Справа № 345/4718/19
Суддя: Мигович О. М.
Дата ухвалення: 2019-11-27 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа №345/4718/19
Провадження № 2-а/345/87/2019
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27.11.2019 року м. Калуш

Калуський міськрайонний суд Івано-Франківської області в складі :

головуючого - судді Мигович О.М.

секретаря судового засідання Бабійчук Л.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі Калуського міськрайонного суду Івано-Франківської області в порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справуза адміністративним позовом ОСОБА_1 до Поліцейської другої роти першого батальйону УПП в Івано-Франківській області Курищук Олександри Андріївни про оскарження постанови про накладення адміністративного стягнення,

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернулася в суд з позовом Поліцейської другої роти першого батальйону УПП в Івано-Франківській області Курищук О.А. про оскарження постанови про накладення адміністративного стягнення від 17.10.2019 року (серія ЕАК № 1636957), посилаючись на те, що зазначеною постановою її притягнуто до адміністративної відповідальності та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в сумі 425 грн. за порушення, передбачене ч.2 ст. 122 КУпАП, а саме: 17.10.2019 року о 22.34 год. в м.Івано-Франківськ по вул.Б.Лепкого керувала транспортним засобом без ввімкненого ближнього світла фар у темну пору доби, чим порушила п.19.1а ПДР України.

Оскаржувану постанову вважає незаконною і такою, що підлягає скасуванню, вважає, що жодного доказу на підтвердження правомірності притягнення її до адміністративної відповідальності надано не було. На її заперечення проти даного правопорушення інспектор не реагував. На підставі наведеного просить постанову про накладення на неї адміністративного стягнення скасувати, а провадження у справі закрити.

Представник позивача подала пояснення, згідно яких зазначено, що фактично розгляд справи про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності у відповідності до норм діючого законодавства не проводився. Свідченням цього факту є невеликий проміжок часу (16 хвилин), який минув моменту нібито вчинення мною правопорушення (22 год. 34 хв.) до моменту винесення постанови про накладення адміністративного стягнення (22 год. 50 хв.).

При цьому постанова не містить посилань на те, що відповідачем при притягненні позивача до адміністративної відповідальності, роз`яснені права, надано можливість скористатися юридичною допомогою, розглянуто клопотання в разі їх наявності, заслухані свідки. Свідком у цій справі була ОСОБА_2 .

Крім того відповідач позбавила ОСОБА_1 скористатись правовою допомогою, про що було повідомлено поліцейських, проте адвокат не встигла доїхати до місця розгляду справи про адміністративне правопорушення.

Отже, такі обставини дають підстави дійти висновку, що відповідачем всупереч положень КУпАП не проведено дій по розгляду справи про адміністративне правопорушення, передбачених приписами ст. ст. 278, 279 КУпАП.

Після зупинки транспортного засобу позивача працівниками поліції було вказано, що допущене мною порушення зафіксовано технічним засобом, яким зроблено відеозапис.

Натомість, всупереч приписам ст. 283 КУпАП про відеозапис не було зазначено в оскаржуваній постанові у справі про адміністративне правопорушення в графі 8 «До постанови додається», як і не досліджено під час розгляду поліцейським справи про адміністративне правопорушення, адже жодних посилань на нього в постанові немає.

При цьому, на продемонстрованому на місці зупинки транспортного засобу відеозаписі позивач не побачила ніякого порушення у своїх діях. Ознайомитись належним чином з відеозаписом працівники поліції не дали їй можливості. Про це знову ж таки свідчить тривалість розгляду справи про адміністративне правопорушення - 16 хвилин.

Таким чином, відеозапис (можливо нібито і наявний у матеріалах) і який може бути наданий суду при розгляді даної скарги, у силу ч. 1 ст. 74 КАС України не можна вважати допустимим доказом і не має братись судом до уваги.

Зазначений висновок відповідає правовій позиції, викладеній в постанові Верховного Суду від 24.01.2019 по справі № 428/2769/17.

Інших доказів, передбачених ст. 251 КУпАП, посадовою особою, яка розглядала справу щодо неї, не здобуто.

Про неналежний розгляд справи про адміністративне правопорушення свідчить також те, що вказані у постанові відомості про позивача не відповідають дійсності. ОСОБА_1 зареєстрована у АДРЕСА_1 . Ці дані посадова особа, яка «розглядала» справу не установлювала взагалі. Просить позов задоволити.

Представником відповідача подано відзив, згідно якого просить у задоволенні позову відмовити з наведених у ньому підстав. Розгляд справи проводити у його відсутності.

