Справа № 500/1026/19
Суддя: Шевчук Світлана Михайлівна
Дата ухвалення: 2019-11-28 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 листопада 2019 рокуЛьвів№ 857/9373/19

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Шевчук С.М.,

суддів Іщук Л.П., Носа С.П.,

за участі секретаря судового засідання Ігнатищ Л.М.,

представника позивача Кутровської Н.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Тернопільського окружного адміністративного суду від 15 липня 2019 року (рішення ухвалене в м. Тернопіль, судом під головуванням судді Подлісної І.М., повний текст рішення суду складено 19 липня 2019 року) у справі № 500/1026/19 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДФС у Тернопільській області (правонаступником якого є ДПС у Тернопільській області) про визнання протиправною та скасування вимоги, суд-

ВСТАНОВИВ:

І. ОПИСОВА ЧАСТИНА

В травні 2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовною заявою, якою просив визнати протиправною та скасувати вимогу про сплату боргу (недоїмки) від 04.02.2019 №Ф-1802-54.

Рішенням Тернопільського окружного адміністративного суду від 15 липня 2019 року в задоволенні адміністративного позову відмовлено.

Не погоджуючись з постановою суду першої інстанції позивач звернувся з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нове, яким задовольнити позовні вимоги повністю. В обґрунтування вимог апеляційної скарги вказує, що судом першої інстанції неповно з`ясовано обставини, що мають значення для справи, постанову суду прийнято з порушенням норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи.

На підтвердження доводів апеляційної скарги позивач вказує, що суд першої інстанції залишив поза увагою той факт, що ще у 2012 році здійснив усі дії по закриттю підприємницької діяльності, а саме у 2011 році припинив ведення господарської діяльності, та з 2012 року по сьогоднішній час не подавав фінансово господарської звітності. На переконання позивача, Головне управління порушило строк обчислення боргу по сплаті єдиного соціального внеску, який мав бути зроблений в кінці календарного місяця у разі існування недоїмки зі сплати єдиного внеску. Також зазначає, що враховуючи той факт, що з 2012 року позивач не подавав податкової звітності, вважає що у контролюючого органу були усі підстави подати заяву до суду про ліквідацію позивача як ФОП.

Відповідач подав відзив на апеляційну скаргу в якому вказав на обставини щодо реєстрації позивача суб`єктом підприємницької діяльності та платником єдиного внеску. Також відповідач зазначив, що підприємницька діяльність позивача в установленому порядку не була припинена, реєстрація позивача, як підприємця та платника єдиного внеску є чинною. Відтак, з урахуванням положень Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» незалежно від обставин щодо відсутності доходу (прибутку) позивач зобов`язаний сплачувати єдиний внесок у мінімальному розмірі. Просив апеляційну скаргу позивача залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін. Також відповідачем подано клопотання про заміну його правонаступником.

Відповідач був повідомлений про дату, час та місце розгляду апеляційної скарги у відповідності до вимог ст.124 КАС України, шляхом надіслання повідомлень на електронну пошту, зазначену даним учасником справи, про що в матеріалах справи містяться відповідні докази. В судове засідання не прибув, про причини неприбуття не повідомив. Клопотань про відкладення слухання справи не направляв.

З урахуванням поданого відповідачем клопотання та положень ст. 52 КАС України, судом апеляційної інстанції ухвалено протокольне рішення про заміну відповідача - Головного управління ДФС у Тернопільській області його правонаступником Головним управління ДПС у Тернопільській області.

ІІ. ОБСТАВИНИ, ВСТАНОВЛЕНІ СУДОМ.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено матеріалами справи, що ОСОБА_1 згідно даних 1С "Податковий блок" зареєстрований як фізична особа-підприємець (вид діяльності - роздрібна торгівля з лотків та на ринках) Тернопільською районною державною адміністрацією 12.09.2003 року, взятий на облік як платник єдиного соціального внеску з 15.09.2003 року (реєстраційний номер 191503495).

04.02.2019 року Головним управлінням ДФС у Тернопільській області винесено вимогу №Ф-1802-54 про сплату боргу (недоїмки) фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 , згідно якої станом на 31.01.2019 року у нього наявна заборгованість зі сплати єдиного соціального внеску на суму 18276,72 грн (а.с.13).

18.02.2019 року ОСОБА_1 отримав від відповідача вимогу №Ф-1802-54 від 04.02.2019 року (а.с.17).

