Справа № 707/2495/19
Суддя: Соколишина Л. Б.
Дата ухвалення: 2019-11-27 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я
І м е н е м У к р а ї н и
27 листопада 2019 року Черкаський районний суд Черкаської області в складі:
головуючої-судді Соколишиної Л.Б.
при секретарі Хандусь І.А.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Черкаси адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до поліцейського Управління патрульної поліції в Черкаській області інспектора капітана поліції 1 батальону, 2 роти Подольського Богдана Сергійовича про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення у справі про адміністративне правопорушення,-
в с т а н о в и в:
ОСОБА_1 звернувся до суду з указаним адміністративним позовом, обгрунтовуючи його тим, що 14 жовтня 2019 року відносно нього відповідачем винесена постанова про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕАК №1621110, відповідно до якої його визнано винним у здійсненні правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 126 КУпАП України, а саме: у керуванні транспортним засобом без посвідчення водія, яке надає право керувати таким транспортним засобом. Зазначає, що у даній постанові вказано про відсутність посвідчення водія при ньому, з чим він не погоджується, оскільки на вимогу відповідача ним було надано посвідчення водія № НОМЕР_1 , видане 28 березня 2019 року Дорожнім управлінням штату Пенсильванія, у зв`язку з тим, що він проживає більше 15 років в США. Однак, не зважаючи на його пояснення про відповідність його водійського посвідчення національному та міжнародному законодавству, відповідачем було винесено указану постанову. Вважає, що своїми діями відповідач порушив норми національного законодавства у сфері допуску громадян до керування транспортними засобами, положення Кодексу України про адміністративні правопорушення. А тому, просить визнати дії відповідача протиправними та скасувати постанову ЕАК № 1621110 від 14 жовтня 2019 року про накладення на нього адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі.

Від відповідача до суду надійшов відзив на позовну заяву, в якому він позовні вимоги не визнав та заперечив проти їх задоволення, зазначив, що 14 жовтня 2019 року близько 00 год. 53 хв. ніс службу по забезпеченню публічної безпеки і порядку, та виконував службові обов`язки відповідно повноважень, передбачених Законом України «Про Національну поліцію», шляхом патрулювання на службовому автомобілі на території м. Черкаси. У цей час став свідком керування позивачем по вул. Смілянській, 163 транспортним засобом Volkswagen Passat, державний номерний знак НОМЕР_2 , на якому не горіла лампа лівої фари в режимі ближнього світла (темної пори доби), чим останній порушив п. 31.4.3в Правил дорожнього руху України, у зв`язку з чим на підставі ч. 1 ст. 35 ЗУ «Про Національну поліцію», транспортний засіб було зупинено. Він представився, звертаючись до позивача, який був за кермом автомобіля, та проінформував про порушення ПДР України. Після чого попросив пред`явити посвідчення водія, на що позивач пред`явив національне посвідчення водія, видане штатом Пенсильванія, США. Він повідомив позивача про те, що США не є країною-учасницею Віденської Конвенції про дорожній рух, 1968 року, яка була ратифікована Україною, у зв`язку з чим пред`явлене посвідчення водія на території України не визнається, що свідчить про наявність в діях позивача складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 126 КУпАП за порушення п. 2.1а ПДР України, а саме керування транспортним засобом особою, яка не має права керування таким транспортним засобом. Позивач з правопорушенням не погодився, стверджуючи, що пред`явлене водійське посвідчення, видане на його ім`я, надає йому право на керування транспортними засобами на території України. Після встановлення особи позивача, він, згідно з вимогами ст. 279 КУпАП, з урахуванням ст. 280 КУпАП, здійснив розгляд справи про адміністративне правопорушення, при цьому роз`яснивши позивачу його права, передбачені ст. 63 Конституції України, а також права особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, передбачені ст. 268 КУпАП. Розглянувши справу, відповідно до ст. 258 КУпАП, з дотриманням вимог ст. 283 КУпАП, та з урахуванням ч. 2 ст. 33 КУпАП, ст. 251 КУпАП, ст. 252 КУпАП, виніс постанову відносно позивача серії ЕАК № 1621110 за ч. 2 ст. 126 КУпАП та наклав стягнення у вигляді штрафу в розмірі 510 грн. У подальшому він згідно зі ст. 285 КУпАП ознайомив позивача зі змістом постанови по справі про адміністративне правопорушення та вручив її копію. Також позивачу було роз`яснено порядок виконання постанови про накладення штрафу та порядок оскарження постанови. Щодо твердження позивача стосовно його права керування транспортним засобом на території України за наявності його водійського посвідчення, виданого штатом Пенсильванія, США, зазначає що США не являються договірною стороною Віденської Конвенції про дорожній рух 1968 року, а тому вказане посвідчення водія не відповідає вимогам Конвенції. Крім того зазначив, що, як вбачається з положень п. 30 «Положення про порядок видачі посвідчень водія та допуску громадян до керування транспортними засобами», затверджених Постановою КМУ № 340 від 08 травня 1993 року посвідчення водія іноземної держави, що не відповідає вимогам Конвенції, надає право на керування транспортними засобами за умови наявності міжнародного посвідчення водія. Вважає, що він діяв виключно на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та Законами України і постанова винесена ним з дотриманням та у повній відповідності нормам матеріального і процесуального права, та є такою, яка не містить підстав для скасування. Просить у задоволенні позовних вимог відмовити. До матеріалів відзиву ним було надано відеозапис події, описаної у відзиві, зі службового відеореєстратора.

