Справа № 240/8410/19
Суддя: Мацький Є.М.
Дата ухвалення: 2019-11-28 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 240/8410/19 Головуючий суддя 1-ої інстанції - Лавренчук Ольга Володимирівна

Суддя-доповідач - Мацький Є.М.

28 листопада 2019 року

м. Вінниця

Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Мацького Є.М.

суддів: Сушка О.О. Залімського І. Г. ,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Військової частини НОМЕР_1 на рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 04 вересня 2019 року (рішення прийнято у м. Житомирі, повний текст рішення складено 04.09.2019, час його прийняття не зазначено) у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання дій неправомірними, зобов`язання вчинити дії,

В С Т А Н О В И В :
І. ІСТОРІЯ СПРАВИ

КОРОТКИЙ ЗМІСТ ПОЗОВНИХ ВИМОГ

1. У червні 2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, у якому просив:

- визнати дії відповідача щодо ненарахування та невиплати належної компенсації за невикористане речове майно неправомірними;

- зобов`язати відповідача провести у повному обсязі виплату нарахованої грошової компенсації замість речового майна у розмірі 58744,10 грн, що підлягало видачі згідно норм забезпечення за час військової служби згідно довідки за вих. №4619 від 27.04.2017 без оподаткування зазначеної суми податком з доходів фізичних осіб та військовим збором, як таку, що не підлягає оподаткуванню.

2. У обґрунтування позову вказує, що звернувся до відповідача із заявою про проведення виплати нарахованої грошової компенсації за недоотримане речове майно згідно довідки №4619 від 27.04.2017, однак отримав відмову з посиланням на те, що на момент звільнення ОСОБА_1 зі служби Закон №2011 передбачав право на отримання такої компенсації лише військовослужбовцями, які проходять військову службу за контрактом або перебувають на кадровій військовій службі, відповідно пункт 3 Порядку № 178 не підлягає застосуванню, оскільки суперечить нормам Закону №2011.

КОРОТКИЙ ЗМІСТ РІШЕННЯ СУДУ ПЕРШОЇ ІНСТАНЦІЇ

3. Рішенням Житомирського окружного адміністративного суду від 04.09.2019 позов задоволено.

4. Визнано протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 щодо невиплати ОСОБА_1 грошової компенсації за неотримане речове майно в сумі 58744,10 грн.

5. Зобов`язано військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 грошову компенсацію вартості за не отримане під час проходження військової служби речове майно згідно довідки-розрахунку №11 від 26.04.2017 (вих. №4619 від 27.04.2017) в сумі 58744 (п`ятдесят вісім тисяч сімсот сорок чотири) гривні 10 копійок (без оподаткування податком на доходи фізичних осіб та військовим збором).

КОРОТКИЙ ЗМІСТ ДОВОДІВ АПЕЛЯЦІЙНИХ СКАРГ

6. Скаржник вважає оскаржуване рішення незаконним, у зв`язку з чим, просить його скасувати та прийняти нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити.

7. Скаржник зазначив, що судом першої інстанції не встановлено, що право на отримання грошової компенсації за неодержане речове майно мають виключно, зокрема, військовослужбовцям, які безпосередньо проходять військову службу, і не поширюється на військовослужбовців, звільнених з військової служби.

ІІ. СТИСЛИЙ ВИКЛАД ОБСТАВИН, ВСТАНОВЛЕНИХ СУДОМ ПЕРШОЇ ІНСТАНЦІЇ

8. Судом першої інстанції встановлено, що наказом командувача військ оперативного командування " ІНФОРМАЦІЯ_1 " (по особовому складу) №23-рс від 04.06.2015 старшого прапорщика ОСОБА_1 звільнено з військової служби у відставку відповідно до п. «б» ч. 8 (за станом здоров`я ), а наказом командира Військової частини - польова пошта НОМЕР_2 , ОСОБА_1 виключено зі списків особового складу та всіх видів забезпечення з 06 серпня 2015 року (а.с. 13, 14).

