Справа № 640/4659/19
Суддя: Епель Оксана Володимирівна
Дата ухвалення: 2019-11-27 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Головуючий у першій інстанції: Огурцов О.П.
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 листопада 2019 року Справа № 640/4659/19

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі:

Головуючого судді: Епель О.В.,

суддів: Карпушової О.В., Степанюка А.Г.,

за участю секретаря Лісник Т.В.,

представника відповідача Дорожинської А.Д.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві апеляційну скаргу Міністерства оборони України на рішення Окружного адміністративного суду м. Києва від 24 липня 2019 року у справі

за позовом ОСОБА_1

до Міністерства оборони України

про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії,

В С Т А Н О В И В :

Історія справи.
ОСОБА_1 (далі позивач) звернувся до суду з адміністративним позовом до Міністерства оборони України (далі відповідач) про:

- визнання протиправною відмови Міністерства оборони України у призначенні йому одноразової грошової допомоги у зв`язку з настанням інвалідності внаслідок поранення (контузії), пов`язаного з виконанням обов`язків військової служби при перебуванні в країнах, де велися бойові дії;

- зобов`язання відповідача призначення та виплати позивачу в місячний строк з дня набрання рішенням суду законної сили одноразову грошову допомогу у зв`язку з настанням інвалідності внаслідок поранення (контузії), пов`язаного з виконанням обов`язків військової служби при перебуванні в країнах, де велися бойові дії, у розмірі 250-кратного прожиткового мінімуму.

Рішенням Окружного адміністративного суду м. Києва від 24 липня 2019 року адміністративний позов було задоволено частково:

- визнано протиправною бездіяльність Міністерства оборони України щодо розгляду заяви позивача про призначення та виплату одноразової грошової допомоги у зв`язку з інвалідністю від 25.09.2018 р.;

- зобов`язано відповідача розглянути заяву позивача про призначення та виплату одноразової грошової допомоги у зв`язку з інвалідністю від 25.09.2018 р. відповідно до Порядку призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25.12.2013 № 975, з урахуванням правової оцінки суду, наданої у судовому рішенні.

У задоволенні адміністративного позову в іншій частині позовних вимог відмовлено.

Ухвалюючи таке рішення, суд першої інстанції виходив з того, що заява позивача про призначення спірної грошової допомоги не була розглянута відповідачем в порядку, визначеному чинним законодавством, та не було прийнято рішення за результатами розгляду такої заяви.

Не погоджуючись з таким рішенням суду, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить його скасувати та ухвалити постанову про відмову в задоволенні позову в повному обсязі, наполягаючи на відсутності у позивача права на отримання спірної допомоги, оскільки інвалідність позивачу встановлено через 29 років після звільнення з військової служби, і внаслідок відсутності документів, підтверджуючих обставини отримання поранення (травми), а також, посилаючись на те, що до Міноборони не надходив висновок щодо призначення позивачу відповідної допомоги та документи, необхідні для здійснення такої виплати, що позивач міг звернутися із заявою про її призначення ще в 2010 році, але до 2018 року ним не вчинялися жодні дії.

З цих та інших підстав апелянт вважає, що рішення суду прийнято з порушенням норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи в цілому.

Ухвалами Шостого апеляційного адміністративного суду від 28.10.2019 р. відкрито апеляційне провадження у справі, встановлено сторонам строк для подання відзиву на апеляційну скаргу та призначено справу до судового розгляду.

У строк, установлений судом, відзив на апеляційну скаргу не надходив.

Заслухавши суддю-доповідача, розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши повноту встановлення судом першої інстанції фактичних обставин справи та правильність застосування ним норм матеріального і процесуального права, юридичної оцінки обставин справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду без змін з наступних підстав.

Обставини справи, встановлені судом першої інстанції.
Як встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, у період з 17.11.1972 р. по 26.09.1990 р. позивач проходив військову службу, у тому числі приймав участь у бойових діях в Республіці Афганістан в складі 101-го мотострілецького полку.

В акті судово - медичного дослідження (обстеження) від 06.07.2009 р. № 434/2009 встановлено наявність у позивача наслідків тілесних ушкоджень у виді рубців в чоловій і чоло - скроневій ділянках голови зліва, наявність рубцевих змін барабанних перетинок, приглухуватість з переважним ураженням звукосприймального апарату, що може бути наслідком вибухової травми: рубці наслідком осколочних поранень, інше наслідком контузії вибуховою хвилею, спричинених в 1980 році.

За результатами засідання Військово-лікарської комісії Західного регіону по встановленню причинного зв`язку захворювань, поранень, контузій, травм, каліцтв у колишнього військовослужбовця складено протокол від 19.10.2009 р. № 222 в якому, зокрема, зазначено, що поранення, контузія (1980 року) позивача підтверджені військово-обліковими документами та актом судово - медичного дослідження № 434/2009 від 06 липня 2009 року Мукачівського міжрайонного відділення бюро судово-медичної експертизи та захворювання, підтверджені медичною книжкою (форма №2) за період служби на сторінках 62-74:

Також у вказаному протоколі ВЛК зазначено, що контузія та множинні вогнепальні осколкові поранення (1980 року) з наявністю зміцнілих шкірних рубців в місцях поранення: «В лобній та лобно-скроневій ділянці голови зліва 6 (шість) рубців розмірами від 0,7x0,7 до 3,5x0,Зсм.», які привели в подальшому до розвитку та погіршення протікання захворювань: «Астенічного синдрому. Нейроциркуляторної дистонії по гіпертонічному типу» - поранення, контузія та їх наслідки, так, пов`язані з виконанням обов`язків військової служби при перебуванні в країнах, де велись бойові дії. Захворювання: «Хронічний пієлонефрит в стадії нестійкої ремісії», - так, пов`язане з виконанням обов`язків військової служби при перебуванні в країнах, де велись бойові дії.

22.10.2012 р. позивачу встановлено третю групу інвалідності у зв`язку із захворюванням пов`язаним з виконанням обов`язків військової служби при перебуванні в країнах, де велись бойові дії (довідка до з акту огляду МСЕК від 22.10.2012 р. серії 10 ААБ № 456556).

Позивачем через Закарпатський ОВК було подано заяву до Міноборони про призначення та виплату одноразової грошової допомоги у зв`язку з інвалідністю, до якої додано відповідні документи (зокрема, копії паспорта, облікової картки платника податків, витягу з протоколу ЦВЛК МОУ, висновку МСЕК, довідки МСЕК, посвідчень та довідки).

Листом від 22.11.2018 р. № 0290/Б-1724/935 Департамент фінансів Міністерства оборони України повідомив позивача, що його звернення розглянуто в Департаменті фінансів Міноборони, що документи на призначена одноразової грошової допомоги в разі встановлення інвалідності особам звільненим з військової служби, оформляє та подає в Департамент фінансів Міністерства оборони України ОВК за .місце проживання цих осіб, що з наданих в листі відомостей не можливо визначити право позивача на призначення йому одноразової грошової допомоги, тому для отримання більш детальна роз`яснень з порушеного питання йому необхідно звернутись в військовий комісаріат за місцем проживання.

Вважаючи свої права порушеними, позивач звернувся до суду з цим позовом.

Нормативно-правове обґрунтування.
Спірні правовідносини врегульовані Конституцією України, Законом України «Про соціальний та правовий статус військовослужбовців та членів їх сімей» від 20.12.1991 р. № 2011-XII (далі Закон № 2011-ХІІ), постановою Кабінету Міністрів України від 25.12.2013 р. № 975 «Про затвердження Порядку призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчання (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві» (далі Порядок № 975).

Так, відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

У ч. 1 ст. 46 Конституції України закріплено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

У ч. 1 ст. 3 Закону № 2011-ХІІ передбачено, що він поширюється, зокрема на військовослужбовців, які стали інвалідами внаслідок захворювання, пов`язаного з проходженням військової служби, чи внаслідок захворювання після звільнення їх з військової служби, пов`язаного з проходженням військової служби.

Згідно з пп. 4 п. 2 ст. 16 Закону № 2011-ХІІ одноразова грошова допомога призначається і виплачується у разі встановлення військовослужбовцю інвалідності, що настала внаслідок поранення (контузії, травми або каліцтва), отриманого ним під час виконання обов`язків військової служби або внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням ним обов`язків військової служби, чи встановлення інвалідності особі після її звільнення з військової служби внаслідок причин, зазначених у цьому підпункті.

Підпунктом «б» частини 1 статті 16-2 Закону № 2011-ХІІ у відповідній редакції, чинній на момент встановлення інвалідності, передбачено, що одноразова грошова допомога призначається і виплачується у розмірі 250-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб, - у разі встановлення військовослужбовцю інвалідності ІIІ групи.

Частинами 2, 4 статті 16-3 Закону № 2011-ХІІ передбачено, що у випадках, передбачених підпунктами 4-9 пункту 2 статті 16 цього Закону, одноразова грошова допомога призначається і виплачується відповідним військовослужбовцям, військовозобов`язаним або резервістам.

Якщо протягом двох років військовослужбовцю, військовозобов`язаному або резервісту після первинного встановлення інвалідності або ступеня втрати працездатності без встановлення інвалідності під час повторного огляду буде встановлено вищу групу інвалідності або більший відсоток втрати працездатності, що дає їм право на отримання одноразової грошової допомоги в більшому розмірі, виплата провадиться з урахуванням раніше виплаченої суми.