Позивач у судове засідання не з`явився, але від нього надійшла заява про розгляд справи без його участі, у зв`язку з від`їздом за межі території України.

Відповідач у судове засідання не з`явився, але від нього надійшла заява про розгляд справи за його відсутності, проти задоволення позову заперечив.

Суд, переглянувши у судовому засіданні відеозапис зі службового відеореєстратора, наданий відповідачем, дослідивши письмові матеріали справи, встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини.

Відповідно до постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕАК № 1621110 від 14 жовтня 2019 року, позивач 14 жовтня 2019 року о 00 год 53 хв. по вул. Смілянській, 163, м. Черкаси, керуючи автомобілем Volkswagen Passat, державний номерний знак НОМЕР_2 , не мав при собі посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії, чим порушив п. 2.1 а ПДР України, за що ч. 2 ст. 126 КУпАП передбачена адміністративна відповідальність, у зв`язку з чим до позивача було застосовано адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 510 грн.

Відповідно до ч. 2 ст. 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дій чи бездіяльності покладається на відповідача.

Статтею 222 КУпАП встановлено, що органи Національної поліції розглядають справи про адміністративні правопорушення, одними з яких є порушення правил дорожнього руху, передбачені ч. 2 ст. 126 КУпАП. Від імені органів Національної поліції розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право працівники органів і підрозділів Національної поліції, які мають спеціальні звання, відповідно до покладених на них повноважень.

Оскільки позивачем у позовній заяві не оспорювалися дії відповідача стосовно дотримання ним порядку розгляду справи про адміністративне правопорушення відповідно до ст. 279 КУпАП, а саме відповідач представився, оголосив позивачу яка справа розглядається, за що останній притягується до адміністративної відповідальності, його права та обов`язки, що підтверджується відеозаписом зі службового відеореєстратора, який було додано до відзива, тому суд вважає даний факт встановленим та таким, що не потребує доказування.

Як вбачається з відеозапису зі службового відеореєстратора, відповідач, згідно п. 2 ч. 1 ст. 32 Закону України «Про Національну поліцію» та п. 2.4 ПДР України, після зупинки транспортного засобу під керуванням позивача, оголосив законні вимоги щодо пред`явлення позивачем посвідчення водія.

Позивач, на виконання вимоги відповідача, пред`явив національне посвідчення водія, видане штатом Пенсильванія, США. Після чого відповідачем було повідомлено позивача про те, що США не являються країною-учасницею Віденської Конвенції про дорожній рух 1968 року, яка була ратифікована Україною, у зв`язку з чим його дії було кваліфіковано за ч. 2 ст. 126 КУпАП.

Під час розгляду справи позивач факту вчинення правопорушення не визнавав.

У матеріалах справи міститься копія водійського посвідчення позивача, яке було пред`явлено ним відповідачу під час події, № 28 971 408, видане 28 березня 2019 року штатом Пенсильванія, США, дійсне до 02 березня 2023 року, в якому літерами латинського алфавіту серед іншого зазначено його ім`я та прізвище, стать, також місце проживання. Категорія транспортних засобів, якими він має право керувати, вказана, як «CLASS: С», що на території штату Пенсильванія, США відповідає легковому типу автомобілів.

Відповідно до ст. 9 Конституції України чинні міжнародні договори, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України. Укладення міжнародних договорів, які суперечать Конституції України, можливе лише після внесення відповідних змін до Конституції України.

Указом Президії ВР УРСР № 2614-VIII від 25 квітня 1974 року ратифіковано Віденську Конвенцію про дорожній рух від 1968 року.

Частиною 2 ст. 41 Конвенції про дорожній рух встановлено, що договірні сторони будуть визнавати будь-яке національне водійське посвідчення, складене їх національною мовою або на одній з їх мов або, якщо воно не складене на такій мові, супроводжуване завіреним перекладом; будь-яке національне водійське посвідчення, що відповідає приписам додатку 6 Конвенції, будь-яке міжнародне водійське посвідчення, що відповідає приписам додатку 7 Конвенції, дійсними на своїй території для керування автомобілем, що відповідає категорії чи категоріям транспортних засобів, на керування якими видане посвідчення, за умови, що вказане посвідчення є дійсним та що воно видане іншою договірною стороною чи одним з її територіальних підрозділів або об`єднанням, уповноваженим на це цієї договірної сторони чи одним з її територіальних підрозділів.

Положеннями частини 8 додатку 6 Конвенції про дорожній рух встановлено, що національне водійське посвідчення договірних сторін може видаватися для керування транспортними засобами наступних категорій та підкатегорій: А, В, С, D, BE, СЕ, DE.

Відповідно до частини 9 додатку 6 Конвенції про дорожній рух на підставі національного законодавства в межах категорій А, В, С, СЕ, D та DE можуть вводитися наступні підкатегорії транспортних засобів, на керування якими може бути видано водійське посвідчення: А1, В1, С1, D1, С1Е, D1E.

Суд зазначає, що літери, якими позначені відповідні категорії транспортних засобів відповідно до Конвенції про дорожній рух 1968 року відрізняються від літер, якими позначені категорії транспортних засобів на території деяких штатів Сполучених Штатів Америки, зокрема на території штату Пенсильванія.

Сполучені Штати Америки не є договірною стороною Віденської Конвенції про дорожній рух 1968 року.

Також, суд звертає увагу, що Україною не було ратифіковано Женевську Конвенцію про дорожній рух 1949 року, учасником якої є Сполучені Штати Америки.

Згідно з п. 30 «Положення про порядок видачі посвідчень водія та допуску громадян до керування транспортними засобами», затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України № 340 від 08 травня 1993 року, особи, які тимчасово перебувають на території України, мають право на керування транспортними засобами за наявності міжнародного посвідчення водія та посвідчення водія іноземної держави, що не відповідає вимогам Міжнародної конвенції про дорожній рух 1968 року, записи в якому виконані або продубльовані літерами латинського алфавіту, або у разі наявності посвідчення водія іноземної держави, що відповідає вимогам Міжнародної конвенції про дорожній рух 1968 року, записи в якому виконані або продубльовані літерами латинського алфавіту.

Тобто, з аналізу п. 30 «Положення про порядок видачі посвідчень водія та допуску громадян до керування транспортними засобами», встановлено, що посвідчення водія іноземної держави, що не відповідає вимогам Конвенції про дорожній рух 1968 року, надає право на керування транспортними засобами за умови наявності міжнародного посвідчення водія.
Порядок дорожнього руху на території України відповідно до Закону України «Про дорожній рух» встановлюють Правила дорожнього руху України, затверджені постановою Кабінету Міністрів України № 1306 від 10 жовтня 2001 року.

Згідно з п. 1.3 ПДР України учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил, а також бути взаємно ввічливими.

Пунктом 1.9 ПДР України встановлено, що особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.

Відповідно до п. 2.1 а ПДР України водій механічного транспортного засобу повинен мати при собі посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії.

Згідно з ч. 1 ст. 9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Отже, позивачем, при пред`явленні посвідчення водія, виданого штатом Пенсильванія на його ім`я, не було враховано, що США не являються договірною стороною Віденської Конвенції про дорожній рух 1968 року, у зв`язку з чим указане посвідчення водія не відповідає вимогам даної Конвенції, зокрема, не містить відомостей про категорії транспортних засобів, які наведено в додатку 6.

Таким чином, з огляду на викладене та, враховуючи те, що позивач, виконуючи законну вимогу відповідача, на момент пред`явлення водійського посвідчення, виданого штатом Пенсильванія, США, не мав в наявності міжнародного посвідчення водія, суд вважає, що в діях позивача є склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 126 КУпАП.

Зміст ч. 2 ст. 126 КУпАП передбачає керування транспортним засобом особою, яка не має права керування таким транспортним засобом, що тягне за собою накладення штрафу в розмірі тридцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Відповідач мав усі законні підстави для винесення постанови серії ЕАК № 1621110 від 14 жовтня 2019 року. Постанова обґрунтована, складена на підставі та у порядку, передбаченому законодавством. Доводи позивача щодо необхідності її скасування не підкріплені належними доказами та нормами законодавства.

Враховуючи наведене, суд приходить до висновку, що викладені позивачем доводи не знайшли свого підтвердження у судовому засіданні щодо порушення відповідачем норм матеріального права та не спростовують наявності в діях позивача складу адміністративного правопорушення за ч. 2 ст. 126 КУпАП. А тому, суд вважає за необхідне відмовити у задоволенні позову.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 242-246, 286 КАС України, суд,-

в и р і ш и в:
У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до поліцейського Управління патрульної поліції в Черкаській області інспектора капітана поліції 1 батальону, 2 роти Подольського Богдана Сергійовича про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення у справі про адміністративне правопорушення відмовити.
Рішення може бути оскаржене до Шостого апеляційного адміністративного суду через Черкаський районний суд Черкаської області шляхом подачі в 10-денний строк з дня його проголошення - апеляційної скарги.
Рішення набирає законної сили після закінчення строку на його оскарження, а в разі оскарження після розгляду справи апеляційним судом, якщо воно не буде скасовано.
Позивач: ОСОБА_1 , зареєстрований за адресою: США, м. Фістервіл-Трівозе, 4907, Магнолія авеню, тимчасове місце перебування: АДРЕСА_1 , паспорт громадянина України для виїзду за кордон НОМЕР_3 .
Відповідач: поліцейський Управління патрульної поліції в Черкаській області інспектор капітан поліції 1 батальону 2 роти Подольський Богдан Сергійович, місцезнаходження: вул. Лесі Українки, 21, м. Черкаси.

Суддя: Л. Б. Соколишина