Вказану вимогу ОСОБА_1 оскаржив в адміністративному порядку подавши відповідні скарги від 28.02.2019 року (а.с.26-29) та 05.04.2019 року.

Рішеннями Головного управління ДФС України у Тернопільській області від 26.03.2019 року №314/6/19-00-10-01-06/7083 та від 19.04.2019 року №442/6/19-00-10-01-06/9137 скарги позивача залишені без розгляду (а.с.18-20, 23-24).

Не погоджуючись із прийнятою вимогою позивач звернувся до суду із цим позовом.

ІІІ. ОЦІНКА СУДУ ПЕРШОЇ ІНСТАНЦІЇ

Ухвалюючи рішення про відмову в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що вимога про сплату боргу (недоїмки) формується на підставі даних інформаційної системи фіскального органу платника у випадку, зокрема, якщо такий платник має на кінець календарного місяця недоїмку зі сплати єдиного внеску. Недоїмкою ж є сума єдиного внеску, своєчасно не сплачена у строки, встановлені Законом. Право на звільнення від сплати єдиного внеску за себе мали у 2017 - 2018 роках ФОП, за умови, що вони отримують пенсію за віком або є особами з інвалідністю та отримують відповідно до закону пенсію або соціальну допомогу. Такі особи можуть бути платниками єдиного внеску виключно за умови їх добровільної участі у системі загальнообов`язкового державного соціального страхування (ч.4 ст.4 Закону № 2464). Інших підстав звільнення від сплати єдиного внеску фізичними особами - підприємцями, чинним законодавством не передбачено. Позивачем не надано доказів того, що він має право на звільнення від сплати єдиного внеску. Окрім того, суд зазначив, що вказані позивачем недоліки оформлення оскаржуваної вимоги не можуть бути самостійною підставою для визнання протиправним такого рішення за умови, якщо позивачем вчинено порушення вимог податкового законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючий орган. При розгляді податкових спорів перевага надається змісту документа порівняно з його зовнішньою формою. Враховуючи усі вищевикладені обставини, суд дійшов висновку, що відповідач, приймаючи вимогу про сплату боргу (недоїмки) №Ф-1802-54 від 04.02.2019, діяв на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

ІV. ПОЗИЦІЯ АПЕЛЯЦІЙНОГО СУДУ

Перевіривши за наявними у справі матеріалами доводи, викладені у апеляційній скарзі, правильність застосування судами норм матеріального та процесуального права і правової оцінки обставин у справі у межах, визначених статтею 308 Кодексу адміністративного судочинства України (КАС України), колегія суддів встановила таке.

Правові та організаційні засади забезпечення збору та обліку єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, умови та порядок його нарахування і сплати та повноваження органу, що здійснює його збір та ведення обліку, визначені Законом України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» від 08 липня 2010 року №2464-VI (далі - Закон № 2464-VI; тут та надалі - в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин).

Відповідно до пункту 2 частини першої статті 1 Закону № 2464-VI) єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування (далі - єдиний внесок) - консолідований страховий внесок, збір якого здійснюється до системи загальнообов`язкового державного соціального страхування в обов`язковому порядку та на регулярній основі з метою забезпечення захисту у випадках, передбачених законодавством, прав застрахованих осіб на отримання страхових виплат (послуг) за діючими видами загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Платниками єдиного внеску є фізичні особи-підприємці, зокрема ті, які обрали спрощену систему оподаткування (пункт 4 частини першої статті 4 Закону № 2464-VI).

Згідно з пунктом 2 частини першої статті 7 Закону № 2464-VI ( з урахуванням змін внесених згідно із Законами № 1774-VIII від 06.12.2016, № 2148-VIII від 03.10.2017 єдиний внесок нараховується для платників, зазначених у пунктах 4 (крім фізичних осіб - підприємців, які обрали спрощену систему оподаткування), 5 та 5-1 частини першої статті 4 цього Закону, - на суму доходу (прибутку), отриманого від їх діяльності, що підлягає обкладенню податком на доходи фізичних осіб. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску на місяць.

У разі якщо таким платником не отримано дохід (прибуток) у звітному кварталі або окремому місяці звітного кварталу, такий платник зобов`язаний визначити базу нарахування, але не більше максимальної величини бази нарахування єдиного внеску, встановленої цим Законом. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску.