У разі зміни групи інвалідності, її причини або ступеня втрати працездатності понад дворічний термін після первинного встановлення інвалідності виплата одноразової грошової допомоги у зв`язку із змінами, що відбулися, не здійснюється.

Згідно з ч. 8 ст. 16-3 Закону № 2011-ХІІ особи, які мають право на отримання одноразової грошової допомоги, передбаченої цим Законом, можуть реалізувати його протягом трьох років з дня виникнення у них такого права.

Відповідно до п.п. 3, 6 Порядку № 975 днем виникнення права на отримання одноразової грошової допомоги є у разі встановлення інвалідності або ступеня втрати працездатності без встановлення інвалідності - дата, що зазначена у довідці медико-соціальної експертної комісії.

Одноразова грошова допомога призначається і виплачується військовослужбовцю строкової служби, військовозобов`язаному або резервісту, якого призвано на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві, інвалідність якого настала внаслідок поранення (контузії, травми або каліцтва), заподіяного військовослужбовцю строкової служби, військовозобов`язаному чи резервісту під час виконання обов`язків військової служби або служби у військовому резерві, або не пізніше ніж через три місяці після звільнення зі служби, закінчення зборів, проходження служби у військовому резерві, але внаслідок захворювання або нещасного випадку, що мали місце в період строкової військової служби, проходження таких зборів, служби у військовому резерві, у розмірі 70-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на 1 січня календарного року, в якому вперше встановлено інвалідність, - у разі встановлення інвалідності III групи.

У п. 11 Порядку № 975 визначено, що вiйськовослужбовець, вiйськовозобов`язаний та резервiст, якому виплачується одноразова грошова допомога у разi настання iнвалiдностi чи втрати працездатностi без встановлення йому iнвалiдностi, подає уповноваженому органу такi документи: заяву про виплату одноразової грошової допомоги у зв`язку з встановленням iнвалiдностi чи часткової втрати працездатностi без встановлення iнвалiдностi; довiдку медико-соцiальної експертної комiсiї про встановлення групи iнвалiдностi або вiдсотка втрати працездатностi iз зазначенням причинного зв`язку iнвалiдностi чи втрати працездатностi.

До заяви додаються копiї: постанови вiдповiдної вiйськово-лiкарської комiсiї щодо встановлення причинного зв`язку поранення (контузiї, травми або калiцтва), захворювання; документа, що свiдчить про причини та обставини поранення (контузiї, травми або калiцтва), зокрема про те, що воно не пов`язане iз вчиненням особою кримiнального чи адмiнiстративного правопорушення або не є наслiдком вчинення нею дiй у станi алкогольного, наркотичного чи токсичного сп`янiння, або навмисного спричинення собi тiлесного ушкодження; сторiнок паспорта з даними про прiзвище, iм`я та по батьковi i мiсце реєстрацiї; документа, що засвiдчує реєстрацiю фiзичної особи у Державному реєстрi фiзичних осiб - платникiв податкiв, виданого органом доходiв i зборiв (для фiзичної особи, яка через свої релiгiйнi переконання вiдмовляється вiд прийняття реєстрацiйного номера облiкової картки платника податкiв, офiцiйно повiдомила про це вiдповiдний орган доходiв i зборiв та має вiдмiтку в паспортi громадянина України, - копiю сторiнки паспорта з такою НОМЕР_1 ).

Згідно з п. 12 Постанови № 975 призначення і виплата одноразової грошової допомоги військовослужбовцям, військовозобов`язаним та резервістам, яких призвано на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві, здійснюється Міноборони, іншими центральними органами виконавчої влади, що здійснюють керівництво військовими формуваннями та правоохоронними органами, та іншими органами державної влади, військовими формуваннями та правоохоронними органами, в яких передбачено проходження військової служби військовослужбовцями, навчальних (або перевірочних) та спеціальних зборів - військовозобов`язаними, проходження служби у військовому резерві - резервістами (далі - розпорядник бюджетних коштів).

Висновки суду апеляційної інстанції.
Системний аналіз викладених правових норм надає підстави стверджувати, що право особи на отримання одноразової грошової допомоги по інвалідності, що настала внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням обов`язків військової служби, виникає з дня встановлення інвалідності, що визначається датою, вказаною в довідці МСЕК.

При цьому, право на отримання одноразової грошової допомоги при встановленні інвалідності внаслідок поранення, заподіяного під час виконання обов`язків служби вказаною категорією осіб, законодавець не обмежує строком оформлення інвалідності та фактом перебування особи на службі.

Водночас, обов`язок щодо забезпечення реалізації зазначеного права покладено на Міністерство оборони України шляхом прийняття відповідного рішення на підставі повної та всебічної перевірки поданих позивачем документів.

