Справа № 821/362/17
Суддя: Загороднюк А.Г.
Дата ухвалення: 2019-11-28 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 листопада 2019 року

Київ

справа №821/362/17

адміністративне провадження №К/9901/57431/18

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

судді-доповідача - Загороднюка А.Г.,

суддів: Єресько Л.О., Соколова В.М.,

розглянувши в порядку письмового провадження касаційну скаргу Головного управління Національної поліції в Херсонській області на постанову Херсонського окружного адміністративного суду від 17 березня 2017 року (суддя: Бездрабко О.І.) та постанову Одеського апеляційного адміністративного суду від 26 червня 2018 року (судді: Ступакова І.Г., Бітов А.І., Лук`янчук О.В.) у справі за позовом ОСОБА_1 до Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Херсонській області, третя особа Головне управління Національної поліції в Херсонській області про визнання незаконною та скасування постанови про закінчення виконавчого провадження,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних- вимог та їх обґрунтування

ОСОБА_1 (далі - позивач) звернулася до Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Херсонській області про визнання незаконною та скасування постанови про закінчення виконавчого провадження від 22 лютого 2017 року № 51840472.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що спірна постанова прийнята передчасно, оскільки постанова про закінчення виконавчого провадження на підставі пункту 11 частини першої статті 39 Закону України «Про виконавче провадження» від 02 червня 2016 року №1404-VIII може бути прийнята державним виконавцем лише у разі невиконання боржником рішення, яке не може бути виконано без участі боржника, та з одночасним надісланням виконавцем до органу досудового розслідування повідомлення про вчинення боржником кримінального правопорушення.

Позивач зазначив, що під час виконавчого провадження державний виконавець не вчинив жодної дії, направленої на виконання рішення суду, зокрема, не накладено на боржника штраф за невиконання вимог державного виконавця та не направлено звернення до правоохоронних органів з поданням про притягнення боржника до кримінальної відповідальності.

Короткий зміст рішень судів попередніх інстанцій

Постановою Херсонського окружного адміністративного суду від 17 березня 2017 року, залишеною без змін постановою Одеського апеляційного адміністративного суду від 26 червня 2018 року адміністративний позов задоволено.

Задовольняючи заявлений позов, суд першої інстанції, з висновком якого погодився й апеляційний суд, виходив з того, що Законом України «Про виконавче провадження» №1404-VIII визначено послідовність дій державного виконавця, після вчинення яких останній виносить постанову про закінчення виконавчого провадження і повертає виконавчий документ до суду чи іншого органу (посадової особи), що його видав.

Судами попередніх інстанції встановлено, що державним виконавцем не накладено на боржника штраф за невиконання вимог державного виконавця та не направлено звернення до правоохоронних органів з поданням про притягнення боржника до кримінальної відповідальності.

У зв`язку з цим, дійшли висновку, що державним виконавцем передчасно винесено постанову про закінчення виконавчого провадження з огляду на невжиття ним усіх передбачених законом заходів для належного виконання судового рішення, а тому постанова про закінчення виконавчого провадження від 22 лютого 2017 року є протиправною та підлягає скасуванню.

Короткий зміст та обґрунтування вимог касаційної скарги

У касаційній скарзі Головне управління Національної поліції в Херсонській області, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права, порушення норм процесуального права, просить скасувати постанову Херсонського окружного адміністративного суду від 17 березня 2017 року та постанову Одеського апеляційного адміністративного суду від 26 червня 2018 року і постановити нову, якою у задоволенні позову відмовити у повному обсязі.

Вказувало, що 02 лютого 2017 року ГУНП в Херсонській області звернулося до відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Херсонській області з заявою щодо закінчення виконавчого провадження на підставі пункту 11 статті 39 Закону України «Про виконавче провадження».

ГУНП в Херсонській області зазначило, що у виконавчому провадженні за виконавчим листом №821/3273/15-а у боржника ГУНП в Херсонській області наявні поважні причини невиконання рішення, а саме ухилення позивача від проходження конкурсу для зайняття вакантної посади в Новокаховському відділенні поліції, оскільки на підставі виконавчого листа, боржнико ГУНП в Херсонській області зобов`язано розглянути кандидатуру ОСОБА_1 для заняття посади відповідно до пункту 9 розділу XI прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про Національну поліції» яким передбачено зокрема проходження конкурсу на посади, що заміщуються поліцейськими у будь - якому органі поліції.

Тому, у зв`язку з неподанням позивачем заяви про участь у конкурсі на заміщення вакантної посади відповідно до Тимчасового порядку проведення конкурсу на службу до поліції та/або зайняття вакантної посади, затвердженого наказом МВС України від 25 грудня 2015 року № 1631, вважає спірну постанову про закінчення виконавчого провадження правомірною.

Позиція інших учасників справи

У відзиві на касаційну скаргу позивач заперечує проти задоволення касаційної скарги на постанову Херсонського окружного адміністративного суду від 17 березня 2017 року та постанову Одеського апеляційного адміністративного суду від 26 червня 2018 року, вважає рішення судів попередніх інстанцій законними і обґрунтованими.

Позивач вважає, що мотивувальна частина постанови про закінчення виконавчого провадження від 22 лютого 2017 року складається із змісту повідомлення ГУНП в Херсонській області щодо тлумачення вимог Закону України "Про Національну поліцію", Тимчасового порядку проведення конкурсу на службу до поліції та/або зайняття вакантної посади, затвердженого наказом МВС України від 25 грудня 2015 року № 1631, постанови Верховного Суду України від 17 лютого 2015 року № 21-8а/15 і не містить жодних висновків державного виконавця стосовно наявності підстав для закінчення виконавчого провадження на підставі пункту 11 частини першої статі 39 Закону України "Про виконавче провадження"

При цьому, на переконання позивача, посилання скаржника на застосування Тимчасового порядку проведення конкурсу на службу до поліції та/або зайняття вакантної посади, затвердженого наказом МВС України від 25 грудня 2015 року № 1631 безпідставне, так як вказаний Порядок прийнятий після події, що була предметом оскарження у справі 821/3723 15-а.

Тому, на думку позивача, у зв`язку з відсутністю на момент звільнення позивача з посади Типового порядку проведення конкурсу на службу в поліцію та/або зайняття вакантної посади, затвердженого наказом Міністерства внутрішніх справ України №1631 від 25 грудня 2015 року, ОСОБА_1 мав бути призначений до лав поліції на підставі наказу керівництва.

Рух касаційної скарги

Ухвалою Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 05 жовтня 2018 року: Білоуса О.В. , Желтобрюх І.Л. , Стрелець Т.Г. , відкрито касаційне провадження за касаційною скаргою Головного управління Національної поліції в Херсонській області на постанову Херсонського окружного адміністративного суду від 17 березня 2017 року та постанову Одеського апеляційного адміністративного суду від 26 червня 2018 року.

За результатом повторного автоматизованого розподілу справи між суддями справу передано для розгляду колегії суддів у складі: суддя-доповідач Загороднюк А.Г., суддів Єресько Л.О., Соколов В.М.

Ухвалою Верховного Суду від 26 листопада 2019 року прийнято адміністративну справу до провадження та призначено справу до розгляду.

Установлені судами попередніх інстанцій обставини справи

26 лютого 2016 року постановою Херсонського окружного адміністративного суду визнано протиправним та скасовано наказ Управління Міністерства внутрішніх справ України в Херсонській області № 396 о/с від 06 листопада 2015 року в частині звільнення позивача з посади оперуповноваженого сектору карного розшуку Новокаховського міського відділу УМВС.

Поновлено позивача на посаді оперуповноваженого сектору карного розшуку Новокаховського міського відділу УМВС з 06 листопада 2015 року.

Зобов`язано Головне управління Національної поліції в Херсонській області розглянути кандидатуру позивача для зайняття посади відповідно до пункту 9 Розділу XI Прикінцевих та перехідних положень Закону України "Про Національну поліцію" у Новокаховському відділі поліції Головного управління Національної поліції в Херсонській області та видати з цього приводу відповідний наказ.

08 серпня 2016 року, на підставі заяви позивача та виконавчого листа від 02 серпня 2016 року, головним державним виконавцем відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Херсонській області винесено постанову про відкриття виконавчого провадження № 51840472 та надано боржнику строк на самостійне виконання рішення до 09 серпня 2016 року (а.с.45).

16 серпня 2016 року державним виконавцем до Херсонського окружного адміністративного суду подано заяву про роз`яснення судового рішення по справі №821/3723/15-а в частині зобов`язання ГУНП в Херсонській області розглянути кандидатуру позивача для зайняття посади у відповідності до пункту 9 Розділу XI Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про Національну поліцію» у Новокаховському відділі поліції ГУНП в Херсонській області та видати з цього приводу відповідний наказ. (а.с.47-53)

16 серпня 2016 року відповідачем винесено постанову про зупинення виконавчого провадження до розгляду заяви про роз`яснення рішення суду.

Ухвалою Херсонського окружного адміністративного суду від 02 вересня 2016 року, залишеною без змін ухвалою Одеського апеляційного адміністративного суду від 24 листопада 2016 року у задоволенні заяви про роз`яснення судового рішення відмовлено.

06 лютого 2017 року до відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Херсонській області надійшов лист від ГУНП в Херсонській області від 02 лютого 2017 року №317/01/25-2017 про вирішення питання щодо закінчення виконавчого провадження №51840472 у зв`язку з тим, що позивач не звертався із заявою щодо участі у конкурсі, що перешкоджає проведенню виконавчих дій.

22 лютого 2017 року відповідачем винесено постанову про поновлення вчинення виконавчих дій та постанову про закінчення виконавчого провадження на підставі пункту частини першої статті 39, статті 40 Закону України «Про виконавче провадження».

Не погоджуючись з постановою про закінчення виконавчого провадження позивач звернувся до суду з даним позовом.

Релевантні джерела права й акти їх застосування.

Приписами частини другої статті 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Пунктом 1 частини 1 статті 3 Закону України «Про виконавче провадження» від 02 червня 2016 року № 1404 - VIII врегульовано, що підлягають примусовому виконанню рішення на підставі виконавчих листів та наказів, що видаються судами у передбачених законом випадках на підставі судових рішень, рішень третейського суду, рішень міжнародного комерційного арбітражу, рішень іноземних судів та на інших підставах, визначених законом або міжнародним договором України.

Відповідно до пункту 1, підпункту 1 пункту 2 статті 17 Закону України «Про виконавче провадження» примусове виконання рішень здійснюється державною виконавчою службою на підставі виконавчих документів, визначених цим Законом.

Частиною першою статті 18 вказаного Закону встановлено, що виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право проводити перевірку виконання боржниками рішень, що підлягають виконанню відповідно до цього Закону; накладати стягнення у вигляді штрафу на фізичних, юридичних та посадових осіб у випадках, передбачених законом (пункт 1,16 частини 3 статті 18 Закону України «Про виконавче провадження»)

Згідно з пунктом 1 частини першої статті 19 Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець відкриває виконавче провадження на підставі виконавчого документа, зазначеного в статті 17 цього Закону, за заявою стягувача або його представника про примусове виконання рішення.

За приписами пункту 11 частини 39 даного Закону виконавче провадження підлягає закінченню у разі надіслання виконавчого документа до суду, який його видав, у випадку, передбаченому частиною третьою статті 63 цього Закону.

Відповідно до частини першої статті 63 Закону України «Про виконавче провадження» за рішеннями, за якими боржник зобов`язаний особисто вчинити певні дії або утриматися від їх вчинення, виконавець наступного робочого дня після закінчення строку, визначеного частиною шостою статті 26 цього Закону, перевіряє виконання рішення боржником. Якщо рішення підлягає негайному виконанню, виконавець перевіряє виконання рішення не пізніш як на третій робочий день після відкриття виконавчого провадження.

Згідно з частиною другою статті 63 Закону у разі невиконання без поважних причин боржником рішення виконавець виносить постанову про накладення на боржника штрафу, в якій також зазначаються вимога виконати рішення протягом 10 робочих днів (за рішенням, що підлягає негайному виконанню, - протягом трьох робочих днів) та попередження про кримінальну відповідальність.

В силу частини третьої статті 63 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець наступного робочого дня після закінчення строку, передбаченого частиною другою цієї статті, повторно перевіряє виконання рішення боржником.

У разі повторного невиконання без поважних причин боржником рішення, якщо таке рішення може бути виконано без участі боржника, виконавець надсилає органу досудового розслідування повідомлення про вчинення боржником кримінального правопорушення та вживає заходів примусового виконання рішення, передбачених цим Законом.

У разі невиконання боржником рішення, яке не може бути виконано без участі боржника, виконавець надсилає до органу досудового розслідування повідомлення про вчинення боржником кримінального правопорушення та виносить постанову про закінчення виконавчого провадження.

Приписами частини четвертої статті 63 Закону України «Про виконавче провадження» встановлено, що виконавець під час виконання рішення про заборону вчиняти певні дії або про утримання від вчинення певних дій доводить до відома боржника резолютивну частину такого рішення, про що складає відповідний акт. Після складення акта виконавець виносить постанову про закінчення виконавчого провадження.

Статтею 75 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що у разі невиконання без поважних причин у встановлений виконавцем строк рішення, що зобов`язує боржника виконати певні дії, та рішення про поновлення на роботі виконавець виносить постанову про накладення штрафу на боржника-фізичну особу у розмірі 100 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, на посадових осіб-200 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, на боржника - юридичну особу-300 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян та встановлює новий строк виконання.

У разі повторного невиконання рішення боржником без поважних причин виконавець у тому самому порядку накладає на нього штраф у подвійному розмірі та звертається до органів досудового розслідування з повідомленням про вчинення кримінального правопорушення.

Відповідно до частини першої статті 341 КАС України суд касаційної інстанції переглядає судові рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права.

Оцінка висновків судів, рішення яких переглядаються, та аргументів учасників справи

З аналізу вказаних норм слідує, що закінчення виконавчого провадження на підставі пункту 11 частини першої статті 39 Закону України «Про виконавче провадження» можливо лише за умови виконання послідовності вказаних виконавчих дій, а саме:

-накладення на боржника штрафу та перевірка стану виконання рішення (у разі невиконання вимог державного виконавця без поважних причин);

-накладення штрафу в подвійному розмірі (у разі повторного невиконання рішення боржником без поважних причин);

-звернення до правоохоронних органів з поданням (повідомленням) про притягнення боржника до кримінальної відповідальності відповідно до закону.

Якщо після вжиття державним виконавцем усіх заходів примусового виконання рішення боржник відмовляється виконувати рішення немайнового характеру, а виконати його без участі боржника неможливо, державний виконавець звертається до правоохоронних органів із повідомленням про злочин, після чого закінчує виконавче провадження.

Водночас Верховний Суд зазначає, що невиконання боржником рішення після накладення на нього штрафу не може свідчити про вжиття заходів примусового виконання рішення й не свідчить про неможливість його виконання.

Касаційний адміністративний суд у складі Верховного Суду в постанові від 18 червня 2019 року в справі №826/14580/16 (пункти 40- 43) висловив правову позицію, відповідно до якої накладення на боржника повторного штрафу та звернення до правоохоронних органів із поданням (повідомленням) про притягнення боржника до кримінальної відповідальності визначено наслідком повторного невиконання боржником без поважних причин рішення суду, за яким боржник зобов`язаний особисто вчинити певні дії. Однак звернення з таким повідомленням до правоохоронних органів не є підставою для висновку про те, що державним виконавцем ужито всіх можливих заходів для виконання рішення суду та встановлено неможливість його виконання.

Направлення повідомлення про притягнення до кримінальної відповідальності боржника, не є останньою дією після вчинення державним виконавцем усіх можливих дій із виконання рішення суду, після якої державний виконавець повинен винести постанову про закінчення виконавчого провадження, а свідчить лише про вжиття ним передбачених Законом заходів щодо повідомлення уповноважених органів про невиконання обов`язкового рішення суду.

Здійснюючи примусове виконання судових рішень немайнового характеру, за якими боржники зобов`язані особисто вчинити певні дії, державний виконавець має право здійснювати інші заходи примусового характеру після внесення відповідного подання, і не може вийти за межі наданих йому повноважень та діяти лише в спосіб, установлений Законом, оскільки сам факт направлення подання до правоохоронних органів не є підставою для закінчення виконавчого провадження.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судами попередніх інстанції і не заперечується учасниками справи, вказаних дій державним виконавцем здійснено не було.

Повнота встановлення фактичних обставин справи ґрунтується на дослідженні доказів, які суд оцінює за критеріями належності, допустимості та достовірності, а також достатності та взаємному зв`язку в їх сукупності.

Суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази.

Таким чином, у зв`язку з відсутністю належних та допустимих доказів вчинення відділом примусового виконання рішень заходів щодо примусового виконання рішення передбачених чинним законодавством для виконання виконавчого листа, Верховний Суд погоджується з висновками судів попередніх інстанцій щодо передчасності та протиправності прийняття спірної постанови про закінчення виконавчого провадження.

Гарантоване особі у статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод право на справедливий суд розповсюджує дію і на стадію виконання судового рішення. У своїй прецедентній практиці Європейський суд з прав людини нагадує, що право на судовий розгляд було б примарним, якщо б внутрішня судова система Договірної Держави дозволила б, щоб остаточне та обов`язкове судове рішення залишалось невиконаним відносно однієї із сторін, і що виконання рішення або постанови будь-якого органу судової влади повинно розглядатися як невід`ємна частина "процесу" в розумінні статті 6 Конвенції. («Іммобільяре Саффі» проти Італії», заява 22774/93, 28.07.1999, § 63; «Горнсбі проти Греції» від 19.03.1997, § 40).

У справі «Горнсбі проти Греції» Європейський суд з прав людини вказав, що виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватись як складова частина судового розгляду. Здійснення права на звернення до суду з позовом стосовно його прав та обов`язків цивільного характеру було б ілюзорним, якби внутрішня правова система допускала, щоб остаточне судове рішення, яке має обов`язкову силу, не виконувалося б на шкоду однієї зі сторін.

Таким чином, судовий акт, який набрав законної сили, підлягає обов`язковому та безумовному виконанню особою, на яку покладено такий обов`язок. Це означає, що особа, якій належить виконати судовий акт, повинна здійснити достатні дії для організації процесу його виконання, незалежно від будь-яких умов, оскільки інше суперечило б запровадженому статтею 8 Конституції України принципу верховенства права.

Відповідно до статті 8 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Конституція України має найвищу юридичну силу. Закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі Конституції України і повинні відповідати їй.

Верховний Суд перевірив доводи касаційної скарги на предмет законності судових рішень виключно в межах заявлених в суді першої інстанції вимог та які безпосередньо стосуються правильності застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального і дотримання норм процесуального права, у зв`язку із чим, не вдається до аналізу і перевірки інших доводів, які за своїм змістом зводяться до переоцінки доказів та встановлення обставин, що знаходиться поза межами повноважень суду касаційної інстанції.

Аргументи касаційної скарги є аналогічними доводам, викладеним в апеляційній скарзі, які належним чином перевірені судом апеляційної інстанції та зводяться до їх переоцінки.

Оскаржувані судові рішення відповідають критерію обґрунтованості судового рішення.

Тому, Верховний Суд погоджується з висновком судів попередніх інстанцій щодо обґрунтованості позовних вимог.

Доводи касаційної скарги щодо застосування третьою особою Тимчасового порядку проведення конкурсу на службу до поліції та/або зайняття вакантної посади, затвердженого наказом МВС України від 25 грудня 2015 року № 1631 є необґрунтованими, так як вказаний порядок прийнятий після скасування наказу Управління Міністерства внутрішніх справ України в Херсонській області № 396 о/с від 06 листопада 2015 року в частині звільнення позивача з посади оперуповноваженого сектору карного розшуку Новокаховського міського відділу УМВС у справі 821/3723 15-а.

Відповідно до частини першої статті 58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи.

Крім того, суд враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи), сформовану, зокрема у справах "Салов проти України" (заява № 65518/01; пункт 89), "Проніна проти України" (заява № 63566/00; пункт 23) та "Серявін та інші проти України" (заява № 4909/04; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії» (Віііг Тоща V. Зраіп) серія А. 303-А; пункт 29).

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

За такого правового регулювання та обставин справи суд касаційної інстанції погоджується з висновками судів першої й апеляційної інстанцій про задоволення позову.

Викладені в касаційній скарзі доводи щодо помилковості висновків судів першої та апеляційної інстанцій не підтвердилися під час розгляду касаційної скарги у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду.

Отже, Верховний Суд констатує, що оскаржувані судові рішення ґрунтуються на правильно встановлених фактичних обставинах справи, яким надана належна юридична оцінка із правильним застосуванням норм матеріального права, що регулюють спірні правовідносини, а суди під час розгляду справи не допустили порушень процесуального закону, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.

Згідно з пунктом 1 частини першої статті 349 КАС України суд касаційної інстанції за наслідками розгляду касаційної скарги залишає судові рішення судів першої та (або) апеляційної інстанцій без змін, а касаційну скаргу без задоволення.

За змістом частини першої статті 350 КАС України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанцій не допустили неправильного застосування норм матеріального права або порушень норм процесуального права при ухваленні судових рішень чи вчиненні процесуальних дій.

Таким чином, зважаючи на приписи статті 350 КАС України, касаційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а оскаржувані судові рішення - без змін.

Судові витрати

З огляду на результат касаційного розгляду судові витрати розподілу не підлягають.

Керуючись статтями 3, 341, 345, 349, 350, 355, 356, 359 Кодексу адміністративного судочинства України, Верховний Суд

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу Головного управління Національної поліції в Херсонській області залишити без задоволення.

Постанову Херсонського окружного адміністративного суду від 17 березня 2017 року та постанову Одеського апеляційного адміністративного суду від 26 червня 2018 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає.

Суддя-доповідач А.Г. Загороднюк

судді Л.О.Єресько

В.М. Соколов