Дослідивши матеріали справи, судом встановлено, що між сторонами виник публічно-правовий спір щодо правомірності накладення адміністративного стягнення за адміністративне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 122 КУпАП.

Єдиний порядок дорожнього руху на всій території України визначено Правилами дорожнього руху, затвердженими Постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року № 1306 (надалі «Правила дорожнього руху»).

Відповідно до п. 19.1ПДРУкраїни у темну пору доби та в умовах недостатньої видимості незалежно від ступеня освітлення дороги, а також у тунелях на транспортному засобі, що рухається, повинні бути ввімкнені такі світлові пристрої:а) на всіх механічних транспортних засобах - фари ближнього (дальнього) світла.

Відповідно до частини 2 статті 258 КУпАП протокол не складається у разі вчинення адміністративних правопорушень, розгляд яких віднесено до компетенції Національної поліції, та адміністративних правопорушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксованих в автоматичному режимі.

Порядок розгляду справи про адміністративне правопорушення врегульовано Главою 22 КУпАП.

Орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`сувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом'якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`сувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи (частина 1 статті 280 КУпАП).

Відповідно до статті 283 КУпАП розглянувши справу про адміністративне правопорушення, орган (посадова особа) виносить постанову по справі. Постанова виконавчого органу сільської, селищної, міської ради по справі про адміністративне правопорушення приймається у формі рішення. Постанова повинна містити: найменування органу (посадової особи), який виніс постанову, дату розгляду справи; відомості про особу, щодо якої розглядається справа; опис обставин, установлених при розгляді справи; зазначення нормативного акта, який передбачає відповідальність за дане адміністративне правопорушення; прийняте по справі рішення. Якщо при вирішенні питання про накладення стягнення за адміністративне правопорушення органами (посадовими особами), переліченими у пунктах 1-4 статті 213 цього Кодексу, одночасно вирішується питання про відшкодування винним майнової шкоди, то в постанові по справі зазначаються розмір шкоди, що підлягає стягненню, порядок і строк її відшкодування. Постанова по справі повинна містити вирішення питання про вилучені речі і документи, а також вказівку про порядок і строк її оскарження.

Постанова колегіального органу приймається простою більшістю голосів членів колегіального органу, присутніх на засіданні. Постанова по справі про адміністративне правопорушення підписується посадовою особою, яка розглянула справу, а постанова колегіального органу головуючим на засіданні і секретарем цього органу. У випадках, передбачених законодавством України, про захід стягнення робиться відповідний запис на протоколі про адміністративне правопорушення або постанова оформляється іншим установленим способом.

17.10.2019 року поліцейським УПП в Івано-Франківській області капралом поліції Курищук О.А. винесено Постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серія (серія ЕАК № 1636957), якою притягнуто ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності і накладено на нього адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 425,00 грн.

У постанові зазначено, що 17.10.2019 року о 22 год. 34 хв. в м.Івано-Франківськ по вул.Б.Лепкого водій керував т/з без ввімкненого ближнього світла фар у темну пори доби, чим порушив п.19.1 а ПДР України.

Копія оскаржуваної постанови в справі про адміністративне правопорушення вручена ОСОБА_1. в день її винесення.

Частиною 3 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України встановлені критерії, якими керується адміністративний суд при перевірці рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень. Відповідність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень передбаченим частиною 3 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України критеріям перевіряється судом з урахуванням закріпленого статтею 9 Кодексу адміністративного судочинства України принципу законності, відповідно до якого органи державної влади, органи місцевого самоврядування, їхні посадові і службові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до вимог частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Так, відповідно до частини 3 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності субєктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Зазначені критерії, хоч і адресовані суду, але одночасно вони є і вимогами для субєкта владних повноважень, який приймає відповідне рішення, вчиняє дії чи допускається бездіяльності.

При цьому, Суд звертає особливу увагу на те, що в розумінні вимог Кодексу адміністративного судочинства України постанова у справі про адміністративне правопорушення є рішенням суб`єкта владних повноважень у правовідносинах щодо притягнення особи до адміністративної відповідальності.

Згідно з пунктом 3 частини 3 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії).

Отже, одним із принципів, яким повинно відповідати рішення субєкта владних повноважень у публічно-правових відносинах щодо розгляду справи про адміністративне правопорушення, є принцип обґрунтованості.

Принцип обґрунтованості прийнятого рішення, тобто прийняття рішення з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення або вчинення дії, вимагає від субєкта владних повноважень (в тому числі, при притягненні особи до адміністративної відповідальності) враховувати як обставини, на обовязковість урахування яких прямо вказує закон, так і інші обставини, що мають значення у конкретній ситуації.

