Справа № 540/1093/19
Суддя: Турецька І.О.
Дата ухвалення: 2019-11-28 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
___________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 листопада 2019 р.м.ОдесаСправа № 540/1093/19
Головуючий в 1 інстанції: Попов В.Ф.

П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

доповідача - судді Турецької І.О.,

суддів - Стас Л.В., Шеметенко Л.П.

за участі секретаря - Скоріної Т.С.

представника апелянта - Морева І. В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Херсонського окружного адміністративного суду від 05 липня 2019 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДФС у Херсонській області, Автономній Республіці Крим та м. Севастополі про визнання протиправною та скасування вимоги про сплату боргу, -

В С Т А Н О В И В:

Короткий зміст позовних вимог.

У травні 2019 року ОСОБА_1 звернулась до суду першої інстанції з позовом до Головного управління ДФС у Херсонській області, Автономній Республіці Крим та м. Севастополі (далі - ГУ ДФС), в якому просила визнати протиправною та скасувати вимогу про сплату боргу (недоїмки) від 14.05.2019 року №Ф-1426-50.

В обґрунтування заявлених вимог позивачка зазначила, що вона не реєструвалась фізичною особою-підприємцем та ніколи не здійснювала підприємницьку діяльність, а тому нарахована контролюючим органом заборгованість зі сплати єдиного соціального внеску є безпідставною.

На підтвердження своїх доводів посилається на витяг з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань (далі - Єдиний державний реєстр), станом на 27.05.2019 року, про відсутність в ньому її реєстраційного номера облікової картки платника податків ( НОМЕР_1 ).

Короткий зміст рішення суду першої інстанції.

Рішенням Херсонського окружного адміністративного суду від 05 липня 2019 року, ухваленого за правилами спрощеного позовного провадження, з викликом учасників справи, у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

Вирішуючи спір по суті, суд першої інстанції виходив із того, що суб`єктом владних повноважень надані докази реєстрації позивачки як суб`єкта підприємницької діяльності.

Та обставина, що реєстрація суб`єкта підприємницької діяльності відбулась за прізвищем ОСОБА_1 (дошлюбне прізвище позивачки) не свідчить про протиправність спірної вимоги, оскільки судом встановлено, що ОСОБА_1 та Лепень одна і та особа.

Це, зокрема, підтверджується ідентифікаційним номером фізичної особи ( НОМЕР_1 ), який належить ОСОБА_3 .

Суд дійшов висновку, що позивачкою не виконано обов`язку як суб`єкта підприємницької діяльності щодо сплати єдиного соціального внеску у встановлені законом строки, а тому дії контролюючого органу з формування спірної вимоги про сплату боргу (недоїмки) відповідають вимогам законодавства.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги.

Не погодившись із судовим рішенням, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій, покликаючись на неповне з`ясування судом першої інстанції обставин, що мають значення для вирішення справи, на неправильне застосування норм матеріального права, просить його скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення позову.

Обґрунтовуючи доводи апеляційної скарги зазначила, що суд першої інстанції без належних та допустимих доказів встановив прийняття позивачкою 27.02.2019 року рішення про припинення підприємницької діяльності.

Так, ОСОБА_1 стверджує про те, що будь-яких рішень про реєстрацію або припинення підприємницької діяльності не приймала і в матеріалах справи відсутні докази з цього приводу.

Апелянт продовжує наполягати на тому, що витягом з Єдиного державного реєстру, складеного станом на 27.05.2019 року, записи, що підтверджують її перебування у статусі фізичної особи-підприємця відсутні. Зазначає, що не була і не є у вказаному статусі.

ГУ ДФС не скористалось своїм правом подання відзиву на апеляційну скаргу.

Представник апелянта в судовому засіданні суду апеляційної інстанції підтримав доводи викладені в апеляції та просив її задовольнити.

Представник відповідача в судове засідання суду апеляційної інстанції не з`явився, належним чином сповіщений про дату, час та місце судового розгляду справи.

Відповідно до ч.2 ст.313 КАС України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Фактичні обставини справи.

24.05.2002 року Засядько (на теперішній час ОСОБА_4 була зареєстрована Новокаховським виконкомом як суб`єкт підприємницької діяльності за ідентифікаційним номером НОМЕР_1 , що підтверджується свідоцтвом про державну реєстрацію суб`єкта підприємницької діяльності - фізичної особи, заявою позивачки та реєстраційною карткою суб`єкта підприємницької діяльності - фізичної особи (а.с.38-40).

З 01.01.2017 року набули чинності зміни до Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» від 08.07.2010 року №2464-VI (далі - Закон № 2464).

Так, починаючи з вказаної дати (01.01.2017 року), у разі якщо фізичними особами-підприємцями не отримано дохід (прибуток) у звітному році або окремому місяці звітного року, такі платники зобов`язані визначити базу нарахування, але не більше максимальної величини бази нарахування єдиного соціального внеску (далі - ЄСВ), встановленої Законом №2464. При цьому, сума ЄСВ не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску на місяць.

Внаслідок таких змін у законодавстві та враховуючи, що ОСОБА_1 перебуває на податковому обліку з 24.05.2002 року, контролюючим органом нараховано позивачці мінімальну суму ЄСВ за період:

- з 01.01.2017 року по 31.12.2017 року (3200 х 22% х 12) у сумі 8448,00 грн;

- з 01.01.2018 року по 31.12.2018 року (3723 х 22% х 12) у сумі 9828,72 грн;

- за перший квартал 2019 року у сумі 2754,18 грн (4173 х 22% х 3).

Загальна сума заборгованості за вказаний період становить 21 030,90 грн.

14 травня 2019 року ГУ ДФС складено вимогу про сплату боргу № Ф-1426-50, якою ОСОБА_1 визначено грошове зобов`язання зі сплати ЄСВ на суму 21 030,90 грн.

Дана вимога була направлена та отримана позивачкою 16 травня 2019 року, що не заперечується учасниками справи (а.с.6).

Згідно наданих суб`єктом владних повноважень ідентифікаційних даних (додаток 1, 2) ОСОБА_1 , станом на момент подання позовної заяви, перебуває на обліку у контролюючого органу як фізична особа-підприємець (а.с.20-21).

Крім того, згідно баз даних контролюючого органу, позивачка і на даний час перебуває на податковому обліку як платник податків за основним місцем обліку, що підтверджується ідентифікаційними даними наданими відповідачем до письмових пояснень та її податковий борг збільшується та станом на 31.10.2019 року складає 26 539,26 грн. (а.с.87-94).

Джерела правового регулювання (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) та оцінка суду апеляційної інстанції доводів апелянта і висновків суду першої інстанції.

Переглянувши справу за наявними у ній доказами та перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про відсутність підстав для задоволення апеляції, з огляду на наступне.

Пунктом 2 ч.1 ст.1 Закону №2464 встановлено, що ЄСВ - консолідований страховий внесок, збір якого здійснюється до системи загальнообов`язкового державного соціального страхування в обов`язковому порядку та на регулярній основі з метою забезпечення захисту у випадках, передбачених законодавством, прав застрахованих осіб на отримання страхових виплат (послуг) за діючими видами загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Згідно з п 4 ч.1 ст. 4 Закону №2464 платниками єдиного внеску є фізичні особи-підприємці, в тому числі ті, які обрали спрощену систему оподаткування.

Частиною 4 ст. 4 Закону №2464 передбачено, що особи, зазначені у пунктах 4 та 5-1 частини першої цієї статті, звільняються від сплати за себе єдиного внеску, якщо вони отримують пенсію за віком або є особами з інвалідністю, або досягли віку, встановленого статтею 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», та отримують відповідно до закону пенсію або соціальну допомогу. Такі особи можуть бути платниками єдиного внеску виключно за умови їх добровільної участі у системі загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Пунктом 1 ч. 2 ст. 6 Закону №2464 визначено, що платник єдиного внеску зобов`язаний своєчасно та в повному обсязі нараховувати, обчислювати і сплачувати єдиний внесок.

Абзацом 2 п.2 ч.1 ст.7 Закону №2464 передбачено, що у разі якщо платником не отримано дохід (прибуток) у звітному кварталі або окремому місяці звітного кварталу, такий платник зобов`язаний визначити базу нарахування, але не більше максимальної величини бази нарахування єдиного внеску, встановленої цим Законом. При цьому, сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску (зміни до пункту цієї статті внесені з 01 січня 2017 року).

За приписами ч.5 ст.8 Закону №2464, єдиний внесок для платників, зазначених у статті 4 цього Закону, встановлюється у розмірі 22 відсотки до визначеної статтею 7 цього Закону бази нарахування єдиного внеску.

У разі якщо база нарахування єдиного внеску не перевищує розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на місяць, за який отримано дохід, сума єдиного внеску розраховується як добуток розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на місяць, за який отримано дохід (прибуток), та ставки єдиного внеску.

Аналіз наведених вище положень Закону №2464 свідчить, що з 01.01.2017 року фізичні особи - підприємці, в тому числі і ті, які не одержували доходів, зобов`язані сплачувати єдиний внесок, мінімальний розмір якого, з 1 січня 2017 року, становить 704 грн. на місяць (22% від 3200 грн.), з 1 січня 2018 року - 819,06 грн. на місяць (22% від 3 723 грн.), а з 1 січня 2019 року - 918,06 грн. на місяць (22% від 4 173).

Колегія суддів підкреслює, що такі нововведення законодавець передбачив саме з 1 січня 2017 року, адже до цього періоду, підприємці, які не отримували доходи у звітному місяці, мали право не сплачувати ЄСВ.

Пунктом 3 розділу IV Інструкції про порядок нарахування і сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування від 20.04.2015 року №449 (далі - Порядок №449) та ст.25 Закону 2464 визначено, що органи доходів і зборів надсилають (вручають) платникам вимогу про сплату боргу (недоїмки), якщо, зокрема, платник має на кінець календарного місяця недоїмку зі сплати єдиного внеску.

Вимога про сплату боргу (недоїмки) формується на підставі даних інформаційної системи органу доходів і зборів на суму боргу, що перевищує 10 гривень.

Вимога про сплату боргу (недоїмки), крім загальних реквізитів, має містити відомості про розмір боргу, в тому числі суми недоїмки, штрафів та пені, обов`язок погасити борг та можливі наслідки його непогашення в установлений строк.

Враховуючи, що позивачка у період з 01.01.2017 року по - 1 квартал 2019 року була зареєстрована в якості фізичної особи-підприємця, що підтверджується відповідними доказами, з 01.01.2017 року в неї виник обов`язок щодо сплати єдиного внеску, навіть у разі неотримання доходу.

Переходячи до доводів апеляційної скарги слід зазначити наступне.

Апелянт наполягає на тому, що не була і не є у статусі фізичної особи-підприємця, а тому не зрозуміло чому повинна сплачувати ЄСВ.

На її думку, це підтверджується витягом з Єдиного державного реєстру, складеного станом на 27.05.2019 року, який свідчить про відсутність записів, що підтверджують її перебування у статусі фізичної особи-підприємця.

Колегія суддів вважає, що такий довід апеляційної скарги не може бути прийнятий судом з огляду на таке.

01.07.2004 року набрав чинності Закон України «Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців» від 15.05.2003 року № 755-IV (далі - Закон №755), яким запроваджено Єдиний державний реєстр.

Відповідно до п.2 Прикінцевих положень Закону №755 державний реєстратор протягом 2004-2005 років при надходженні від юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців реєстраційної картки, відповідно до вимог статті 19 цього Закону, зобов`язаний провести заміну раніше виданих їм свідоцтв про державну реєстрацію на свідоцтва про державну реєстрацію єдиного зразка.

Саме під час заміни свідоцтва відомості про таку особу включаються до Єдиного державного реєстру.

Тобто, відповідно до положень Закону №755 усі дані щодо фізичних осіб-підприємців, які були зареєстровані до 01 липня 2004 року, повинні бути внесені до Єдиного державного реєстру, на підставі звернення фізичної особи - підприємця до державного реєстратора.

В іншому випадку відомості в Єдиному державному реєстрі не відображаються, проте особа не втрачає статусу фізичної особи - підприємця.

Як свідчать матеріали справи, позивачка не скористалась вказаним правом та у зв`язку з цим, щодо неї не була внесена інформація до Єдиного державного реєстру.

Наведене пояснює обставини, чому витяг з Єдиного державного реєстру, на який посилається апелянт, не підтверджує її перебування у статусі фізичної особи-підприємця.

Інший довід апеляційної скарги полягає у тому, що суд першої інстанції без належних та допустимих доказів встановив прийняття позивачкою 27.02.2019 року рішення про припинення підприємницької діяльності.

Однак, ОСОБА_1 стверджує про те, що будь-яких рішень про реєстрацію або припинення підприємницької діяльності не приймала і в матеріалах справи відсутні докази з цього приводу.

Колегія суддів проаналізувавши вказаний довід виходить з такого.

По-перше, факт реєстрації у 2002 році позивачкою підприємницької діяльності підтверджений належними доказами, які перелічені вище.

По-друге, рішення про припинення підприємницької діяльності ОСОБА_1 дійсно не приймалось, оскільки докази з цього приводу матеріали справи не містять.

Натомість, докази, які наявні в матеріалах справи свідчать про те, що позивачка, станом на момент подання позовної заяви (травень 2019 року) та на даний час, перебуває на обліку у контролюючого органу як фізична особа-підприємець (а.с.20-21).

У зв`язку з викладеним, колегія суддів вважає помилковим встановлення судом першої інстанції обставин прийняття 27.02.2019 року ОСОБА_1 рішення про припинення підприємницької діяльності.

Враховуючи, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, а вказана помилка не призвела до неправильного вирішення справи, колегія суддів вважає, що це є підставою, відповідно до ст. 316 КАС України, для залишення апеляційної скарги без задоволення, а рішення суду без змін.

Стаття 328 КАС України встановлює право учасників справи, а також осіб, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки на касаційне оскарження рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи, а також постанову суду апеляційної інстанції повністю або частково у випадках, визначених цим Кодексом.

Водночас частина 5 вказаної статті встановлює, що не підлягають касаційному оскарженню, у тому числі судові рішення у справах незначної складності, крім випадків, якщо:

а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики;

б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи;

в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу;

г) суд першої інстанції відніс справу до категорії справ незначної складності помилково.

Відповідно до п.10 ч.6 ст.12 КАС України до справ незначної складності відносяться інші справи, у яких суд дійде висновку про їх незначну складність, за винятком справ, які не можуть бути розглянуті за правилами спрощеного позовного провадження.

Отже, враховуючи, що судом апеляційної інстанції постановлено рішення у справі незначної складності, колегія суддів дійшла висновку, що оскарження рішення апеляційного суду можливо лише у випадках, перелічених вище.

Керуючись ст.ст. 195, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328 КАС України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Херсонського окружного адміністративного суду від 05 липня 2019 року - залишити без задоволення.

Рішення Херсонського окружного адміністративного суду від 05 липня 2019 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДФС у Херсонській області, Автономній Республіці Крим та м. Севастополі про визнання протиправною та скасування вимоги про сплату боргу - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню в касаційному порядку до Верховного Суду не підлягає, за виключенням випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Доповідач - суддя І.О. Турецька

суддя Л.В. Стас

суддя Л.П. Шеметенко

Повне судове рішення складено 28.11.2019 року.