Справа № 200/13147/18-а
Суддя: Блохін Анатолій Андрійович
Дата ухвалення: 2019-11-26 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПЕРШИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 листопада 2019 року справа №200/13147/18-а

приміщення суду за адресою: 84301, м. Краматорськ вул. Марата, 15

Перший апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого Блохіна А.А., суддів Гаврищук Т.Г., Сіваченко І.В., секретар судового засідання Антонюк А.С., за участю представника відповідача Пономарьова А.О. розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Головного управління ДФС у Донецькій області на рішення Донецького окружного адміністративного суду від 09 квітня 2019 року (повний текст складено 16 квітня 2019 року в м. Слов`янськ) у справі № 200/13147/18-а (суддя І інстанції Шинкарьова І.В.) за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю МК-СЕРВІС до Головного управління ДФС у Донецькій області, третьої особи фізичної особи підприємця ОСОБА_1 про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень від 08 листопада 2018 року № та №.,-

В С Т А Н О В И В:

23 листопада 2018 року Товариство з обмеженою відповідальністю МК-СЕРВІС звернулось до Донецького окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління ДФС у Донецькій області, третьої особи фізичної особи підприємця ОСОБА_1 про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень від 08 листопада 2018 року № та № на загальну суму 368 570 грн. 82 коп.

Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач зазначив, що за результатами планової виїзної документальної перевірки позивача податковий орган неправомірно та безпідставно застосував до позивача штрафні санкції, передбачені ст. 176 Податкового кодексу України за не нарахування та несплати податку на доходи фізичних осіб та військового збору; ст. 127 Податкового кодексу України за повторність. Податковим органом виявлена несвоєчасна сплата (несвоєчасне перерахування) єдиного соціального внеску за період з 01 квітня 2017 року по 30 червня 2018 року. Також у результаті перевірки виявлено несвоєчасне перерахування до бюджету суми узгодженого податкового зобов`язання самостійно визначеного податковим агентом по військовому збору до бюджету. За таких обставин, вважає позивач, має місце не нарахування, неутримання та/або несплату податків платником податків, у тому числі податковим агентом, у відповідності до ст.127 Податкового кодексу, проте, в діях позивача відсутні ознаки повторності.

Рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 09 квітня 2019 року у справі № 200/13147/18-а позов задоволено. Визнано протиправним та скасовано податкове повідомлення-рішення від 08 листопада 2018 року № про збільшення суми грошового зобов`язання з податків та зборів, у тому числі з податку на доходи фізичних осіб, пені на суму 340 220 грн. 22 коп. Визнано протиправним та скасовано податкове повідомлення-рішення від 08 листопада 2018 року № про збільшення суми грошового зобов`язання з податків та зборів, у тому числі з військового збору, пені на суму 28351 грн. 60 коп.

Відповідач не погодився з рішенням суду першої інстанції, подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати оскаржене судове рішення та прийняти нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог.

На обґрунтування апеляційної скарги зазначено, що суд першої інстанції неповно з`ясував обставини, що мають значення для справи, неправильно застосував норми матеріального права та порушив норми процесуального права.

Відповідно до п. 127.1 ст. 127 Податкового Кодексу України за не нарахування, неутримання та несплату податку на доходи фізичних осіб на загальну суму 193841,41 грн., з доходу нарахованого ФОП ОСОБА_1 розраховано штрафні санкції в розмірі 25 % та за ті самі дії вчиненні протягом 1095 днів, 50 % суми податку, що підлягає нарахуванню та сплаті до бюджету, та на 75 % відсотків суми податку, що підлягає нарахуванню та сплаті до бюджету.

Позивачем на адресу суду надіслано відзив на апеляційну скаргу, в якому просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін. В судовому засіданні представник відповідача підтримав доводи апеляційної скарги. Відповідно до вимог ч. 1,2 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Колегія суддів заслухала доповідь судді-доповідача, пояснення представника відповідача, перевірила матеріали справи, вивчила доводи апеляційної скарги, і дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанцій встановлено, що Товариство з обмежено відповідальністю МК-Сервіс взято на податковий облік до органу державної податкової служби 07 вересня 2015 року за номером 12, перебуває на обліку в Слов`янському ОДПІ ГУ ДФС у Донецькій області, фактично знаходиться за адресою: 84333 АДРЕСА_1 область, м. АДРЕСА_2 , вул. Шевченка АДРЕСА_3 б АДРЕСА_4 , кв.7, включено до ЄДРПОУ код 39994616.

ФОП ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) фізичною особою підприємцем, перебуває на спрощеній системі оподаткування є платником єдиного податку третьої групи, що підтверджується витягом з реєстру платників єдиного податку від 09 січня 2019 року № 015/15.

Позивачем з січня 2017 року по червень 2018 року здійснювались господарські операції між Фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 .

Позивач згідно договорів №03/01 від 03.01.2017 та №03/01-м від 03.01.2018 про надання маркетингових послуг з дослідження ринку Донецької області нараховано/сплачено фізичній особі підприємцю ОСОБА_1 дохід на загальну суму 1076896,73 грн., в тому числі за:

- квітень 2017 171125,31 грн. (акт надання послуг №4/12 від 12.04.2017, платіжне доручення №2356 від 19.04.2017),

- червень 2017 122913,15 грн. (акт надання послуг №6/13 від 13.06.2017, платіжне доручення №3631 від 16.06.2017),

- серпень 2017 102035,62 грн. (акт надання послуг №8/12 від 12.08.2017, платіжне доручення №5890 від 17.08.2017),

- жовтень 2017 132053,53 грн. (акт надання послуг №10/17 від 17.10.2017, платіжне доручення №7235 від 24.10.2017),

- грудень 2017 155443,44 грн. (акт надання послуг №11/15 від 15.12.2017, платіжне доручення №1592 від 21.12.2017),

- лютий 2018 129067,42 грн. (акт надання послуг №01/12 від 12.02.2018, платіжне доручення №977 від 21.02.2018),

- квітень 2018 143962,80 грн. (акт надання послуг №03/10 від 10.04.2018, платіжне доручення №2450 від 25.04.2018),

- червень 2018 грн. (акт надання послуг №05/13 від 13.06.2018, платіжне доручення №3595 від 21.06.2018).

Податковим органом, на підставі направлень №1991 та №1992 від 14 вересня 2018 року, виданих Головним управління ДФС у Донецькій області згідно із ст.20 , п. 77.2 ст. 77, п.82.1 от. 82 ПК України від 02.12.2010 року №2755-VI та на виконання наказу ГУ ДФС у Донецькій області від 03 вересня 2018 року №1567 була проведена планова виїзна документальна перевірка ТОВ МК-Сервіс з питань дотримання законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками, своєчасності, достовірності повноти нарахування та сплати податку на доходи фізичних осіб та інших податків і зборів за період з 01 квітня 2017 року по 30 червня 2018 року правильності нарахування, обчислення та сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування за період з 01 квітня 2017 року по 30 червня 2018 року. За наслідками проведеної перевірки складено акт №05-99-13-03/39994616 від 22 жовтня 2018 року (а.с. ).

В ході проведеної перевірки виявлено порушення підприємством п.п.38.9 п.38 підрозд.10 розд. ХХ Перехідних положень, п.п. 14.1.180 п.14.1 ст.14, п.54.2 ст.54, П.П.168.І.1 та п.п.168.1.2 п.168.1 ст.168, п.п.а) п.176.2 ст.176 Податкового кодексу України в частині ненарахування, неутримання та несплати (неперерахування) податку на доходи фізичних осіб на загальну суму 193841,41 грн., в тому числі за: квітень 2017 - 30802,56 грн., червень 2017 - 22124,37 грн., серпень 2017 - 18366,41 грн., жовтень 2017 - 23769,63 грн., грудень 2017 - 27979,82 грн., лютий 2018 - 23232,14 грн,, квітень 2018 - 25913,30 грн., червень 2018 - 21653,18 грн. з доходу, нарахованого/виплаченого фізичній особі-підприємцю ОСОБА_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ), як особі, на яку не поширюється дія пункту 177.8 статті 177 Кодексу.; п.п. 38.9 п.38 підрозд. 10 розд. ХХ Перехідних положень, п.п.1.4, 1.6 п.161 підрозд. 10 розд.ХХ, п.п.14.1.180 п.14.1 ст.14, п.54.2 ст.54, п.п.168.1.2 п. 168.1 ст.168, п.п.а) п.176.2 ст. 176 Податкового кодексу України в частині ненарахування, неутримання та несплати (неперерахування) військового збору на загальну суму 16153,45 грн., в тому числі за: квітень 2017 - 2566,88 грн., червень 2017 - 1843,70 грн., серпень 2017 - 1530,53 грн., жовтень 2017 - 1980,80 грн., грудень 2017 - 2331,65 грн., лютий 2018 - 1936,01 грн., квітень 2018 - 2159,45 грн., червень 2018 - 1804,43 грн. з доходу, нарахованого/виплаченого фізичній особі-підприємцю ОСОБА_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ), як особі, на яку не поширюється дія пункту 177.8 статті 177 Кодексу.; п.п.16.1.3 и.16.1 ст.16, п.п.б) п. 176.2 ст.176 Податкового кодексу України, розд. ІІІ Порядку заповнення та подання податковими агентами Податкового розрахунку сум доходу, нарахованого (сплаченого) на користь фізичних осіб, і сум утриманого з них податку, затвердженого наказом Міністерства Фінансів України від 13 січня 2015 року №4 Про затвердження форми Податкового розрахунку сум доходу, нарахованого (сплаченого) на користь фізичних осіб, і сум утриманого з них податку (форма №1ДФ) та Порядку заповнення та подання податковими агентами Податкового розрахунку сум доходу, нарахованого (сплаченого) на користь фізичних осіб, і сум утриманого з них податку, в частині подання не в повному обсязі, з недостовірними відомостями або з помилками податкової звітності про суми доходів, нарахованих (сплачених) на користь платника податків, і сум утриманого з них податку (форма №1ДФ) за 2 квартал 2017 року, 3 квартал 2017 року, 4 квартал 2017 року, 1 квартал 2018 року, 2 квартал 2018 року.; п.4 ч.2 ст.6 Закону України №2464-ІУ Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, пункту 1 розділу III Порядку формування та подання страхувальниками Звіту щодо сум нарахованого єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, затвердженого Наказом Міністерства Фінансів України №435 від 14.04.2015 (із змінами та доповненнями) в частині несвоєчасного надання звітності за червень 2017 року з граничним строком надання 20.07.2017, а фактично звіт № був наданий 31.07.2017 року.; п.1, 4 ч.2 ст.6, п.4, 5 ст.7, ч.8 ст.9 Закону України №2464-ІУ Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування в частині несвоєчасного нарахування єдиного внеску за звітний період червень 2017 року в сумі 160623,13 грн., граничний термін нарахування якого 20.07.2017, а фактично єдиний внесок був нарахований 31.07.2017 згідно звіту №, наданого 31.07.2017 року.; ст.4, п.1 ч.2 ст.6, ст.7, ч.5 ст.8, п.2 ст.9 Закону України №2464-ІУ Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування в частині заниження сум нарахованого єдиного внеску за січень 2018 року, березень 2018 року та травень 2018 року в розмірі 22% на загальну суму 748,74 грн., в тому числі: за січень 2018 -217,20 грн., за березень 2018-457,15 грн., за травень 2018-74,39 грн.

Вказані обставини слугували підставою для прийняття відповідачем 08 листопада 2018 року податкових повідомлень-рішень № (а.с. ) та № (а.с. ). Вважаючи дані рішення протиправними та такими, що підлягають скасуванню і не відповідають дійсності, позивач звернувся з даним позовом до суду.

Надаючи правову оцінку податковим повідомленням - рішенням, що оскаржується, колегія суддів зважає на таке.

Відповідно до визначення термінів, наведених у ПК України, податковий агент щодо податку на доходи фізичних осіб - це юридична особа (її філія, відділення, інший відокремлений підрозділ), самозайнята особа, представництво нерезидента - юридичної особи, інвестор (оператор) за угодою про розподіл продукції, які незалежно від організаційно-правового статусу та способу оподаткування іншими податками та/або форми нарахування (виплати, надання) доходу (у грошовій або не грошовій формі) зобов`язані нараховувати, утримувати та сплачувати податок, передбачений розділом IV цього Кодексу, до бюджету від імені та за рахунок фізичної особи з доходів, що виплачуються такій особі, вести податковий облік, подавати податкову звітність контролюючим органам та нести відповідальність за порушення його норм в порядку, передбаченому статтею 18 та розділом IV цього Кодексу (підпункт 14.1.180 пункту 14.1 статті 14 ПК України).

Так, пункт 162.1 статті 162 ПК України визначає, що платниками податку є: фізична особа - резидент, яка отримує доходи як з джерела їх походження в Україні, так і іноземні доходи (підпункт 162.1.1); фізична особа - нерезидент, яка отримує доходи з джерела їх походження в Україні (підпункт 162.1.2); податковий агент (підпункт 162.1.3).

Порядок нарахування, утримання та сплати (перерахування) податку на доходи фізичних осіб до бюджету регламентує стаття 168 ПК України, пункт 168.1, якої передбачає порядок оподаткування доходів, нарахованих (виплачених, наданих) платнику податку податковим агентом.

Відповідно до підпунктів 168.1.1, 168.1.2 пункту 168.1 статті 168 ПК України податковий агент, який нараховує (виплачує, надає) оподатковуваний дохід на користь платника податку, зобов`язаний утримувати податок із суми такого доходу за його рахунок, використовуючи ставку податку, визначену в статті 167 цього Кодексу. Податок сплачується (перераховується) до бюджету під час виплати оподатковуваного доходу єдиним платіжним документом. Банки приймають платіжні документи на виплату доходу лише за умови одночасного подання розрахункового документа на перерахування цього податку до бюджету.

Якщо оподатковуваний дохід нараховується податковим агентом, але не виплачується (не надається) платнику податку, то податок, який підлягає утриманню з такого нарахованого доходу, підлягає перерахуванню до бюджету податковим агентом у строки, встановлені цим Кодексом для місячного податкового періоду (підпункт 168.1.5 пункту 168.1 статті 168 ПК України).

Пункотом 177.8 ст.177 Податкового кодексу України від 02.12.2010 №2755-VI зі змінами та доповненнями передбачено, що під час нарахування (виплати) фізичній особі підприємцю доходу від здійснення нею підприємницької діяльності, суб`єкт господарювання та/або самозайнята особа, які нараховують (виплачують) такий дохід, не утримують податок на доходи у джерела виплати, якщо фізичною особою підприємцем, яка отримує такий дохід, надано копію документа, що підтверджує її державну реєстрацію відповідно до закону як суб`єкта підприємницької діяльності. Це правило не застосовується в разі нарахування (виплати) доходу за виконання певної роботи та/або надання послуги згідно з цивільно-правовим договором, коли буде встановлено, що відносини за таким договором фактично є трудовими, а сторони договору можуть бути прирівняні до працівника чи роботодавця відповідно до підпунктів 14.1.195 та 14.1.222 п.14.1 ст.14 ПК України.

Водночас, згідно із п.п.38.9 п.38 підрозділу 10 розділу ХХ Перехідні положення ПК України під час нарахування (виплати) фізичним особам підприємцям, місцезнаходженням або місцем проживання яких є тимчасово окупована територія та/або територія населених пунктів, що розташовані на лінії зіткнення (незалежно від системи оподаткування), доходу від здійснення ними підприємницької діяльності суб`єкт господарювання та/або самозайнята особа, які нараховують (виплачують) такий дохід, зобов`язані утримати податок на доходи у джерела виплати, при цьому на таких осіб не поширюється дія п.177.8 ст.177 ПК України.

Отже доводи позивача про звільнення третьої особи від сплати податку на доходи фізичних осіб суд не приймає.

Крім того, особи, які відповідно до ПК України мають статус податкових агентів, зобов`язані подавати у строки, встановлені ПК України для податкового кварталу, податковий розрахунок суми доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платників податку, а також суми утриманого з них податку до контролюючого органу за місцем свого розташування (п.п.б п.176.2 ст.176 ПК України).

Щодо військового збору колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до п. 38.9 підрозділу 10 розділу ХХ Податкового кодексу під час нарахування (виплати) фізичним особам підприємцям, місцезнаходженням або місцем проживання яких є тимчасово окупована територія та/або територія населених пунктів, що розташовані на лінії зіткнення (незалежно від системи оподаткування), доходу від здійснення ними підприємницької діяльності суб`єкт господарювання та/або самозайнята особа, які нараховують (виплачують) такий дохід, зобов`язані утримати податок на доходи у джерела виплати.

При цьому на таких осіб не поширюється дія п. 177.8 ст. 177 Податкового кодексу, відповідно до якого під час нарахування (виплати) фізичній особі підприємцю доходу від здійснення нею підприємницької діяльності, суб`єкт господарювання та/або самозайнята особа, які нараховують (виплачують) такий дохід, не утримують податок на доходи у джерела виплати, якщо фізичною особою підприємцем, яка отримує такий дохід, надано копію документа, що підтверджує її державну реєстрацію відповідно до закону як суб`єкта підприємницької діяльності.

Платниками військового збору є особи, визначені п. 162.1 ст. 162 розділу ІV Податкового кодексу, зокрема, це фізичні особи резиденти, які отримують доходи з джерела їх походження в Україні, а об`єктом оподаткування військовим збором є доходи, визначені ст. 163 Кодексу (підпункти 1.1, 1.2 п. 161 підрозділу 10 розділу XX Кодексу).

Об`єктом оподаткування резидента є, зокрема, загальний місячний (річний) оподатковуваний дохід (п. 163.1 ст. 163 Податкового кодексу).

Нарахування, утримання та сплата (перерахування) збору до бюджету здійснюються у порядку, встановленому ст. 168 Податкового кодексу.

Так, відповідно до пп. 168.1.1 п. 168.1 вищезазначеної статті Кодексу податковий агент, який нараховує (виплачує, надає) оподатковуваний дохід на користь платника, зобов`язаний утримувати збір із суми такого доходу за його рахунок, використовуючи ставку збору 1,5 %. Таким чином, під час нарахування (виплати) фізичним особам підприємцям, місцезнаходження або місцем проживання яких є тимчасово окупована територія та/або територія населених пунктів, що розташовані на лінії зіткнення (незалежно від системи оподаткування), доходу від здійснення ними підприємницької діяльності суб`єкт господарювання та/або самозайнята особа, які нараховують (виплачують) такий дохід, зобов`язані утримати військовий збір на загальних підставах. При цьому на таких осіб не поширюється дія п. 177.8 ст. 177 Податкового кодексу.

Щодо завищення обсягу штрафних санкцій колегія суддів зазначає наступне.

Податковим кодексом України, відповідно до пункту 31.1 статті 31 строком сплати податку та збору визнається період, що розпочинається з моменту виникнення податкового обов`язку платника податку із сплати конкретного виду податку і завершується останнім днем строку, протягом якого такий податок чи збір повинен бути сплачений у порядку, визначеному податковим законодавством. Податок чи збір, що не був сплачений у визначений строк, вважається не сплаченим своєчасно. Момент виникнення податкового обов`язку платника податків, у тому числі податкового агента, визначається календарною датою.

Грошове зобов`язання щодо суми податкових зобов`язань з податку, що підлягає утриманню та сплаті (перерахуванню) до бюджету в разі нарахування/виплати доходу на користь платника податку - фізичної особи, вважається узгодженим податковим агентом або платником податку, який отримує доходи не від податкового агента, в момент виникнення податкового зобов`язання, який визначається за календарною датою, встановленою розділом IV цього Кодексу для граничного строку сплати податку до відповідного бюджету (пункт 54.2 статті 54 ПК України).

Податковий агент зобов`язаний сплатити суму податкового зобов`язання (суму нарахованого (утриманого) податку), самостійно визначеного ним з доходу, що виплачується на користь платника податку - фізичної особи та за рахунок такої виплати, у строки, передбачені цим Кодексом (пункт 57.1 статті 57 ПК України), тобто у строки вказані у статті 168 ПК України.

Таким чином, положення ПК України чітко визначають момент узгодження грошового зобов`язання по податку на доходи фізичних осіб та строки перерахування податку до бюджету. У разі несплати сум узгоджених грошових зобов`язань у строки, встановленні податковим законодавством, вони набувають статусу податкового боргу і платник податків несе відповідальність у вигляді штрафу за порушення строків перерахування податку.

Відповідальність платників податків за податкові правопорушення регламентується главою 11 ПК України, яка серед іншого, передбачає відповідальність за порушення правил сплати (перерахування) податків (стаття 126 ПК України) та за порушення правил нарахування, утримання та сплати (перерахування) податків у джерела виплати (стаття 127 ПК України).

Відповідно до статті 126 ПК України у разі якщо платник податків не сплачує узгоджену суму грошового зобов`язання та/або авансових внесків з податку на прибуток підприємств протягом строків, визначених цим Кодексом, такий платник податків притягується до відповідальності у вигляді штрафу у таких розмірах: при затримці до 30 календарних днів включно, наступних за останнім днем строку сплати суми грошового зобов`язання, - у розмірі 10 відсотків погашеної суми податкового боргу; при затримці більше 30 календарних днів, наступних за останнім днем строку сплати суми грошового зобов`язання, - у розмірі 20 відсотків погашеної суми податкового боргу.

Вказане правопорушення полягає у виконанні платником податків обов`язку щодо сплати узгодженої суми грошового зобов`язання після закінчення встановлених ПК України строків їх сплати, тобто таке порушення може мати місце, якщо контролюючий орган встановить, що платник податків сплатив узгоджене грошове зобов`язання, але несвоєчасно.

Згідно зі статтею 127 ПК України не нарахування, неутримання та/або несплата (неперерахування) податків платником податків, у тому числі податковим агентом, до або під час виплати доходу на користь іншого платника податків, - тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі 25 відсотків суми податку, що підлягає нарахуванню та/або сплаті до бюджету.

Відповідальність за правопорушення, передбачене статтею 127 ПК України, може наставати у разі, коли платник податків, у тому числі податковий агент, допускає бездіяльність щодо нарахування, утримання та/або сплати (перерахування) податків до або під час виплати доходу на користь іншого платника, тобто взагалі відсутній факт виконання вказаних обов`язків платником податків (податковим агентом). В такому випадку контролюючий орган за результатами перевірки визначає суму грошового зобов`язання платнику податків та застосовує штраф у розмірі 25 відсотків суми податку, що підлягає нарахуванню та/або сплаті до бюджету ті самі дії, вчинені повторно протягом 1095 днів, - тягнуть за собою накладення штрафу у розмірі 50 відсотків суми податку, що підлягає нарахуванню та/або сплаті до бюджету. В тому випадку, коли аналогічні дії, вчинені протягом 1095 днів втретє та більше тягнуть за собою накладення штрафу у розмірі 75 відсотків суми податку, що підлягає нарахуванню та/або сплаті до бюджету.

З розрахунку штрафної санкції відповідно до ст. 127 Податкового кодексу України вбачається, що відповідачем застосовано наступні штрафні санкції: до платежу від 19 квітня 2017 року №2356 застосовано штрафну санкцію в розмірі 25 відсотків; до платежу від 16 червня 2017 року №3631 застосовано штрафну санкцію в розмірі 50 відсотків суми податку, що підлягає нарахуванню та/або сплаті до бюджету; та за 17 серпня 2017 року №5890, 24 жовтня 2017 року №7235, 21 грудня 2017 року №1592, 21 лютого 2018 року №927, 25 квітня 2018 року №2450, 21 червня 2018 року №3595 виплати на позивача накладено штрафну санкцію в розмірі 75 відсотків суми податку, що підлягає нарахуванню та/або сплаті до бюджету. Аналогічно було застосовано штрафні санкції позивача щодо несплати військового збору.

Загальна сума штрафної санкції з податку на доходи фізичних осіб становить 124448,69 грн; сума штрафної санкції з податку військового збору - 10370,72 грн.

Вказані суми відображені у податкових повідомленнях - рішеннях від 08 листопада 2018 року № та №.

Суд не вбачає у вказаних діях повторності, оскільки вказані порушення податкового законодавства були виявлені однією перевіркою, а відповідачем при прийнятті оскаржуваних податкового повідомлення-рішення визначено розмір штрафу на підставі ст. 127 ПК України, тобто за не нарахування, неутримання та/або несплату податку на доходи фізичних осіб взагалі, нараховано з ознаками повторності та як за такі, що здійснені втретє.

Податковим органом з аналогічних підстав у відповідності до ст. 127 Податкового кодексу України нараховано штрафні санкції за не вчасну сплату податку, щодо військового збору.

Згідно із п. 115.1 ст. 115 Кодексу у разі вчинення платником податків двох або більше порушень законів з питань оподаткування та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, штрафні (фінансові) санкції (штрафи) застосовуються за кожне вчинене разове та триваюче порушення окремо. В даному випадку існує одне триваюче порушення щодо несвоєчасної сплати податку з доходів фізичних осіб.

Таким чином, суд дійшов висновку про протиправність оскаржуваного податкового повідомлення-рішення у зв`язку з неправомірним застосуванням відповідачем статті 127 ПК України при притягненні платника до відповідальності.

Загальною нормою, якою врегульовано питання штрафних (фінансових) санкцій у разі визначення контролюючим органом суми податкового зобов`язання є ст. 123 Податкового кодексу з п.123.1 якої у разі якщо контролюючий орган самостійно визначає суму податкового зобов`язання, зменшення суми бюджетного відшкодування та/або від від`ємного значення суми податку на додану вартість платника податків на підставах, визначених підпунктами 54.3.1, 54.3.2, 54.3.4, 54.3.5, 54.3.6 пункту 54.3 статті 54 цього Кодексу тягне за собою накладення на платника податків штрафу в розмірі 25 відсотків суми визначеного податкового зобов`язання, завищеної суми бюджетних відшкодування. При повторному протягом 1095 днів визначенні контролюючим органом суми податкового зобов`язання з цього податку, зменшення суми бюджетного відшкодування - тягне за собою накладення на платника податків штрафу у розмірі 50 відсотків суми нарахованого податкового зобов`язання, завищеної суми бюджетного відшкодування.

Вищезазначений висновок узгоджується з правовою позицією Верхового Суду викладеною у постанові від 08 лютого 2019 року № 804/8801/17;

Разом з цим, суд зазначає, що повноваження щодо визначення суми грошових зобов`язань та застосування штрафних (фінансових) санкцій за порушення норм законів з питань оподаткування або іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, є дискреційним повноваженням таких контролюючих органів. Адміністративний суд у справах щодо оскарження рішення суб`єкта владних повноважень, виконуючи завдання адміністративного судочинства щодо перевірки відповідності рішення, передбаченим у Кодексі адміністративного судочинства України критеріям, не може підміняти контролюючий орган та перебирати на себе повноваження щодо застосування штрафу в іншому розмірі.

В той же час, слід звернути увагу на те, що відповідно до конституційного принципу розподілу влад суд не наділений повноваженнями підміняти контролюючий орган визначати об`єкт оподаткування та нараховувати суми грошових зобов`язань, які підлягають сплаті до державного бюджету, у спірних правовідносинах.

А тому, оскаржувані податкові повідомлення-рішення, якими позивачу визначено суму грошового зобов`язання з податку на доходи фізичних осіб та військового збору як за основним платежем, так і за штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами) є протиправними та підлягають скасуванню.

Вищезазначений висновок узгоджується з правовою позицією Верхового Суду викладеною у постанові від 06 листопада 2018 по справі №813/3274/17.

Відповідно до частини 1 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Згідно з частиною 2 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до вимог частин першої статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Нормами частини другої зазначеної статті встановлено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

З урахуванням викладеного вище, беручи до уваги всі надані сторонами докази в їх сукупності, з урахуванням наданих судом висновків, суд першої інстанції дійшов висновку недоведеною законність дій відповідача з прийняття податкових повідомлень-рішень від 08 листопада 2018 року № та № на загальну суму 368 570 грн. 82 коп.

Доказів, які б доводили необґрунтованість заявленого позову в частині правомірності розрахунку штрафних санкцій, відповідач суду не надав.

Проаналізувавши матеріали справи та надані сторонами докази, суд першої інстанції дійшов вірного висновку, про задоволення позовних вимог Товариства з обмеженою відповідальністю МК-СЕРВІС до Головного управління ДФС у Донецькій області, третьої особи фізичної особи підприємця ОСОБА_1 про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень від 08 листопада 2018 року № та № у повному обсязі.

Статтею 316 КАС України визначено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Зважаючи на наведене, судова колегія дійшла висновку, що судом першої інстанції правильно встановлені обставини справи, та ухвалено судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. У зв`язку з викладеним доводи апеляційної скарги не приймаються до уваги, тому апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Керуючись 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ :

Апеляційну скаргу Головного управління ДФС у Донецькій області на рішення Донецького окружного адміністративного суду від 09 квітня 2019 року у справі № 200/13147/18-а - залишити без задоволення.

Рішення Донецького окружного адміністративного суду від 09 квітня 2019 року у справі № 200/13147/18-а - залишити без змін.

Повне судове рішення складено 28 листопада 2019 року.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її підписання та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення в порядку, передбаченому ст. 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя А.А. Блохін

Судді Т.Г. Гаврищук

І.В. Сіваченко