9. У травні 2019 року ОСОБА_1 звернувся до військової частини із заявою про нарахування та виплату грошової компенсації замість речового майна, що підлягало до видачі згідно довідки - розрахунку №11 від 26.04.2017 ( вих. №4619 від 27.04.2017) в сумі 58744,10 грн (а.с.15,16)

10. Листом №1926 від 20.05.2019 військова частина НОМЕР_1 повідомила ОСОБА_1 про те, що на момент його звільнення Закон №2011 передбачав право на отримання такої компенсації лише військовослужбовцями, які проходять військову службу за контрактом або перебувають на кадровій військовій службі, а відповідно пункт 3 Порядку №178 не підлягає застосуванню, оскільки суперечить нормам Закону №2011.

11. Вважаючи таку відмову необґрунтованою та протиправною, а свої права та охоронювані законом інтереси порушеними, позивач звернувся з позовом до суду.

ІІІ. ДОВОДИ СТОРІН

12. Позивач вважає, що згідно з принципом законності до спірних правовідносин підлягають застосуванню норми статті 9-1 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей", чинні на момент виникнення правовідносин. Зазначає, що наведене узгоджується з позицією Європейського Суду з прав людини.

13. Відповідач зазначив, що позивач під час проходження військової служби з рапортом до командира військової частини НОМЕР_1 про виплату грошової компенсації за невикористане речове майно не звертався. Вказує, що право на отримання грошової компенсації за неодержане речове майно мають виключно військовослужбовці, які безпосередньо проходять військову службу, і не поширюється на військовослужбовців, звільнених з військової служби.

ІV. ДЖЕРЕЛА ПРАВА ТА АКТИ ЇХ ЗАСТОСУВАННЯ

14. Частиною другою статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їхні посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, у межах повноважень та в спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

15. Згідно з частиною п`ятою статті 17 Конституції України держава забезпечує соціальний захист громадян України, які перебувають на службі в Збройних Силах України та в інших військових формуваннях, а також членів їхніх сімей.

16. Гарантії соціального та правового захисту військовослужбовців установлені в Законі України від 20 грудня 1991 року №2011-XII «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» (у редакції, чинній станом на час виникнення спірних правовідносин; далі Закон №2011-XII).

17. Частиною першою статті 9-1 Закону №2011-XII у редакції Закону України від 01 липня 2015 року №567-VIII, чинній з 30 липня 2015 року, передбачено, що продовольче забезпечення військовослужбовців здійснюється за нормами і в терміни, що встановлюються Кабінетом Міністрів України.

18. Речове забезпечення військовослужбовців здійснюється за нормами і в терміни, що визначаються відповідно Міністерством оборони України, Міністерством інфраструктури України для Державної спеціальної служби транспорту, іншими центральними органами виконавчої влади, що мають у своєму підпорядкуванні військові формування, Головою Служби безпеки України, начальником Управління державної охорони України, Головою Служби зовнішньої розвідки України, Головою Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України, а порядок грошової компенсації вартості за неотримане речове майно визначається Кабінетом Міністрів України.

19. Порядок речового забезпечення військовослужбовців, військовозобов`язаних, резервістів Збройних Сил та інших військових формувань, а також військових ліцеїстів у мирний час на момент виникнення спірних правовідносин було визначено в Положенні про порядок речового забезпечення військовослужбовців Збройних Сил та інших військових формувань у мирний час, затвердженому постановою Кабінету Міністрів України від 28 жовтня 2004 року №1444 (чинний на момент виникнення спірних правовідносин; далі Положення №1444).

20. Відповідно до пункту 4 Положення №1444 речове майно відпускається військовим частинам у порядку, встановленому Міноборони та іншими центральними органами виконавчої влади, яким підпорядковані військові формування, відповідно до затверджених Кабінетом Міністрів України норм забезпечення речовим майном військовослужбовців Збройних Сил та інших військових формувань у мирний час (далі норми забезпечення речовим майном військовослужбовців), а також відповідно до затверджених Міноборони та іншими центральними органами виконавчої влади норм утримання цього майна на одного військовослужбовця (працівника) у військових частинах або на одне ліжко в лікувальних закладах.

21. Пунктом 27 Положення №1444 передбачено, що військовослужбовці, звільнені у запас або відставку з правом носіння військової форми одягу, за бажанням можуть отримати речове майно, яке вони не отримали під час звільнення, або грошову компенсацію за нього за цінами на день підписання наказу про звільнення. Зазначеним особам, звільненим у запас або відставку після закінчення строку контракту, за належне їм, але не отримане протягом дії контракту речове майно виплачується грошова компенсація пропорційно часу, що минув з дня виникнення права на отримання цього майна до дати закінчення контракту, або видається речове майно на суму грошової компенсації.

22. У разі звільнення у запас військовослужбовцю видається речовий атестат, який додається до особової справи. Якщо протягом 12 місяців після звільнення військовослужбовець буде призваний із запасу, до його забезпечення зараховується раніше отримане речове майно.

V. ОЦІНКА АПЕЛЯЦІЙНОГО СУДУ

23. 30 липня 2015 року набрав чинності Закон України від 01 липня 2015 року №567-VIII «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення порядку речового забезпечення військовослужбовців», якою викладено в новій редакції частину першу статті 9-1 Закону №2011-XII.

24. З набранням чинності нової редакції статті 9-1 Закону №2011-XII військовослужбовцям гарантоване право на отримання грошової компенсації вартості за неотримане речове майно. Водночас повноваження щодо визначення умов і порядку виплати вказаної компенсації делеговано Кабінету Міністрів України.

25. Суд зазначає, що механізм реалізації військовослужбовцями гарантованого їм частиною першою статті 9-1 Закону №2011-XII права Кабінетом Міністрів України був визначений лише з набранням чинності 22 березня 2016 року постанови від 16 березня 2016 року, якою затверджений Порядок виплати військовослужбовцям Збройних Сил, Національної гвардії, Служби безпеки, Служби зовнішньої розвідки, Державної прикордонної служби, Державної спеціальної служби транспорту, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації і Управління державної охорони грошової компенсації вартості за неотримане речове майно.

26. Таким чином, порядку, який би безпосередньо регулював механізм здійснення виплати військовослужбовцям грошової компенсації за неотримане речове майно на час існування спірних правовідносин (серпень 2015 року) Кабінетом Міністрів України, прийнято не було.

27. Проте в спірних правовідносинах наведені обставини не можуть бути підставою для відмови в реалізації суб`єктивного права військовослужбовця, що гарантоване йому статтею 9-1 Закону №2011-XII.

28. Суд зазначає, що гарантоване статтею 9-1 Закону №2011-XII право військовослужбовця на отримання речового майна або компенсації його вартості є майновим правом, яке підпадає під дію статті 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі Конвенція), відповідно до якої ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

29. Європейський суд з прав людини (далі ЄСПЛ) у рішенні в справі «Суханов та Ільченко проти України» від 26 червня 2014 року (заяви №68385/10 та №71378/10, пункти 53, 55) зазначив, що першим і найголовнішим правилом статті 1 Першого протоколу є те, що будь-яке втручання державних органів у право на мирне володіння майном має бути законним і повинно переслідувати легітимну мету «в інтересах суспільства». Будь-яке втручання також повинно бути пропорційним по відношенню до переслідуваної мети. Іншими словами, має бути забезпечено «справедливий баланс» між загальними інтересами суспільства та обов`язком захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідного балансу не буде досягнуто, якщо на відповідну особу або осіб буде покладено особистий та надмірний тягар.

30. У пунктах 54-55 указаного рішення ЄСПЛ визнав, що відмова держави здійснити певні дії, від яких залежить можливість отримання особою гарантованих їй національним законодавством виплат або зволікання з їх вчиненням, що тримає зацікавлену особу в невизначеності, становить втручання в право, передбачене статтею 1 Першого протоколу.

31. У рішенні в справі «Будченко проти України» від 24 квітня 2014 року (заява №38677/06, пункти 38-39) ЄСПЛ зазначив про те, що відмова держави в задоволенні гарантованих чинним законодавством вимог майнового характеру з підстав відсутності механізму реалізації відповідного законодавчого положення становить втручання в право особи за статтею 1 Першого протоколу до Конвенції.

32. Таким чином, згідно з усталеною практикою ЄСПЛ держава не може відмовляти в здійсненні особі певних виплат у разі чинності законодавчої норми, яка їх передбачає, та відповідності особи умовам, що ставляться для їх отримання, що мало місце у випадку спірних правовідносин.

33. Тотожну за змістом правову позицію в аналогічних правовідносинах Верховний Суд викладав в постанові від 13 лютого 2019 року в справі №825/3519/15-а та в постанові від 18.10.2019 в справі № 815/1053/16.

34. Суд також ураховує, що на момент виникнення спірних правовідносин було чинним Положення №1444, пунктом 27 якого передбачено виплату грошової компенсації за належне, але не отримане протягом дії контракту речове майно військовослужбовцям, звільненим у запас або відставку.

35. Колегія суддів вважає правильним висновок суду першої інстанції про безпідставне посилання відповідача на пункт 2 статті 9-1 Закону №2011-XII у редакції, що діяла до 30.07.2015, який передбачав виплату грошової компенсації виключно військовослужбовцям, котрі проходили військову службу за контрактом або перебували на кадровій військовій службі, а також на судові рішення Верховного Суду України, у яких викладені висновки щодо застосування норми права у наведеній редакції.

36. Не заслуговують на увагу твердження відповідача, викладене у листі №1926 від 20.05.2019 про невідповідність пункту 27 Положення нормам Закону №2011-XII і неможливості застосування даного Положення до спірних правовідносин.

37. Також суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду про помилкове посилання сторін на норми Порядку виплати військовослужбовцям Збройних Сил, Національної гвардії, Служби безпеки, Служби зовнішньої розвідки, Державної прикордонної служби, Державної спеціальної служби транспорту, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації і Управління державної охорони грошової компенсації вартості за неотримане речове майно, затвердженого постановою Кабінет Міністрів України від 16 березня 2016 року №178, оскільки цей Порядок набрав чинності після звільнення позивача зі служби та виключення зі списків військової частини і всіх видів забезпечення.

38. Доводи апеляційної скарги являються безпідставними та необґрунтованими та не спростовують висновків суду першої інстанції, правова оцінка доказів дана правильно, а відтак у задоволенні апеляційної скарги слід відмовити.

VІ. ВИСНОВКИ АПЕЛЯЦІЙНОГО СУДУ ЗА РЕЗУЛЬТАТАМИ РОЗГЛЯДУ АПЕЛЯЦІЙНИХ СКАРГ.

39. Відповідно до частин першої, другої, третьої статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

40. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

41. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

42. Зазначеним вимогам закону судове рішення відповідає.

43. Переглянувши судове рішення в межах апеляційних скарг, перевіривши повноту встановлення судом фактичних обставин справи та правильність застосування ним норм матеріального та процесуального права, апеляційний суд дійшов висновку, що при ухваленні оскаржуваного судового рішення, суд першої інстанції не допустив неправильного застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, які були б підставою для скасування судового рішення, а тому апеляційну скаргу відповідача слід залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В :
Апеляційну скаргу Військової частини НОМЕР_1 залишити без задоволення, а рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 04 вересня 2019 року - без змін.

Постанова суду набирає законної сили з моменту проголошення та оскарженню не підлягає.
Постанова суду складена в повному обсязі 28 листопада 2019 року.

Головуючий Мацький Є.М.

Судді Сушко О.О. Залімський І. Г.