Справа № 360/1159/19
Суддя: Білак М.В.
Дата ухвалення: 2019-11-28 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

Іменем України

28 листопада 2019 року

Київ

справа №360/1159/19

адміністративне провадження №К/9901/25470/19

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

судді-доповідача Білак М.В.,

суддів Губської О.А., Калашнікової О.В.,

розглянув у попередньому судовому засіданні адміністративну справу

за касаційною скаргою ОСОБА_1

на рішення Луганського окружного адміністративного суду від 5 червня 2019 року (у складі головуючого судді Борзаниці С.В.)

та постанову Першого апеляційного адміністративного суду від 7 серпня 2019 року (колегія суддів у складі головуючого судді Геращенка І.В., суддів: Арабей Т.Г., Гаврищук Т.Г.)

у справі №360/1159/19

за позовом ОСОБА_1

до Управління Пенсійного фонду України у Ворошиловському районі міста Донецька, Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області, Пенсійного фонду України

про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії.

I. ПРОЦЕДУРА

1. ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Управління Пенсійного фонду України у Ворошиловському районі міста Донецька, Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області, Пенсійного фонду України, в якому просив:

- визнати бездіяльність управління Пенсійного фонду України у Ворошиловському районі м. Донецька щодо невиплати середнього заробітку позивачу за час затримки розрахунку в період з 18 грудня 2018 року по день винесення рішення судом у справі протиправною;

- зобов`язати Пенсійний фонд України та Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області здійснити нарахування та виплату на користь позивача середнього заробітку за час затримки розрахунку за період з 18 грудня 2018 року по день винесення рішення судом у справі із розрахунку розміру середньоденної заробітної плати - 217,11 грн з урахуванням належних відрахувань;

- зобов`язати Пенсійний фонд України та Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області за рахунок коштів відповідачів здійснити нарахування та сплату єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування з сум сплаченого середнього заробітку позивача за час затримки розрахунку за період з 21 жовтня 2014 року по день винесення рішення судом у розмірах, встановлених Законом України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» від 08.07.2010 № 2464-VI, з розбивкою по місяцям та подати щомісячні звіти про це до органу доходів і зборів;

- зобов`язати Пенсійний фонд України та Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області за рахунок коштів відповідачів сплатити позивачу компенсацію за відрив від звичайних занять - пропорційно до розміру мінімальної заробітної плати.

2. Рішенням Луганського окружного адміністративного суду від 5 червня 2019 року, залишеним без змін постановою Першого апеляційного адміністративного суду від 7 серпня 2019 року, в задоволенні позову відмовлено.

3. У поданій касаційній скарзі ОСОБА_1 . із посиланням на порушення судами попередніх інстанцій норм матеріального та процесуального права, просив скасувати оскаржувані судові рішення, ухвалити нове судове рішення, яким позовні вимоги задовольнити.

II. ОБСТАВИНИ СПРАВИ

4. Судами попередніх інстанцій встановлено та матеріалами справи підтверджено, що Постановою Луганського окружного адміністративного суду від 26 жовтня 2015 року, залишеною без змін ухвалою Донецького апеляційного адміністративного суду від 31 січня 2017 року та постановою Верховного Суду від 4 жовтня 2018 року, у справі №812/729/15 адміністративний позов ОСОБА_1 до Управління Пенсійного фонду України у Ворошиловському районі м. Донецька, третя особа: Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області, про визнання бездіяльності протиправною, стягнення заборгованості по заробітній платі, стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку та стягнення моральної шкоди задоволено частково: визнано протиправною бездіяльність Управління Пенсійного фонду у Ворошиловському районі м. Донецька щодо невиплати заборгованості по заробітній платі ОСОБА_1 ; стягнуто з Управління Пенсійного фонду у Ворошиловському районі м. Донецька на користь ОСОБА_1 заборгованість по виплаті заробітної плати у розмірі 3860,06 грн та середній заробіток за час затримки розрахунку у розмірі 55145,94 грн з урахуванням належних відрахувань. Постанова в частині стягнення на користь ОСОБА_1 з Управління Пенсійного фонду у Ворошиловському районі м. Донецька середньої заробітної плати за один місяць у розмірі 4559,48 грн з урахуванням належних відрахувань допущена до негайного виконання.