Таким чином з урахуванням внесених змін Законами № 1774-VIII від 06.12.2016, № 2148-VIII від 03.10.2017 у випадку, якщо платником не отримано дохід (прибуток) у звітному кварталі або окремому місяці звітного кварталу, такий платник зобов`язаний визначити базу нарахування у розмірі, який не може бути меншим за розмір мінімального страхового внеску.

Статтею 9 Закон №2464, передбачено, що платники єдиного внеску, зазначені у п.4.5 та 5.-1 ч.1. ст.4 цього Закону ( в т. ч. фізичні особи-підприємці, які застосовують загальну систему оподаткування особи), зобов`язані сплачувати єдиний внесок, нарахований за календарний квартал, до 20 числа місяця, що настає за кварталом, за який сплачується єдиний внесок.

Платник єдиного внеску зобов`язаний своєчасно та в повному обсязі нараховувати, обчислювати та сплачувати єдиний внесок (ст.6 Закону № 2464).

Згідно п.4 ст.25 Закону №2464 орган доходів і зборів у порядку, за формою та у строки, встановлені центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову політику і митну політику, надсилає платникам єдиного внеску, які мають недоїмку, вимогу про її сплату.

Вимога про сплату боргу (недоїмки) є виконавчим документом, а його стягнення відповідно до ст.25 Закону №2464 здійснюють органи Державної виконавчої служби України.

Досліджуючи доводи апеляційної скарги щодо протиправності винесення вимоги про сплату боргу у зв`язку з тим, що позивач у 2011 році він припинив ведення господарської діяльності, та з 2012 року по даний час не подавав фінансово-господарської звітності, колегією суддів враховано таке.

З наданого суду витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань вбачається, що станом на 19.02.2019 року в реєстрі відсутні будь-які записи стосовно ОСОБА_1 , як фізичної особи-підприємця (а.с.15).

Водночас, згідно даних 1С «Податковий блок» позивач зареєстрований як фізична особа-підприємець (вид діяльності роздрібна торгівля з лотків та на ринках) Тернопільською районною державною адміністрацією 12.09.2003 року, взятий на облік як платник єдиного соціального внеску з 15.09.2003 року (реєстраційний номер 191503495).

Пунктом 2 розділу VIII «Прикінцеві положення» Закону України від 15.05.2003 №755-ІУ "Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань" (далі Закон №755) було передбачено, що Державний реєстратор протягом 2004 - 2005 років при надходженні від юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців реєстраційної картки, відповідно до вимог статті 19 цього Закону, зобов`язаний провести заміну раніше виданих їм свідоцтв про державну реєстрацію на свідоцтва про державну реєстрацію єдиного зразка. Заміна свідоцтв відбулась в добровільному порядку також і після 2005 року. При цьому, свідоцтва старого зразка не втрачають своєї юридичної сили. Зазначене підтверджується, зокрема, листом державного комітету України з питань регуляторної політики та підприємництва від 26.05.2008 №4398.

Відтак, відсутність записів щодо позивача в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань не свідчить про припинення ним в установленому порядку підприємницької діяльності та втрату чинності свідоцтв про державну реєстрацію позивача, як суб`єкта господарювання та платника податків, зборів та внесків.

За наведених обставин у період 2017-2018рр позивач є особою зареєстрованою як суб`єкт підприємницької діяльності та платник єдиного податку. З урахуванням змін, внесених Законами №1774-VIII від 06.12.2016, № 2148-VIII від 03.10.2017 позивач, як особа зареєстрована платником єдиного податку, зобов`язаний визначити базу нарахування у розмірі, який не може бути меншим за розмір мінімального страхового внеску (незалежно від обставин щодо не отримання ним в такому звітному періоді доходу).

Згідно з п.1 розділу VI "Інструкції про порядок нарахування і сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування" затвердженої Наказом Міністерства фінансів України 20 квітня 2015 року №449 (далі Інструкція №449), до платників, які не виконали визначені Законом обов`язки щодо нарахування, обчислення та сплати єдиного внеску, застосовуються заходи впливу та стягнення.

У разі виявлення фіскальним органом своєчасно не нарахованих та/або несплачених платником сум єдиного внеску такий фіскальний орган обчислює суми єдиного внеску, що зазначаються у вимозі про сплату боргу (недоїмки), та застосовує до такого платника штрафні санкції у порядку і розмірах, визначених розділом VІІ цієї Інструкції.

Сума єдиного внеску, своєчасно не нарахована та/або не сплачена у строки, встановлені Законом, обчислена фіскальними органами у випадках, передбачених Законом, є недоїмкою.

Відповідно до пункту 3 розділу VI Інструкції №449, фіскальні органи надсилають (вручають) платникам вимогу про сплату боргу (недоїмки) в таких випадках:

якщо дані документальних перевірок свідчать про донарахування сум єдиного внеску фіскальними органами;

якщо платник має на кінець календарного місяця недоїмку зі сплати єдиного внеску;

якщо платник має на кінець календарного місяця борги зі сплати фінансових санкцій.

Вимога про сплату боргу (недоїмки) формується на підставі даних інформаційної системи фіскального органу платника на суму боргу, що перевищує 10 гривень.

Вимога про сплату боргу (недоїмки), окрім загальних реквізитів, повинна містити відомості про розмір боргу, у тому числі суми недоїмки, штрафів та пені, обов`язок погасити борг та можливі наслідки його непогашення в установлений строк.

За приписами пункту 4 розділу VI Інструкції №449 вимога про сплату боргу (недоїмки) формується на підставі актів документальних перевірок, звітів платника про нарахування єдиного внеску та облікових даних з інформаційної системи фіскального органу.

Аналогічна правова позиція викладена у справі Верховного Суду №826/11623/16 від 11.09.2018 року.

Аналіз змісту вищенаведених норм свідчить про те, що вимога про сплату боргу (недоїмки) формується на підставі даних інформаційної системи фіскального органу платника у випадку, зокрема, якщо такий платник має на кінець календарного місяця недоїмку зі сплати єдиного внеску. Недоїмкою ж є сума єдиного внеску, своєчасно не сплачена у строки, встановлені Законом.

Право на звільнення від сплати єдиного внеску за себе мали у 2017 - 2018 роках ФОП, за умови, що вони отримують пенсію за віком або є особами з інвалідністю та отримують відповідно до закону пенсію або соціальну допомогу. Такі особи можуть бути платниками єдиного внеску виключно за умови їх добровільної участі у системі загальнообов`язкового державного соціального страхування (ч.4 ст.4 Закону № 2464).

Інших підстав звільнення від сплати єдиного внеску фізичними особами - підприємцями, чинним законодавством не передбачено.

Доказів віднесення позивача до категорій осіб, які отримують пенсію за віком або є особами з інвалідністю та отримують відповідно до закону пенсію або соціальну допомогу позивачем суду, як першої так і апеляційної інстанцій не надано та не зазначено, а відтак позивачем не доведено обставин щодо наявності у нього права на звільнення від сплати єдиного внеску за вказаний період часу.

Стосовно ж доводів апеляційної скарги з приводу порушення строку обчислення боргу по сплаті ЄСВ, то колегія суддів зазначає, що платник єдиного внеску зобов`язаний своєчасно та в повному обсязі нараховувати, обчислювати та сплачувати єдиний внесок (ст. 6 Закону №2464).

Відповідно до ч.16 ст.25 ЗУ «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» строк давності щодо нарахування, застосування та стягнення сум недоїмки, штрафів та нарахованої пені не застосовується.

Водночас колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що приведені позивачем недоліки оформлення оскаржуваної вимоги не можуть бути самостійною підставою для визнання протиправним такого рішення за умови, якщо позивачем вчинено порушення вимог податкового законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючий орган. При розгляді податкових спорів перевага надається змісту документа порівняно з його зовнішньою формою.

Отож, приведені в апеляційній скарзі доводи, висновку суду не спростовують, а зводяться до переоцінки доказів та незгоди з ними.

Враховуючи викладене, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції та вважає, що судом першої інстанції правильно встановлені обставини справи, судове рішення ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, доводами апеляційної скарги висновки, викладені в судовому рішенні, не спростовуються і підстав для його скасування не вбачається.

Керуючись ст. 308, ст. 315, ст. 316, ст. 321, ст. 328 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційний суд,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Тернопільського окружного адміністративного суду від 15 липня 2019 року у справі №500/1026/19 без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий суддя С. М. Шевчук
судді Л. П. Іщук
С. П. Нос
Повне судове рішення складено 28 листопада 2019 року.