Суб`єкт владних повноважень повинен уникати прийняття невмотивованих рішень, обґрунтованих припущеннями, а не конкретними обставинами. Несприятливе для особи рішення субєкта владних повноважень, в тому числі рішення про притягнення особи до адміністративної відповідальності, повинно бути мотивованим.

Так, Суд звертає увагу на те, що, розглядаючи справу про адміністративне правопорушення, субєкт владних повноважень Відповідач, повинен системно застосовувати положення законодавства та конкретних обставин кожної справи.

Згідно з частиною 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності субєкта владних повноважень обовязок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідачем, як суб`єктом владних повноважень, в даній адміністративній справі не виконано обов`язку щодо доведення правомірності прийнятого рішення про притягнення Позивача до адміністративної відповідальності, не надано до суду відзиву на позов, як і не надано належних доказів на підтвердження правомірності оскаржуваної постанови, та, зокрема, доказів вчинення Позивачем відповідного адміністративного правопорушення.

Також, суд звертає увагу на те, що Законом України "Про національну поліцію" чітко визначені підстави, межі та спосіб обмеження вільного пересування громадян. Так, у статті 35 цього Закону встановлено, що поліцейський може зупиняти транспортні засоби, поінформувавши водія про конкретну причину зупинення ним транспортного засобу з детальним описом підстави зупинки.

Таким чином, для того щоб поліцейський мав законне право здійснити перевірку документів, спочатку він повинен мати законне право зупинки транспортного засобу у чітко регламентованих випадках, передбачених статтею 35 Закону України "Про Національну поліцію". В іншому випадку це буде порушенням прав громадян.

В оскаржуваній постанові зазначено, що у автомобіля ВАЗ 21019 д.н.з. НОМЕР_1 в темну пору доби недостатньо освітлювався задній д.н.з. Однак, жодного доказу, про те, що це є технічна непсправність автомобіля, як і те порушенням якого пункту ПДР України являється дана обставина, в оскаржуваній постанові не зазначено. Таким чином у поліцейського були відсутні правові підстави перевіряти у ОСОБА_5 наявність документів. Аналогічного висновку прийшов Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду в адміністраивній справі № 686/11314/17 (постанова від 15.03.2019р.).

Згідно статті 251 КУпАП, обумовлено, що орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи на підставі доказів, тобто будь-яких фактичних даних, які встановлюються, зокрема, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, а також іншими документами.

Крім того, згідно зі статтею 252 КУпАП посадова особа оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Однак, в матеріалах справи відсутній будь-який доказ, як-то відеозапис з нагрудного реєстратора інспекторів патрульної поліції, який би підтвердив факт порушення позивачем Правил дорожнього руху, що свідчить про недоведеність суб`єктом владних повноважень правомірність прийнятої ним постанови.

Суд вважає, що візуальне спостереження за дотриманням правил дорожнього руху працівниками органу Національної поліції може бути доказом у справі лише у тому випадку, коли воно зафіксовано у встановленому законом порядку.

Статтею 77 Кодексу адміністративного судочинства Україниу справах про оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

У даному випадку для підтвердження порушення позивачем ПДР відповідач, відповідно до статті 251 КУпАП, мав би надати, зокрема, відеозапис події, світлини із відповідними зображеннями транспортного засобу в момент порушення правил дорожнього руху.

Постанова про накладення адміністративного стягнення не може бути беззаперечним доказом вчинення правопорушення, оскільки саме по собі описання адміністративного правопорушення не може бути належним доказом вчинення особою такого порушення. Така постанова по своїй правовій природі є рішенням суб`єкта владних повноважень щодо наслідків розгляду зафіксованого правопорушення, якому передує фіксування цього правопорушення.

Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь. Дане положення закріплено в ст. 62 Конституції України.

Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що позовна заява є обґрунтованою та підлягає до задоволення.

Керуючись ст. ст.2,241-244, 286 КАС України, суд,-

Р І Ш И В :

Позов задоволити.

Скасувати Постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕАК № 1636957 від 17 жовтня 2019 року, якою ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, відповідальність за яке передбачено частиною 2 статті 122 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Справу про адміністративне правопорушення закрити.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку апеляційного оскарження, а у разі апеляційного оскарження з моменту проголошення судового рішення суду апеляційної інстанції.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом 10 днів з дня його проголошення до Восьмого апеляційного адміністративного суду через Калуський міськрайонний суд Івано-Франківської області.

Головуючий: