Справа № 817/1895/17
Суддя: Онишкевич Тарас Володимирович
Дата ухвалення: 2019-11-27 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 листопада 2019 рокуЛьвів№ 857/10386/19

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Онишкевича Т.В.,

суддів Іщук Л.П., Обрізка І.М.,

з участю секретаря судових засідань Гром І.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Львові апеляційну скаргу Офісу великих платників податків Державної фіскальної служби на рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 02 травня 2019 року у справі за позовом Приватного акціонерного товариства «Рівнеазот» до Офісу великих платників податків Державної фіскальної служби про скасування вимоги,

суддя у І інстанції Зозуля Д.П.,

час ухвалення рішення 11 год 47 хв,

місце ухвалення рішення м. Рівне,

дата складення повного тексту рішення 06 травня 2019 року,

ВСТАНОВИВ:

У листопаді 2017 року Приватне акціонерне товариство «Рівнеазот» (далі ПрАТ «Рівнеазот») правонаступник Публічного акціонерного товариства «Рівнеазот» (далі ПАТ «Рівнеазот») звернулося до суду з адміністративним позовом, у якому просило визнати протиправним і скасувати вимогу про сплату боргу (недоїмки) Офісу великих платників податків Державної фіскальної служби (далі ОВПП) № Ю-258-11 від 14 листопада 2017 року про сплату боргу зі сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування (далі ЄВ) у розмірі 8043269,06 грн.

Рішенням Рівненського окружного адміністративного суду від 02 травня 2019 року у справі № 817/1895/17 позов було задоволено повністю. При цьому суд першої інстанції виходив із того, що відповідачем безпідставно відображено у інтегрованій картці платника ПАТ «Рівнеазот» зі сплати ЄВ недоїмки, пов`язаної зі сплатою повіреним Дочірнім підприємством «Хімік» ПАТ «Азот» (далі ДП «Хімік» ПАТ «Азот») за ПАТ «Рівнеазот» ЄВ за період з 01 червня 2015 року по 30 вересня 2015 року та зарахування поточних платежів за наступні періоди у рахунок погашення даного боргу.

Недоїмка зі сплати ЄВ станом на 31 жовтня 2017 року та вимога № Ю-258-11 від 14 листопада 2017 року є такими, що сформовані штучно за рахунок неправомірних дій відповідача по невірному відображенню в інтегрованій картці платника ПАТ «Рівнеазот» нарахованих та сплачених ним платежів зі сплати ЄВ.

У апеляційній скарзі ОВПП просить скасувати рішення суду першої інстанції та відмовити у задоволенні позовних вимог ПрАТ «Рівнеазот» у повному обсязі. Апеляційну скаргу обґрунтовує тим, що за обліковими даними інформаційної системи органу доходів і зборів загальна сума заборгованості позивача станом на 31 жовтня 2018 року становить 6548996,09 грн. На підставі цих даних ОВПП сформована вимога про сплату боргу (недоїмки) від 14 листопада 2017 року № Ю-258-11 відповідно до вимог чинного законодавства.

Крім того, суд першої інстанції не дослідив належним чином матеріали справи та не вжив визначених процесуальним законом заходів щодо перевірки фактичних обставин справи шляхом витребування додаткових доказів, що призвело до висновків суду, які не відповідають фактичним обставинам справи.

У відзиві на апеляційну скаргу ПрАТ «Рівнеазот» заперечило обґрунтованість вимог апелянта, просило залишити рішення суду першої інстанції без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Учасники справи, належним чином повідомлені про дату, час та місце розгляду справи, на виклик апеляційного суду не прибули, що відповідно до частини 2 статті 313 Кодексу адміністративного судочинства України не перешкоджає розгляду справи у їх відсутності.

Переглянувши судове рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги, перевіривши повноту встановлення судом першої інстанції фактичних обставин справи та правильність застосування ним норм матеріального та процесуального права, апеляційний суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги, виходячи із такого.

Як безспірно встановлено судом першої інстанції, ПрАТ «Рівнеазот» є платником ЄВ.

Постановами заступника начальника Відділу примусового виконання рішень Департаменту Державної виконавчої служби Міністерства юстиції України (далі ВПВР ДДВС) від 18 червня 2015 року та головного державного виконавця ВПВР ДДВС від 30 липня 2015 року накладено арешти на кошти, які містяться на рахунках ПАТ «Рівнеазот».

29 травня 2015 року між ПАТ «Рівнеазот» (Довіритель) та ДП «Хімік» ПАТ «Азот» (Повірений) було укладено договір доручення № 05.15 (далі Договір), за умовами якого Повірений зобов`язувався за рахунок Довірителя виконувати грошові зобов`язання, деталізований зміст яких визначається у додатках.

На виконання підпункту 2.1.1 пункту 2.1 Договору позивачем було видано довіреність №748-юв від 11 червня 2015 року, якою уповноважено ДП «Хімік» ПАТ «Азот» сплачувати (перераховувати) від імені ПАТ «Рівнеазот»: нотаріальні послуги, податки та збори відповідно до Податкового кодексу України (далі ПК), єдиний соціальний внесок, податок на доходи фізичних осіб, військовий збір, аліменти, заробітну плату, інші утримання з заробітної плати, пенсії, оплату листків непрацездатності, виплати заробітної плати за період відпустки, компенсацію середнього заробітку працівникам, призваним на військову службу за призовом під час мобілізації, відрахування від ФОП, кошти на господарські потреби, на відрядження, супутні банківські комісії.

З урахуванням наведеного ДП «Хімік» ПАТ «Азот» сформувало та подало на виконання банківських установ платіжні доручення, у яких зазначило призначення платежу «нарахована сума ЄВ» в загальному розмірі 20685499,01 грн, що підтверджується реєстром платежів по ЄСВ, від імені та за рахунок ПАТ «Рівнеазот». Перераховані у липні та вересні 2015 року ДП «Хімік» ПАТ «Азот» від імені та за дорученням ПАТ «Рівнеазот» грошові кошти у рахунок сплати ЄВ за спірний період були прийняті контролюючим органом без жодних зауважень.

У листопаді 2015 року на адресу ПАТ «Рівнеазот» надійшов лист Міжрегіонального головного управління ДФС Центральний офіс з обслуговування великих платників від 18 листопада 2015 року № 25588/10/28-10-20-4-20, яким до відома позивача було доведено, що у зв`язку із надходженням листа Державної фіскальної служби від 12 листопада 2015 року, у якому вказано про порушення вимог Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» (далі Закон № 2464-VI) внаслідок сплати ЄВ у період з липня по вересень 2015 року ДП «Хімік» ПАТ «Азот» ЄВ на загальну суму 20685499 грн за ПАТ «Рівнеазот», такі кошти перекинуто з інтегрованої картки платника податку ПАТ «Рівнеазот» на ІКПП «Нез`ясовані платежі», внаслідок чого у позивача виникла недоїмка у розмірі 11870891,55 грн., яка підлягає погашенню.

Із такими діями і рішеннями контролюючих органів ПАТ «Рівнеазот» не погодився і звернувся за захистом своїх прав до суду.

Постановою Житомирського апеляційного адміністративного суду від 29 червня 2016 року у справі № 817/85/16 було задоволено позов ПАТ «Рівнеазот». Визнано протиправною вимогу Міжрегіонального головного управління ДФС - Центрального офісу з обслуговування великих платників податків № Ю-258-11 від 07 грудня 2015 року про сплату недоїмки зі сплати ЄВ у сумі 16821411,33 грн з огляду на те, що позивач своєчасно виконав свої зобов`язання зі сплати ЄВ шляхом вчинення дій від його імені повіреним на підставі договору доручення, довіреності та договору про поворотну фінансову допомогу (а.с.87-89). Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 26 січня 2017 року постанову Житомирського апеляційного адміністративного суду від 29 червня 2016 року залишено без змін.

Постановою Рівненського окружного адміністративного суду від 03 червня 2016 року у справі № 817/110/16, яка набрала законної сили 22 грудня 2016 року, було визнано протиправною та скасовано вимогу Міжрегіонального головного управління ДФС Центрального офісу з обслуговування великих платників № Ю-258-11 від 12 січня 2016 року про сплату недоїмки зі сплати ЄВ в сумі 10365195,00 грн.

Постановою Рівненського окружного адміністративного суду від 16 травня 2016 року у справі № 817/299/16, яка набрала законної сили 29 липня 2016 року, визнано протиправною та скасовано вимогу Міжрегіонального головного управління ДФС Центрального офісу з обслуговування великих платників № Ю-258-11 від 04 лютого 2016 року про сплату недоїмки зі сплати ЄВ в сумі 18176403,39 грн.

Постановою Рівненського окружного адміністративного суду від 30 вересня 2016 року у справі № 817/902/16, яка набрала законної сили 17 січня 2017 року, визнано протиправною та скасовано вимогу Міжрегіонального головного управління ДФС Центрального офісу з обслуговування великих платників № Ю-258-11 від 07 травня 2016 року про сплату недоїмки зі сплати єдиного внеску в сумі 20035875,98 грн.

Постановою Рівненського окружного адміністративного суду від 16 лютого 2017 року у справі № 817/2117/16, яка набрала законної сили 16 травня 2017 року, визнано неправомірними дії ОВПП щодо перекидання з інтегрованої картки платника податків ПАТ «Рівнеазот» на інтегровану картку «Нез`ясовані платежі» грошових коштів у сумі 20685499 грн, сплачених з червня по вересень 2015 року повіреною особою ПАТ «Рівнеазот» ДП «Хімік» ПАТ «Азот» на підставі Договору та зобов`язано ОВПП зарахувати ці сплачені ДП «Хімік» ПАТ «Азот» кошти у рахунок сплати ЄВ ПАТ «Рівнеазот» в інтегрованій картці позивача. Окрім того, було визнано неправомірними дії ОВПП щодо зарахування поточних платежів ПАТ «Рівнеазот» зі сплати ЄВ, здійснених у жовтні-грудні 2015 року та січні-листопаді 2016 року в рахунок погашення суми недоїмки, визначеної у вимогах №Ю-258-11 від 07 грудня 2015 року, від 12 січня 2016 року, від 04 лютого 2016 року та від 07 травня 2016 року. Зобов`язано ОВПП здійснити перерахунок грошових зобов`язань ПАТ «Рівнеазот» зі сплати ЄВ з урахуванням суми ЄВ, сплаченого з червня по вересень 2015 року повіреною особою ДП «Хімік» ПАТ «Азот».

Постановою Рівненського окружного адміністративного суду від 19 вересня 2017 року у справі № 817/845/17, яка набрала законної сили 22 січня 2018 року, визнано протиправною та скасовано вимогу Міжрегіонального головного управління ДФС Центрального офісу з обслуговування великих платників № Ю-258-11 від 05 травня 2017 року про сплату недоїмки зі сплати ЄВ в сумі 29214245,76 грн.

При розгляді цих справ судами було зроблено висновок, що всупереч приписам пункту 4.1. Порядку розгляду органами доходів і зборів скарг на вимоги про сплату недоїмки зі сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування та на рішення про нарахування пені та накладення штрафу, затвердженого наказом Міністерства доходів і зборів України № 452 від 09 вересня 2013 року, поточні платежі ПАТ «Рівнеазот» зі сплати ЄВ, що були здійснені у жовтні грудні 2015 року та січні-квітні 2016 року Міжрегіональне ГУ ДФС Центральний офіс з ОВП відносило в рахунок погашення недоїмки, визначеної у вимозі № Ю-258-11 від 07 грудня 2015 року, яка була оскаржена і скасованою у судовому порядку.

При цьому за серпень 2017 року ПрАТ «Рівнеазот» подало звіт, у якому зазначило загальну суму СВ, що підлягала сплаті, у розмірі 4756762,34 грн. Вказана сума була сплачена позивачем у серпні-вересні 2017 року платіжними дорученнями № 25120 від 22 серпня 2017 року на суму 2950,00 грн, № 25088 від 22 серпня 2017 року на суму 1675000,00 грн, № 25091 від 22 серпня 2017 року на суму 30000,00 грн, № 25778 від 05 вересня 2017 року на суму 23000,00 грн, № 25779 від 05 вересня 2017 року на суму 500,00 грн, № 25776 від 05 вересня 2017 року на суму 28500,00 грн, № 25775 від 05 вересня 2017 року на суму 2900000,00 грн, № 25777 від 05 вересня 2017 року на суму 30000,00 грн, № 25997 від 08 вересня 2017 року на суму 1600,00 грн, № 25996 від 08 вересня 2017 року на суму 54074,41 грн (а.с. 185-190).

За вересень 2017 року ПрАТ «Рівнеазот» подало звіт, у якому зазначило загальна суму СВ, що підлягала сплаті, у розмірі 4787987,47 грн. Вказана сума була сплачена позивачем у вересні-жовтні 2017 року платіжними дорученнями № 25842 від 05 вересня 2017 року на суму 4400,00 грн, № 26236 від 15 вересня 2017 року на суму 4100,00 грн, № 26355 від 19 вересня 2017 року на суму 1820000,00 грн, № 26358 від 19 вересня 2017 року на суму 30000,00 грн, № 26710 від 26 вересня 2017 року на суму 5300,00 грн, № 26884 від 29 вересня 2017 року на суму 6800,00 грн, № 26894 від 02 жовтня 2017 року на суму 20 700,00 грн, № 26929 від 03 жовтня 2017 року на суму 76488,83 грн, № 26930 від 03 жовтня 2017 року на суму 2400,00 грн, № 26960 від 04 жовтня 2017 року на суму1100,00 грн, № 27111 від 05 жовтня 2017 року на суму 773,20 грн, № 27466 від 12 жовтня 2017 року на суму 2800000 грн, № 27468 від 12 жовтня 2017 року на суму 2800,00 грн, № 27470 від 12 жовтня 2017 року на суму 20000,00 грн, № 27472 від 12 жовтня 2017 року на суму 22500,00 грн.

14 листопада 2017 року ОВПП прийнято оспорювану позивачем вимогу про сплату боргу (недоїмки) № Ю-258-11, якою ПрАТ «Рівнеазот» зобов`язано сплатити недоїмку зі сплати ЄВ у розмірі 8043269,06 грн, що сформувалася відповідно до даних картки особового рахунку платника єдиного внеску станом на 31 жовтня 2017 року на підставі приписів статті 25 Закону № 2464-VI.

Надаючи правову оцінку правильності вирішення судом першої інстанції даного публічно-правового спору оскаржуваним рішенням та доводам апелянта, що викладені у апеляційній скарзі, суд апеляційної інстанції виходить із такого.

Як встановлено частиною 1 статті 4 Закону України № 2464-VI, платниками єдиного внеску є: 1) роботодавці: підприємства, установи та організації, інші юридичні особи, утворені відповідно до законодавства України, незалежно від форми власності, виду діяльності та господарювання, які використовують працю фізичних осіб на умовах трудового договору (контракту) або на інших умовах, передбачених законодавством, чи за цивільно-правовими договорами (крім цивільно-правового договору, укладеного з фізичною особою - підприємцем, якщо виконувані роботи (надавані послуги) відповідають видам діяльності відповідно до відомостей з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців), у тому числі філії, представництва, відділення та інші відокремлені підрозділи зазначених підприємств, установ і організацій, інших юридичних осіб, які мають окремий баланс і самостійно ведуть розрахунки із застрахованими особами.

Відповідно до пункту 1 частини 2 статті 6 Закону України №2464-VI платник єдиного внеску зобов`язаний своєчасно та в повному обсязі нараховувати, обчислювати і сплачувати єдиний внесок.

Приписами частини 7 статті 9 Закону України № 2464-VI визначено, що єдиний внесок сплачується шляхом перерахування платником безготівкових коштів з його банківського рахунку.

Платники єдиного внеску, крім платників, зазначених у пунктах 4 і 5 частини першої статті 4 цього Закону, зобов`язані сплачувати єдиний внесок, нарахований за календарний місяць, не пізніше 20 числа наступного місяця, крім гірничих підприємств, які зобов`язані сплачувати єдиний внесок, нарахований за календарний місяць, не пізніше 28 числа наступного місяця (частина 8 статті 9 Закону України №2464-VI).

За правилами підпункту 1 пункту 2 розділу IV Інструкції про порядок нарахування і сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, затвердженої наказом Міністерства фінансів України № 449 від 20 квітня 2015 року, який зареєстрований у Міністерстві юстиції України 07 травня 2015 року за № 508/26953 (далі Інструкція № 449), сплата єдиного внеску здійснюється за місцем обліку такого платника у національній валюті шляхом внесення відповідних сум єдиного внеску на відповідні рахунки органів доходів і зборів, відкриті в органах Державної казначейської служби України (далі - органи Казначейства), для його зарахування, крім єдиного внеску, який сплачується в іноземній валюті розташованими за межами України підприємствами, установами, організаціями (у тому числі міжнародними) за працюючих у них громадян України та громадянами України, які працюють або постійно проживають за межами України, відповідно до договорів про добровільну участь.

При цьому відповідно до вимог частини 12 статті 9 Закону України № 2464-VI та підпункт 4 пункту 2 розділу IV Інструкції №449 ЄВ підлягає сплаті незалежно від фінансового стану платника.

З огляду на арешт коштів, які містилися на рахунках ПАТ «Рівнеазот», посадовими особами ВПВР ДДВС з метою забезпечення виконання судових рішень, позивачем 29 травня 2015 року для забезпечення виконання своїх безумовних зобов`язань по сплаті ЄВ було укладено договір доручення № 05.15 з ДП «Хімік» ПАТ «Азот».

При цьому на підставі аналізу приписів статей 237, 1000, 1003 Цивільного кодексу України суд першої інстанції дійшов вірного висновку про те, що під час реалізації вказаного правочину не відбулося передачі третій особі (ДП «Хімік» ПАТ «Азот») обов`язку платника (ПАТ «Рівнеазот») по сплаті ЄВ всупереч вимогам частини 9 статті 25 Закону № 2464, доречно врахувавши в силу приписів частини 5 статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України та частини 6 статті 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» правову позицію Верховного Суду, викладену у постанові від 25 січня 2019 року у справі № 817/85/16.

Відтак, слід погодитися із судом першої інстанції у безпідставності відображення контролюючим органом у інтегрованій картці платника ПрАТ «Рівнеазот» зі сплати ЄВ недоїмки, пов`язаної зі сплатою ДП «Хімік» ПАТ «Азот» за ПАТ «Рівнеазот» спірних коштів за період з 01 червня 2015 року по 30 вересня 2015 року та зарахування поточних платежів за наступні періоди у рахунок погашення такого боргу.

Відповідно до статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.

Частиною 2 статті 6 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

У пункті 110 рішення Європейського суду з прав людини від 23 липня 2002 року у справі «Компанія «Вестберґа таксі Актіеболаґ» та Вуліч проти Швеції» (Vastberga taxi Aktiebolag and Vulic v. Sweden № 36985/97) Суд визначив, що «…адміністративні суди, які розглядають скарги заявників стосовно рішень податкового управління, мають повну юрисдикцію у цих справах та повноваження скасувати оскаржені рішення. Справи мають бути розглянуті на підставі поданих доказів, а довести наявність підстав, передбачених відповідними законами, для призначення податкових штрафів має саме податкове управління».

Хоча ця справа стосується податкового спору, на переконання апеляційного суду, у ній закладено один з основних принципів забезпечення вирішення спорів у публічно-правовій сфері, зокрема, між суб`єктом приватного права і суб`єктом владних повноважень, який передбачає, що останній зобов`язаний забезпечити доведення в суді правомірності свого рішення, дії або бездіяльності, оскільки, в протилежному випадку, презюмується, що вони є протиправними.

Одночасно апеляційний суд вважає за можливе врахувати позицію Європейського суду з прав людини, яку він висловив у справі «Федорченко та Лозенко проти України» (заява № 387/03, 20 вересня 2012 року, п.53), відповідно до якої суд при оцінці доказів керується критерієм доведення «поза розумними сумнівом», тобто, аргументи сторони мають бути достатньо вагомими, чіткими та узгодженими.

Підсумовуючи викладене, суд апеляційної інстанції погоджується із судом першої інстанції у тому, що ОВПП не було у ході розгляду справи доведено належними та допустимими доказами наявності у ПрАТ «Рівнеазот» недоїмки зі сплати ЄВ станом на 31 жовтня 2017 року, а відтак про протиправність оспорюваної вимоги № Ю-258-11 від 14 листопада 2017 року.

Доводи апеляційної скарги, наведені на спростування висновків суду першої інстанції, не містять належного обґрунтування чи нових переконливих доводів, які б були безпідставно залишені без розгляду судом першої інстанції.

Порушень норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильного застосування норм матеріального права поза межами вимог апелянта та доводів, викладених у апеляційній скарзі, у ході апеляційного розгляду справи встановлено не було.

З огляду на викладене суд апеляційної інстанції приходить до переконання, що суд першої інстанції, вирішуючи даний публічно-правовий спір, правильно встановив фактичні обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, а відтак апеляційну скаргу слід залишити без задоволення.

Підстав для зміни розподілу судових витрат за наслідками апеляційного перегляду справи у відповідності до вимог частини 6 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України немає.

Керуючись статтями 241, 243, 308, 310, 316, 321, 322, 325, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ:

апеляційну скаргу Офісу великих платників податків Державної фіскальної служби залишити без задоволення, а рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 02 травня 2019 року у справі № 813/4298/17 без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий суддя Т. В. Онишкевич
судді Л. П. Іщук
І. М. Обрізко
Постанова у повному обсязі складена 28 листопада 2019 року.