5. Рішенням Луганського окружного адміністративного суду від 17 грудня 2018 року у справі №812/333/17 позов ОСОБА_1 до Управління Пенсійного фонду України у Ворошиловському районі м. Донецька, Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області та Пенсійного фонду України про визнання бездіяльності протиправною, стягнення заборгованості по заробітній платі, стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку задоволено частково: визнано протиправною бездіяльність Управління Пенсійного фонду у Ворошиловському районі м. Донецька щодо невиплати заборгованості по заробітній платі ОСОБА_1 ; стягнуто з Управління Пенсійного фонду у Ворошиловському районі м. Донецька на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час затримки розрахунку у розмірі 171082,68 грн з урахуванням належних відрахувань; рішення в частині стягнення на користь ОСОБА_1 з Управління Пенсійного фонду у Ворошиловському районі м. Донецька середньої заробітної плати за один місяць у розмірі 4559,48 грн з урахуванням належних відрахувань допущено до негайного виконання. Відповідно до статті 382 КАС України встановлено судовий контроль за виконанням судового рішення в адміністративній справі, шляхом зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області, Пенсійного фонду України подати у двомісячний строк з дня постановлення рішення в цій справі звіт про виконання рішення суду.

6. Постановою Першого апеляційного адміністративного суду від 2 квітня 2019 року рішення Луганського окружного адміністративного суду від 17 грудня 2018 року у справі №812/333/17 скасовано в частині встановлення судового контролю за виконанням судового рішення в адміністративній справі відповідно до статті 382 КАС України шляхом зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області, Пенсійного фонду України подати у двомісячний строк з дня постановлення рішення в цій справі звіт про виконання рішення суду, ухвалено нове судове рішення в цій частині, яким у задоволенні позовних вимог відмовлено; в іншій частині рішення Луганського окружного адміністративного суду - залишено без змін.

7. З урахуванням судових рішень у справах №812/729/15; №812/333/18 судами встановлені такі обставини:

8. позивач - ОСОБА_1 з 1 серпня 2007 року до 21 жовтня 2014 року працював на посадах головного спеціаліста - юрисконсульта юридичного відділу та начальника юридичного відділу УПФУ у Ворошиловському районі м. Донецька;

9. борг УПФУ у Ворошиловському районі м. Донецька перед ОСОБА_1 при звільненні складає 3860,05 грн;

10. згідно з довідкою Управління соціального захисту населення Білокуракинської районної державної адміністрації від 23 червня 2015 року позивача взято на облік як особу, переміщену з тимчасово окупованої території України, районів проведення антитерористичної операції та населених пунктів, розташованих на лінії зіткнення;

11. наказом ГУ ПФУ в Донецькій області від 18 травня 2015 року №66 внесені зміни та доповнення до Плану переміщення територіальних управлінь, затвердженого наказом головного управління від 13 листопада 2014 року №178 «Про заходи щодо забезпечення реалізації постанови Кабінету Міністрів України від 7 листопада 2014 року №595» та викладено його в новій редакції з додатком, відповідно до пункту 1 Додатку до зазначеного наказу УПФУ у Ворошиловському районі м. Донецька тимчасово розміщено на базі УПФУ в м. Красноармійську та Красноармійському районі Донецької області, що підтверджується спеціальним витягом з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців;

12. виходячи з приписів постанови Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 №100 «Про затвердження порядку обчислення середньої заробітної плати» середньомісячна заробітна плата позивача становить 4559,48 грн;

13. судом стягнуто з УПФУ у Ворошиловському районі м. Донецька на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час затримки розрахунку у розмірі 55145,94 грн. з урахуванням належних відрахувань за період з 21 жовтня 2014 року по 26 жовтня 2015 року;

14. стягнуто з УПФУ у Ворошиловському районі м. Донецька на користь позивача середній заробіток за час затримки розрахунку у розмірі 171082,68 грн. з урахуванням належних відрахувань за період з 27 жовтня 2015 року по 17 грудня 2018 року.

15. Зважаючи на те, що відповідач так і не розрахувався з позивачем, останній звернувся до суду з цим позовом про зобов`язання здійснити нарахування та виплату на користь позивача середнього заробітку за час затримки розрахунку за період з 18 грудня 2018 року по день винесення рішення судом у цій справі.

III. ОЦІНКА СУДІВ ПЕРШОЇ ТА АПЕЛЯЦІЙНОЇ ІНСТАНЦІЙ.

16. Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції, з яким погодився суд апеляційної інстанції, виходив з того, що відсутні підстави для стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні у зв`язку з відсутністю фактичного розрахунку з позивачем на підставі судового рішення, тому такі позовні вимоги є передчасними.

17. Інші позовні вимоги є похідними, тому в їх задоволенні також необхідно відмовити.

IV. ДОВОДИ КАСАЦІЙНОЇ СКАРГИ

18. Позивач у своїй касаційній скарзі наголошує на тому, що судами порушено приписи статті 117 КЗпП України, відповідно до якої, зокрема, підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за час затримки по день фактичного розрахунку і в цій статті жодним чином не зазначено, що середній заробіток повинен стягуватись працівником лише і виключно за весь період невиплати.

19. Вважає, що він має право на звернення до суду з позовом, оскільки остаточного розрахунку з виплати заборгованості з заробітної плати та середнього заробітку з ним Управління Пенсійного фонду України у Ворошилоському районі міста Донецька до дня звернення з касаційною скаргою так і не провело.

20. Позивач вказує, що у постанові від 4 жовтня 2018 року у справі №812/729/15 за його позовом до органу Пенсійного фонду, Верховний Суд погодився з позицією судів першої та апеляційної інстанцій про те, що отримання заробітної плати - це гарантоване Конституцією України право громадянина України і жодний нормативно-правовий акт не повинен звужувати передбачені Конституцією України права.

21. Вважає, що його вимоги підлягають задоволенню з огляду на практику Верховного Суду України, а саме: постанова від 15 вересня 2015 року (справа №21-1765а15), постанова від 22 січня 2014 року (справа №6-159цс13), справа №6-144ц13.

22. Крім того позивач акцентує увагу на тому, що адміністративний суд не обмежений у виборі способів відновлення права особи, порушеного суб`єктами владних повноважень, а вправі обрати найбільш ефективний спосіб відновлення порушеного права, який відповідає характеру такого порушення, та вийти за межі позовних вимог.

23. Також звертає увагу, що судом першої інстанції розглянуто лише одну його позовну вимогу про визнання протиправною бездіяльність Управління Пенсійного фонду України у Ворошиловському районі м. Донецька щодо невиплати середнього заробітку позивачу за час затримки розрахунку. Інші ж вимоги взагалі не розглядались.

24. Серед іншого, звертає увагу позивач, судами порушено частину другу статті 77 КАС України, а також Європейську конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод.

25. У відзиві на касаційну скаргу відповідач не погоджується з її доводами, вважає касаційну скаргу необґрунтованою, тому просить залишити її без задоволення, а рішення судів - без змін.

V. ОЦІНКА ВЕРХОВНОГО СУДУ

26. Верховний Суд, перевіривши і обговоривши доводи касаційної скарги, виходячи з меж касаційного перегляду, визначених статтею 341 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), вважає за необхідне зазначити наступне.

27. Спірні правовідносини склались між сторонами з приводу наявності підстав для виплати середнього заробітку за весь час затримки належних позивачеві сум при звільненні по день фактичного розрахунку згідно з положеннями статті 117 КЗпП України.

28. Статтею 94 КЗпП України визначено, що заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу.

29. Відповідно до частини першої статті 47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу.

30. Згідно з частиною першою статті 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення.

31. За змістом статті 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені у статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору.

32. Аналіз наведених норм матеріального права дає підстави вважати, що невиплата звільненому працівникові всіх сум, що належать йому від власника або уповноваженого ним органу, є триваючим правопорушенням, а отже, працівник може визначити остаточний обсяг своїх вимог на момент припинення такого правопорушення, яким є день фактичного розрахунку.

33. Таким чином, невиконання рішення суду про стягнення на користь звільненого працівника недоплаченої заробітної плати є підставою для покладення на власника або уповноважений ним орган відповідальності, передбаченої статтею 117 КЗпП України, за весь період невиплати цієї заробітної плати, оскільки вимоги звільненого працівника щодо її виплати є трудовим спором і регулюються нормами трудового права.

34. Такого висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 9 жовтня 2019 року у справі №127/12474/16-ц. Вказаний висновок, водночас, не суперечить позиції Верховного Суду України, що викладена в його рішеннях, про які зазначав позивач (пункт 21 цієї постанови).

35. З урахуванням наведеної правової позиції, а також обставин цієї справи, необхідно вказати, що невиконання відповідачем постанови Луганського окружного адміністративного суду від 26 жовтня 2015 року є триваючим правопорушенням в розумінні статті 117 КЗпП України і воно є підставою для покладення на власника або уповноважений ним орган відповідальності, передбаченої статтею 117 КЗпП України, за весь період невиплати заборгованості з заробітної плати у розмірі 3860,06 грн, що встановлена судовим рішенням.

36. Водночас ОСОБА_1 може визначити остаточний обсяг своїх вимог до органу Пенсійного фонду України тоді, коли таке правопорушення буде припиненим, тобто відбудеться факт розрахунку з ним.

37. Проте, як встановлено судами та не заперечується й самим позивачем, відповідач не здійснив такого розрахунку, тобто відсутня подія фактичного розрахунку.

38. За таких обставин, необхідно погодитись з висновками судів попередніх інстанцій, що позовні вимоги про визнання протиправною бездіяльності Управління Пенсійного фонду України у Ворошиловському районі міста Донецька щодо невиплати середнього заробітку за час затримки розрахунку в період з 18 грудня 2018 року по день винесення судового рішення у справі та зобов`язання органи Пенсійного фонду України нарахувати та виплатити середній заробіток за час затримки розрахунку за цей період є передчасними, що свідчить про відсутність підстав для задоволення позову.

39. Доводи позивача про те, що судом першої інстанції розглянуто лише одну його позовну вимогу про визнання протиправною бездіяльності Управління Пенсійного фонду України у Ворошиловському районі м. Донецька щодо невиплати середнього заробітку позивачу за час затримки розрахунку, інші ж вимоги взагалі не розглядались, є безпідставними, оскільки судом першої інстанції зазначено, що інші позовні вимоги є похідними, тому як і основна вимога - задоволенню не підлягають.

40. Враховуючи наведене, Верховний Суд не встановив неправильного застосування норм матеріального права при ухваленні оскаржуваних судових рішень і погоджується з висновком судів першої та апеляційної інстанцій про відсутність підстав для задоволення позову.

41. Відповідно до статті 343 КАС України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

42. З огляду на результат касаційного розгляду та відсутність документально підтверджених судових витрат, понесених учасниками справи у зв`язку з переглядом справи в суді касаційної інстанції, судові витрати розподілу не підлягають.

Керуючись статтями 341, 343, 356 КАС України, Верховний Суд

П О С Т А Н О В И В:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Луганського окружного адміністративного суду від 5 червня 2019 року та постанову Першого апеляційного адміністративного суду від 7 серпня 2019 року у справі №360/1159/19 - без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

...........................

...........................

...........................

М.В. Білак

О.А. Губська

О.В. Калашнікова,

Судді Верховного Суду