянкою, на якій вони розміщені, на тих самих умовах і в тому ж обсязі, що були у попереднього землекористувача.

Згідно з принципом єдності юридичної долі земельної ділянки та розташованих на ній будинку, споруди (зміст якого розкривається у статті 120 ЗК України та статті 377 ЦК України) особа, яка законно набула у власність будинок, споруду, має цивільний інтерес в оформленні права на земельну ділянку під такими будинком і спорудою після їх набуття.

Статями 2, 4 та 19 Кодексу адміністративного судочинства України (у чинній редакції), якими визначено завдання та основні засади адміністративного судочинства, зміст публічно-правового спору та справи, на які поширюється юрисдикція адміністративних судів.

Отже, до компетенції адміністративних судів належать спори фізичних чи юридичних осіб з органом державної влади, органом місцевого самоврядування, їхньою посадовою або службовою особою, предметом яких є перевірка законності рішень, дій чи бездіяльності цих органів (осіб), прийнятих або вчинених ними під час здійснення владних управлінських функцій, крім спорів, для яких законом установлений інший порядок судового вирішення.

Водночас, визначальними ознаками приватноправових відносин є юридична рівність та майнова самостійність їх учасників, наявність майнового чи немайнового особистого інтересу суб`єкта. Спір буде мати приватноправовий характер, якщо він обумовлений порушенням приватного права певного суб`єкта, що підлягає захисту в спосіб, передбачений законодавством для сфери приватноправових відносин.

Частиною 1 статті 116 Земельного кодексу України визначено, що громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом.

Положеннями статті 123 Земельного кодексу України визначено, що передача земельних ділянок відбувається шляхом прийняття рішення на підставі проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок. Особа, зацікавлена в одержанні у користування земельної ділянки із земель державної або комунальної власності за проектом землеустрою щодо її відведення, звертається з клопотанням про надання дозволу на його розробку до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, які відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, передають у власність або користування такі земельні ділянки. Відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування в межах їх повноважень у місячний строк розглядає клопотання і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні.

Згідно з частиною 6 статті 186 Земельного кодексу України проекти землеустрою щодо відведення земельних ділянок погоджуються в порядку, встановленому статтею 186-1 цього Кодексу, і затверджуються Верховною Радою Автономної Республіки Крим, Радою міністрів Автономної Республіки Крим, органами виконавчої влади або органами місцевого самоврядування відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу.

З наведених норм можна зробити висновок, що набуття особами права власності або користування на земельну ділянку відбувається поетапно - починаючи з отримання дозволу на розробку проекту землеустрою, який оформлюється відповідним рішенням органу місцевого самоврядування або органу державної влади, погодження та затвердження такого проекту землеустрою та завершується рішенням про передачу земельної ділянки у власність або користування.

Рішення про надання дозволу на розробку проекту землеустрою є стадією процесу отримання права власності чи користування на земельну ділянку. Однак, отримання такого дозволу не гарантує особі чи невизначеному колу осіб набуття такого права, оскільки сам по собі дозвіл не являється правовстановлюючим актом.

Відтак, правовідносини, пов`язані з прийняттям та реалізацією такого рішення не підпадають під визначення приватноправових, оскільки не породжують особистих майнових прав та зобов`язань осіб. При прийнятті такого рішення орган державної влади виконує дозвільну функцію, що притаманна органу державної влади у публічно-правових відносинах.

Тому, суд апеляційної інстанції прийшов до висновку, що спори як щодо рішення про надання дозволу на розробку проекту землеустрою, так і оскарження дій суб`єкта владних повноважень щодо надання чи відмови у наданні такого дозволу, а також і спори щодо земельних ділянок, право користування чи власності на які не зареєстровано в передбаченому законом порядку - не є публічно-правовим спором.

Аналогічна правова позиція висловлена Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 17 жовтня 2018 року у справі № 380/624/16-ц, у постанові Верховного Суду від 03.04.2019 року у справі № 727/684/16 .

Колегія суддів, в даному випадку, прийшла до висновку, що предметом розгляду в даній справі є дії, рішення органу місцевого самоврядування як суб`єкта, наділеного владно-управлінськими функціями при наявності приватного інтересу стосовно при оскарженні рішення №85, 37 сесії 7-го скликання Калинівської міської ради від 16.05.2018 року «Про внесення змін до деяких рішень міської ради та виконавчого комітету», яким рада вирішила внести зміни п.2.1. в п.п. 1 рішення 4-ї сесії 5-го скликання від 27.10.2006 року «Про приватизацію земельних ділянок громадянами м. Калинівки» в частині передачі безоплатно у власність земельної ділянки по АДРЕСА_4 . ОСОБА_2 , змінивши площу земельної ділянки з 0,10 га до 0,05 га, яке в даному випадку не стосується позивачки. Позивачка у свою чергу зазначає, що порушує питання про безоплатну приватизацію земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства по вул АДРЕСА_1 .

Згідно зі ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Європейський суд з прав людини у рішенні від 20 липня 2006 року у справі "Сокуренко і Стригун проти України" вказав, що фраза "встановлений законом" поширюється не лише на правову основу самого існування суду, але й на дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність. У рішенні у справі "Занд проти Австрії" висловлено думку, що термін "судом, встановленим законом" у ч. 1 ст. 6 Конвенції передбачає "усю організаційну структуру судів, включно з питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів".

Необхідно також враховувати, що визначальним принципом здійснення правосуддя в адміністративних справах є принцип офіційного з`ясування всіх обставин у справі й обов`язок суб`єкта владних повноважень доказувати правомірність своїх дій, бездіяльності чи рішень, на відміну від визначального принципу цивільного судочинства, який полягає у змагальності сторін. Суд, який розглянув справу, не віднесену до його юрисдикції, не може вважатися «судом, встановленим законом» у розумінні п. 1 ст. 6 Конвенції.

Відповідно до ч.1 ст. 19 Цивільного процесуального кодексу України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

Відповідно до п. 1 ч.1 ст.170 КАС України суддя відмовляє у відкритті провадження в адміністративній справі, якщо заяву не належить розглядати в порядку адміністративного судочинства. У разі відмови у відкритті провадження в адміністративній справі з підстави, встановленої пунктом 1 частини першої цієї статті, суд повинен роз`яснити заявнику, до юрисдикції якого суду віднесено розгляд такої справи.

Отже, колегія суддів прийшла до висновку про відсутність майнового спору і з урахуванням суб`єктного складу спірних правовідносин, предмета спору та характер спірних матеріальних правовідносин вважає, що даний спір підлягає розгляду за правилами адміністративного судочинства, тому ухвала суду першої інстанції про відмову у відкритті провадження в даній адміністративній справі є протиправною.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції не правильно застосував приписи норм процесуального та матеріального права, чинні на день вирішення питання щодо дотримання правил підсудності при зверненні до суду з даним позовом (ч. 1 ст. 171 КАС України), тому наявні підстави для скасування оскаржуваної ухвали суду першої інстанції та направлення справи до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 310, 315, 320, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Ухвалу Вінницького окружного адміністративного суду від 07 жовтня 2019 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Калинівської міської ради Вінницької області про визнання протиправним та скасування рішення - скасувати.

Справу №120/3169/19-а направити до Вінницького окружного адміністративного суду для продовження розгляду.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає.

Постанова суду складена в повному обсязі 28 листопада 2019 року.

Головуючий Охрімчук І.Г.

Судді Смілянець Е. С. Капустинський М.М.