Перевіряючи доводи апеляційної скарги, колегія суддів звертає увагу на те, що позивачем було подано у порядку, визначеному законодавством, заяву та документи для призначення йому одноразової грошової допомоги у зв`язку з настанням інвалідності.

При цьому, апеляційний суд відзначає, що причинний зв`язок між пораненням (контузією), отриманим позивачем під час військової служби в раїні, де велися бойові дії, та встановленням йому 3-ї групи інвалідності, установлений на підставі рішення ЦВЛК Міністерства оборони України (протокол від 19.10.2009 № 222).

Разом з тим, такі обставини та взагалі комплектність документів, поданих позивачем для призначення спірної допомоги, відповідачем не перевірялися, рішення за результатами розгляду його заяви та поданих ним документів не приймалося.

Таким чином, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції щодо протиправності бездіяльності Міністерства оборони України з розгляду заяви позивача про призначення та виплату одноразової грошової допомоги у зв`язку з інвалідністю від 25.09.2018 р. та необхідність відновлення його прав шляхом зобов`язання відповідача розглянути подану ним заяву про призначення та виплату одноразової грошової допомоги у зв`язку з інвалідністю від 25.09.2018 р. відповідно до Порядку № 975.

При цьому, доводи апелянта про те, що до Міноборони не надходив висновок щодо призначення позивачу відповідної допомоги та документи, необхідні для здійснення такої виплати, є необґрунтованими, оскільки, як вбачається з матеріалів справи, позивач дотримався встановленого законодавством порядку звернення із заявою про призначення такої допомоги /т.1 а.с.16/.

Водночас, помилки суб`єктів владних повноважень в жодному разі не можуть бути підставою для порушення прав особи та/або невиконання покладених на них обов`язків у спосіб, визначених законодавством.

Разом з тим, в рішенні Європейського Суду з прав людини від 20.10.2011 р. у справі «Рисовський проти України» зазначено, що принцип «належного урядування», зокрема передбачає, що державні органи повинні діяти в належний і якомога послідовніший спосіб. При цьому, на них покладено обов`язок запровадити внутрішні процедури, які посилять прозорість і ясність їхніх дій, мінімізують ризик помилок і сприятимуть юридичній визначеності у правовідносинах. Державні органи, які не впроваджують або не дотримуються своїх власних процедур, не повинні мати можливість уникати виконання своїх обов`язків.

Згідно зі ст. 6 КАС України, ст. 17 Закон України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Посилання апелянта на відсутність у позивача права на отримання спірної допомоги через встановлення йому інвалідності зі спливом 29-ти років після звільнення з військової служби, апеляційний суд до уваги не приймає як передчасні на стадії виниклих у цій справі правовідносин.

Твердження апелянта про відсутність документів, підтверджуючих обставини отримання поранення (травми), спростовуються матеріалами справи /Тт,1 а.с.18/, на чому наголошено вище.

Доводи апелянта про те, що позивач міг звернутися із заявою про призначення спірної допомоги ще в 2010 році, але до 2018 року ним не вчинялися жодні дії, є необґрунтованими, оскільки спірні у цій справі правовідносини виникли саме у зв`язку з поданням заяви позивачем 08.10.2018 р. (дата реєстрації ОВК) і його волевиявленням на реалізацією свого права.

Аналізуючи ці та всі інші доводи апелянта, колегія суддів зазначає, що в рішення ЄСПЛ по справі «Ґарсія Руіз проти Іспанії» (Garcia Ruiz v. Spain), заява № 30544/96, п. 26, ECHR 1999-1, Суд зазначив, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожний довід.

Таким чином, проаналізувавши ці та всі інші доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що вони не спростовують правильності висновків суду першої інстанції.

Отже, судом першої інстанції повно встановлено фактичні обставини справи, правильно визначено норми матеріального і процесуального права, які підлягають застосуванню, з дотриманням вимог ст. 242 КАС України.

Згідно зі ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З огляду на викладене, апеляційна скарга Міністерства оборони України підлягає залишенню без задоволення, а рішення Окружного адміністративного суду м. Києва від 24 липня 2019 року без змін.

Розподіл судових витрат.
Таким чином, оскільки судом апеляційної інстанції не здійснено зміни або скасування рішення суду, то відповідно до ст. 139 КАС України, понесені відповідачем та апелянтом у цій справі судові витрати перерозподілу не підлягають.

Керуючись ст.ст. 242-244, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Міністерства оборони України залишити без задоволення, а рішення Окружного адміністративного суду м. Києва від 24 липня 2019 року без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду у порядку та строки, визначені ст.ст. 328-331 КАС України.

Повний текст судового рішення виготовлено 29 листопада 2019 року.

Головуючий суддя

Судді: