Справа № 140/732/19
Суддя: Шинкар Тетяна Ігорівна
Дата ухвалення: 2019-11-18 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 листопада 2019 рокуЛьвів№ 857/8660/19

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі:

судді-доповідача Шинкар Т.І.,

суддів Судової-Хомюк Н.М.,

Гуляка В.В.,

секретаря судового засідання Цар М.М.,

розглянувши у судовому засіданні в м.Львові апеляційну скаргу Головного управління ДФС у Волинській області на рішення Волинського окружного адміністративного суду (головуючий суддя Волдінер Ф.А.), ухвалене у відкритому судовому засіданні в м.Луцьку о 10 год. 44 хв. 03 липня 2019 року, повне судове рішення складено 13 липня 2019 року, у справі №140/732/19 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «ВЕРБА-ВВ» до Головного управління ДФС у Волинській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення,

В С Т А Н О В И В:

18.03.2019 Товариство з обмеженою відповідальністю «Верба-ВВ» (далі - Товариство) звернулося в суд з позовом до Головного управління ДФС у Волинській області (далі - Управління), просило визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення № від 04.02.2019.

Рішенням Волинського окружного адміністративного суду від 03 липня 2019 року позов задоволено.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що наслідки господарської операції можуть враховуватися суб`єктом господарювання для цілей бухгалтерського та податкового обліку, зокрема при формуванні витрат, тільки у випадку підтвердження здійснення цієї операції відповідними первинними документами, що мають відповідати вимогам Закону №996 та Наказу № 88. Оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд першої інстанції дійшов висновку, що надані позивачем та дослідженні в судовому засіданні докази, що містять відомості про обставини, які є предметом доказування у цій справі, підтверджують відповідність суті укладених позивачем правочинів змісту фактичних господарських операцій, а також про фактичний рух активів та зміни у власному капіталі і податкових зобов`язаннях позивача у зв`язку з його господарською діяльністю, що в свою чергу свідчить про правильність відображення позивачем господарських операцій з ФОП ОСОБА_1 в бухгалтерському обліку у складі витрат, які враховуються для визначення об`єкта оподаткування податком на прибуток. Також суд першої інстанції зазначив, що відсутність у контрагентів позивача достатньої кількості трудових ресурсів для здійснення будь-якого виду діяльності не є підставою для визнання господарської операції нереальною.

Не погоджуючись з рішення суду першої інстанції, Головне управління ДФС у Волинській області подало апеляційну скаргу, просить скасувати рішення Волинського окружного адміністративного суду від 03 липня 2019 року та постановити нове, яким в задоволенні позову відмовити. Апеляційну скаргу мотивовано тим, що до перевірки Товариством не надано документів, що підтверджують приймання, використання сировини, допоміжних матеріалів, виготовлення готової продукції. Скаржник вказує, що ФОП ОСОБА_1 не має достатньої кількості працівників, а тому фактично не може надавати відповідні послуги наявними трудовими та фінансовими ресурсами. Вказує, що операції між Товариством та ФОП ОСОБА_1 визнані перевіркою як такі, що містять ознаки нереальності, а тому платник податків не мав права відображати такі операції як операції з придбання послуг у складі витрат. За таких обставин, вважає, що судом першої інстанції невірно застосовано норми права до спірних правовідносин.

В судовому засіданні представник відповідача апеляційну скаргу підтримав, представник позивача щодо апеляційної скарги заперечив, просив залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Згідно з ст.242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Суд апеляційної інстанції, переглядаючи справу за наявними у ній доказами та перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції, в межах доводів та вимог апеляційної скарги, дослідивши докази, що стосуються фактів, на які посилаються учасники справи, приходить до переконання, що оскаржуване рішення суду першої інстанції вимогам статті 242 КАС України відповідає.

Як встановлено судом першої інстанції з матеріалів справи, Товариство з обмеженою відповідальністю «ВЕРБА-ВВ» зареєстровано як юридична особа 29.05.2014, основний вид діяльності КВЕД 16.10 Лісопильне та стругальне виробництво.

З 28.08.2018 по 14.09.2018 посадовими особами Головного управління ДФС у Волинській області на підставі наказу Головного управління ДФС у Волинській області від 14.08.2018 №2976 проведена планова виїзна документальна перевірка Товариства з питань дотримання вимог податкового законодавства за період з 01.04.2017 по 30.06.2018, валютного законодавства за період з 01.04.2017 по 30.06.2018, єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування за період з 01.04.2017 по 30.06.2018, за результатами якої складено акт від 21.09.2018 №20630/14-01/39231747.

Відповідно до висновків акта від 21.09.2018 №20630/14-01/39231747 перевіркою встановлено порушення Товариством :

пп.14.1.36, 14.1.231 п.14.1 ст.14, ст.22, ст.23, п.44.1, п.44.6 ст.44, п.185.1 ст.185, п.198.1, п.198.2, п.198.6 ст.198, ст.201 Податкового кодексу України завищено податковий кредит з податку на додану вартість, в результаті чого занижено податок на додану вартість в період, що перевірявся, на загальну суму 151 554 грн., що призвело до завищення відємного значення, що зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного (податкового) року;

пп.14.1.36, 14.1.231 п.14.1 ст.14, ст.22, ст.23, п.44.1, п.44.6 ст.44, п.135.1 ст.135, пп.134.1.1. п.134.1 ст.134 Податкового кодексу України, п.5 ст.1, ст.2, п.3.2 ст.3, ст.9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», п.2.1, 2.4, 2.15, 2.16 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, п.3 розділу ІІІ Наказу Міністерства фінансів України №73 від 07.02.2013 Про затвердження Національного положення (стандарту) бухгалтерського обліку І «Загальні вимоги до фінансової звітності», п.11 П(с)БО 16 «Витрати», затверджений Наказом Міністерства фінансів України від 31.12.1999 №318, в результаті чого завищено витрат на загальну суму 10 771 311 грн.

На підставі акта перевірки від 21.09.2018 №20630/14-01/39231747 контролюючим органом 19.10.2018 винесено податкові повідомлення-рішення № та №, які оскарженні Товариством в адміністративному порядку до ДФС України.

За результатами розгляду скарги Товариства, 08.01.2019 ДФС України прийняло рішення №577/6/99-99-11-04-01-25, згідно з яким висновки перевірки щодо порушення Товариством вимог пп.14.1.36, 14.1.231 п.14.1 ст.14, ст.22, ст.23, п.44.1, п.44.6 ст.44, п.185.1 ст.185, п.198.1, п.198.2, п.198.6 ст.198, ст.201 Податкового кодексу України по операціях з придбання послуг у ФОП ОСОБА_2 , ФОП ОСОБА_3 , ФОП ОСОБА_4 , ФОП ОСОБА_5 , ФОП ОСОБА_6 , ФОП ОСОБА_7 , ФОП ОСОБА_8 , ФОП ОСОБА_9 .. ФОП ОСОБА_10 є передчасними та підлягають скасуванню. Рішенням скасовано податкові повідомлення-рішення № та №1 в частині встановлених перевіркою порушень по операціях з придбання послуг (робіт, товарів) у вказаних контрагентів та у відповідній частині штрафні санкції, в іншій частині зазначені податкові повідомлення-рішення залишено без змін.

04.02.2019 на підставі акта перевірки від 21.09.2018 №20630/14-01/39231747 та рішення ДФС від 08.01.2019 №577/6/99-99-11-04-01-25, контролюючим органом винесено податкове повідомлення-рішення №, яким збільшено суму грошового зобов`язання за платежем податок на прибуток приватних підприємств за податковим зобов`язанням - 691 265 грн., за штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами) - 172 816,25 грн., загальна сума - 864 081 грн.

Вважаючи вказане податкове повідомлення-рішення протиправним, таким, що підлягає скасуванню, Товариство звернулось із позовом до суду.

Перевіряючи законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення суду першої інстанції, суд апеляційної інстанції виходить з наступного.

Враховуючи вимоги частини 2 статті 19 Конституції України та частини 2 статті 2 КАС України, законодавцем визначено критерії для оцінювання рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень, які одночасно є принципами адміністративної процедури, що вироблені у практиці європейських країн.

Відповідно до підпункту 134.1.1 пункту 134.1 статті 134 Податкового кодексу України, в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин, (далі - ПК України) об`єктом оподаткування податком на прибуток підприємств є прибуток із джерелом походження з України та за її межами, який визначається шляхом коригування (збільшення або зменшення) фінансового результату до оподаткування (прибутку або збитку), визначеного у фінансовій звітності підприємства відповідно до національних положень (стандартів) бухгалтерського обліку або міжнародних стандартів фінансової звітності, на різниці, які виникають відповідно до положень цього Кодексу.

Якщо відповідно до цього розділу передбачено здійснення коригування шляхом збільшення фінансового результату до оподаткування, то в цьому разі відбувається: зменшення від`ємного значення фінансового результату до оподаткування (збитку); збільшення позитивного значення фінансового результату до оподаткування (прибутку). Якщо відповідно до цього розділу передбачено здійснення коригування шляхом зменшення фінансового результату до оподаткування, то в цьому разі відбувається: збільшення від`ємного значення фінансового результату до оподаткування (збитку); зменшення позитивного значення фінансового результату до оподаткування (прибутку).

Для платників податку, у яких річний дохід від будь-якої діяльності (за вирахуванням непрямих податків), визначений за правилами бухгалтерського обліку за останній річний звітний (податковий) період не перевищує двадцяти мільйонів гривень, об`єкт оподаткування може визначатися без коригування фінансового результату до оподаткування на усі різниці (крім від`ємного значення об`єкта оподаткування минулих податкових (звітних) років), визначені відповідно до положень цього розділу. Платник податку, у якого річний дохід (за вирахуванням непрямих податків), визначений за правилами бухгалтерського обліку за останній річний звітний (податковий) період не перевищує двадцяти мільйонів гривень, має право прийняти рішення про незастосування коригувань фінансового результату до оподаткування на усі різниці (крім від`ємного значення об`єкта оподаткування минулих податкових (звітних) років), визначені відповідно до положень цього розділу, не більше одного разу протягом безперервної сукупності років в кожному з яких виконується цей критерій щодо розміру доходу. Про прийняте рішення платник податку зазначає у податковій звітності з цього податку, що подається за перший рік в такій безперервній сукупності років. В подальші роки такої сукупності коригування фінансового результату також не застосовуються (крім від`ємного значення об`єкта оподаткування минулих податкових (звітних) років).

Для обрахунку об`єкта оподаткування платник податку на прибуток використовує дані бухгалтерського обліку та фінансової звітності щодо доходів, витрат та фінансового результату до оподаткування (пункт 44.2 статті 44 ПК України).

Згідно з пунктом 135.1 статті 135 ПК України базою оподаткування є грошове вираження об`єкту оподаткування, визначеного згідно із статтею 134 цього Кодексу з урахуванням положень цього Кодексу.

Відповідно до пункту 3 розділу І «Загальні положення» Національного положення (стандарту) бухгалтерського обліку 1 «Загальні вимоги до фінансової звітності», затвердженого Наказом Міністерства фінансів України від 07.02.2013 № 73, доходи - збільшення економічних вигод у вигляді надходження активів або зменшення зобов`язань, які призводять до зростання власного капіталу (за винятком зростання капіталу за рахунок внесків власників).

Згідно з пунктом 5 Положення (стандарт) бухгалтерського обліку 15 «Дохід», затвердженого Наказом Міністерства фінансів України від 29.11.99 №290, дохід визнається під час збільшення активу або зменшення зобов`язання, що зумовлює зростання власного капіталу (за винятком зростання капіталу за рахунок внесків учасників підприємства), за умови, що оцінка доходу може бути достовірно визначена.

Відповідно до пункту 7 вказаного Положення дохід (виручка) від реалізації продукції (товарів, робіт, послуг) - загальний дохід (виручка) від реалізації продукції, товарів, робіт або послуг без вирахування наданих знижок, повернення раніше проданих товарів та непрямих податків і зборів (податку на додану вартість, акцизного збору тощо).

Чистий дохід від реалізації продукції (товарів, робіт, послуг) визначається шляхом вирахування з доходу від реалізації продукції, товарів, робіт, послуг наданих знижок, вартості повернутих раніше проданих товарів, доходів, що за договорами належать комітентам (принципалам тощо), та податків і зборів.

Пунктом 21 Положення (стандарт) бухгалтерського обліку 15 встановлено, що дохід відображається в бухгалтерському обліку в сумі справедливої вартості активів, що отримані або підлягають отриманню.

Згідно з пунктами 6, 7 Положення (стандарт) бухгалтерського обліку 16 «Витрати», затвердженого Наказом Міністерства фінансів України від 31.12.99 №318, витратами звітного періоду визнаються або зменшення активів, або збільшення зобов`язань, що призводить до зменшення власного капіталу підприємства (за винятком зменшення капіталу внаслідок його вилучення або розподілу власниками), за умови, що ці витрати можуть бути достовірно оцінені. Витрати визнаються витратами певного періоду одночасно з визнанням доходу, для отримання якого вони здійснені. Витрати, які неможливо прямо пов`язати з доходом певного періоду, відображаються у складі витрат того звітного періоду, в якому вони були здійснені.

Відповідно до пункту 11 Положення (стандарт) бухгалтерського обліку 16 «Витрати» собівартість реалізованої продукції (робіт, послуг) складається з виробничої собівартості продукції (робіт, послуг), яка була реалізована протягом звітного періоду, нерозподілених постійних загальновиробничих витрат та наднормативних виробничих витрат.

До виробничої собівартості продукції (робіт, послуг) включаються: прямі матеріальні витрати; прямі витрати на оплату праці; інші прямі витрати; змінні загальновиробничі та постійні розподілені загальновиробничі витрати.

Виробнича собівартість продукції зменшується на справедливу вартість супутньої продукції, яка реалізується, та вартість супутньої продукції в оцінці можливого її використання, що використовується на самому підприємстві.

Перелік і склад статей калькулювання виробничої собівартості продукції (робіт, послуг) установлюються підприємством.

З матеріалів справи судом першої інстанції встановлено, що підставою для прийняття оскаржуваного податкового повідомлення-рішення стали висновки контролюючого органу про не підтвердження реальності здійснення господарських операцій між Товариством та ФОП ОСОБА_1 .

В акті перевірки від 21.09.2018 №20630/14-01/39231747 контролюючим органом зроблено висновок про завищення Товариством витрат по господарських операціях з ФОП ОСОБА_1 на загальну суму 3 840 354 грн., в тому числі за II кв. 2017 року на 202 527 грн., за III кв. 2017 року на 686 717 грн., за IV кв. 2017 року на 894449 грн., за І кв. 2018 на 377 819 грн. та за II кв. 2018 року на 1 678 843 грн.

Перевіркою операції з придбання робіт (послуг) Товариством у ФОП ОСОБА_1 визнані як такі, що містять ознаки нереальності, а тому контролюючим органом зроблено висновок, що позивач як платник податків не мав права відображати такі операції як операції з придбання послуг у складі витрат.

З матеріалів справи встановлено, що 13.04.2017 Товариство (Замовник) уклало з ФОП ОСОБА_1 (Виконавець) договір №17/04/13/17 про надання послуг по виготовленню готової продукції з давальницької сировини, предметом якого є надання Виконавцем по завданню Замовника за плату послуг по виготовленню заготовок до європіддонів з сировини Замовника протягом терміну дії Договору. Виконавець бере на себе зобов`язання виготовити по завданню Замовника заготовки для європіддонів на власних виробничих потужностях, залучаючи для цього власних фахівців.

Відповідно до умов вказаного договору Виконавець бере на себе обов`язок по наданню необхідної сировини для виготовлення заготовок для європіддонів. Замовник зобов`язується приймати готову продукцію та сплачувати виконавцю вартість виконаних робіт по виготовленню готової продукції.

Загальна вартість цього договору не регламентується і складається з сум актів виконаних робіт. Вартість послуг виконавця є винагорода, яка нараховується на підставі актів приймання-передачі послуг виконавця; умовою для визначення та нарахування винагороди є факт надання послуг виконавцем у відповідності з цим договором.

Умовами договору визначено порядок передачі сировини та готової продукції та порядок документального супроводження всіх операцій по договору; коефіцієнти витрат сировини на 1 м.куб. готової продукції; норми виходу отриманих відходів при розпилі деревини в залежності від виду сировини та готової продукції; порядок зберігання виготовленої готової продукції.

Додатком №1 до Договору №17/04/13/17 сторонами затверджено кошторис витрат на виготовлення готової продукції виходячи з вартості виготовлення 1 м.куб.

Так, пунктом 44.1 статті 44 ПК України встановлено, що для цілей оподаткування платники податків зобов`язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов`язаних з визначенням об`єктів оподаткування та/або податкових зобов`язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов`язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством. Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту.

Для обрахунку об`єкта оподаткування платник податку на прибуток використовує дані бухгалтерського обліку та фінансової звітності щодо доходів, витрат та фінансового результату до оподаткування (пункт 44.1 статті 44 ПК України).

Згідно з статтею 1 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» №996 від 16.07.1999 первинний документ - документ, який містить відомості про господарську операцію.

Відповідно до частини 1 статті 9 вказаного Закону підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.

Згідно з частиною 2 статті 3 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» бухгалтерський облік є обов`язковим видом обліку, який ведеться підприємством. Фінансова, податкова, статистична та інші види звітності, що використовують грошовий вимірник, ґрунтуються на даних бухгалтерського обліку.

Порядок створення, прийняття і відображення в бухгалтерському обліку первинних документів встановлено Положенням про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, яке затверджено Наказом Міністерства фінансів України від 24.05.1995 №88 та зареєстровано в Міністерстві юстиції України 05.06.1995 за №168/704.

Відповідно до пункту 1.2 Положення господарські операції відображаються у бухгалтерському обліку методом їх суцільного і безперервного документування. Записи в облікових регістрах провадяться на підставі первинних документів, створених відповідно до вимог цього Положення.

Згідно з пунктом 2.1 Положення первинні документи - це документи, створені у письмовій або електронній формі, які містять відомості про господарські операції, включаючи розпорядження та дозволи адміністрації (власника) на їх проведення. Господарські операції - це факти підприємницької та іншої діяльності, що впливають на стан майна, капіталу, зобов`язань і фінансових результатів.

Відповідно до пункту 2.2 Положення підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи.

Таким чином, аналіз реальності господарської діяльності повинен здійснюватися на підставі даних податкового, бухгалтерського обліку платника податків та відповідності їх дійсному економічному змісту. При цьому, дослідженню підлягають усі первинні документи, які належить складати залежно від певного виду господарської операції: договори, акти виконаних робіт, документи про перевезення, зберігання товарів тощо.

Перевірці, зокрема, підлягають фізичні, технічні та технологічні можливості певної особи до вчинення тих чи інших дій, що становлять зміст господарської операції, як-от: наявність кваліфікованого персоналу, основних фондів, у тому числі транспортних засобів для перевезення або виробництва, приміщень для зберігання товарів тощо, якщо такі умови необхідні для здійснення певної операції; можливість здійснення операцій з відповідною кількістю певного товару у відповідні строки з урахуванням терміну його придатності, доступності на ринку тощо; наявність відповідних ліцензій та інших дозвільних документів, що необхідні для ведення певного виду господарської діяльності.

При цьому наслідки в податковому обліку платника створюють лише реально вчинені господарські операції, тобто такі, що пов`язані з рухом активів, зміною зобов`язань чи власного капіталу платника та відповідають змісту, відображеному в укладених платником податку договорах.

Разом з тим, суд апеляційної інстанції вважає за необхідне вказати, що сама собою наявність або відсутність окремих документів, а також помилки у їх оформленні, не є підставою для висновків про відсутність господарської операції, якщо з інших даних вбачається, що фактичний рух активів або зміни у власному капіталі чи зобов`язаннях платника податків, у зв`язку з його господарською діяльністю, мали місце.

Як зазначено в акті перевірки від 21.09.2018 №20630/14-01/39231747 висновок податкового органу про порушення позивачем вимог податкового законодавства ґрунтується на відсутності у ФОП ОСОБА_1 достатньої кількості працівників, транспортних засобів, а також не наданні до перевірки документів, які підтверджують приймання, використання сировини, допоміжних матеріалів, виготовлення готової продукції.

Як встановлено судом першої інстанції з акта перевірки від 21.09.2018 №20630/14-01/39231747, до перевірки Товариством по вказаному контрагенту надано: акти наданих послуг по переробці давальницької сировини, акти списання поставленої сировини та про виконання робіт.

При цьому, контролюючим органом встановлено, що в бухгалтерському обліку господарські операції з ФОП ОСОБА_1 відображено бухгалтерськими проведеннями: Д-т 26 К-т 631, розрахунки проводились у безготівковій формі, станом на 30.06.2018 кредиторська заборгованість за договором №17/04/13/17 становить 1 869 854 грн.

В свою чергу, Товариством на підтвердження реальності господарських операцій з ФОП ОСОБА_1 до матеріалів справи долучено: акти наданих послуг всього на загальну суму 3840354,32 грн.; акти списання поставленої сировини та про виконання робіт до договору від 13.04.2017 №17/04/13/17; товарно-транспортні накладні до договору від 13.04.2017 №17/04/13/17 за період 01.04.2017 30.06.2018; звіти виробництва ФОП ОСОБА_1 для Товариства до договору від 13.04.2017 №17/04/13/17; облікові регістри бухгалтерського обліку щодо відображення господарських операцій в обліку Товариства: обороти рахунку 206 за період квітень 2017 - червень 2018 по контрагенту ФОП ОСОБА_1 ; аналіз рахунку 631 за період квітень 2017 - червень 2018 по контрагенту ФОП ОСОБА_1 за договором «Договір про давальницьку переробку»; картка рахунку 631 за період квітень 2017 - червень 2018 по контрагенту ФОП ОСОБА_1 за договором «Договір про давальницьку переробку»; обороти по рахунку 631 за період квітень 2017 - червень 2018, виведені дані бухгалтерського обліку по контрагенту ФОП ОСОБА_1 .

Крім того, Товариством надано копію технічного паспорту автомобіля ЗІЛ 131 (самоскид), що належить ФОП ОСОБА_1 , та копії податкової звітності останнього за відповідний період з квитанціями про отримання податковим органом, що підтверджує декларування ФОП ОСОБА_1 податкових зобов`язань по господарських операціях з позивачем.

Представлені Товариством первинні документи в своїй сукупності підтверджують підстави виникнення цивільних прав та обов`язків, а також фактичне здійснення господарських операцій позивачем з контрагентом, та є достатніми доказами на підтвердження здійснення останніх. Правильність оформлення первинних документів відповідачем і матеріалами перевірки не заперечується.

Слід також наголосити, що у податковому праві визнається критерій добросовісності платника, який передбачає законність дій платника у сфері податкових правовідносин (у тому числі і щодо формування даних податкового обліку), доки це не спростовано у порядку, встановленому Податковим кодексом України.

Крім того слід зазначити, що господарські операції, здійснювалися правоздатними юридичними особами і по своїй суті не суперечать інтересам держави. Спірні господарські операції в судовому порядку недійсними не визнавались, що дає підстави вважати, що такі мали реальний характер.

Зазначене відповідачем належними та достатніми доказами не спростовано, тоді як обґрунтування нереальності господарських операцій не можуть ґрунтуватися на припущеннях.

В свою чергу, відсутність, на переконання скаржника, в контрагента позивача достатньої кількості працівників не може бути самодостатнім підтвердженням нереальності господарських операцій, оскільки не може слугувати належним доказом не використання праці найманих осіб загалом та не є підтвердженням вчинення безтоварних операцій.

За таких обставин суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що контролюючим органом не доведено недобросовісності Товариства, а вчиненні ним господарські операції з ФОП ОСОБА_1 не викликають сумніву у реальності таких та відповідності дійсному економічному змісту.

Згідно з частиною 2 статті 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідно до частини 1 статті 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Щодо долученого до матеріалів справи висновку експерта №1041/24701 за результатами судово-економічної експертизи за запитом ТОВ «Верба-ВВ» від 08.02.019, то відповідно до статті 108 КАС України такий оцінений судом апеляційної інстанції разом із іншими доказами за правилами, встановленими статтею 90 цього Кодексу.

Згідно з частиною 2 статті 6 КАС України та статтею 17 Закону України «Про виконання рішень і застосування практики Європейського Суду з прав людини» передбачено застосування судами Конвенції та практики ЄСПЛ як джерела права.

У пункті 58 Рішення Європейського суду з прав людини у справі «Серявін та інші проти України» від 10 лютого 2010 року Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення. Хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень.

З огляду на викладене, враховуючи положення статті 316 КАС України, прецедентну практику ЄСПЛ, суд апеляційної інстанції приходить до переконання, що судом першої інстанції у рішенні викладено мотиви протиправності винесеного контролюючим органом податкового повідомлення-рішення, на основі об`єктивної оцінки наданих сторонами доказів повно встановлено фактичні обставини справи, правильно застосовано норми матеріального права. Доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують, на законність судового рішення не впливають.

Керуючись статтями 229, 241, 243, 308, 310, 316, 321, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Головного управління ДФС у Волинській області залишити без задоволення, а рішення Волинського окружного адміністративного суду від 03 липня 2019 року у справі № 140/732/19 - без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Суддя-доповідач Т. І. Шинкар
судді Н. М. Судова-Хомюк
В. В. Гуляк
Повне судове рішення складено 28.11.2019