Справа № 420/4128/19
Суддя: Соколенко О. М.
Дата ухвалення: 2019-11-28 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 420/4128/19
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 листопада 2019 року м. Одеса

Одеський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Соколенко О.М.

при секретарі судового засідання - Хлевитській С.І.

за участю:

представника позивача Горобець Л.І. (за довіреністю),

представника відповідачів Тарановського Р.В. (за довіреностями),

розглянувши у відкритому судовому засіданні за правилами загального позовного провадження адміністративну справу за позовною заявою сільськогосподарського виробничого кооперативу «Мрія» до Головного управління ДФС в Одеській області, Головного управління ДПС в Одеській області про визнання протиправним та скасування рішення і зобов`язання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИВ:

10 липня 2019 року до Одеського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява сільськогосподарського виробничого кооперативу «Мрія» (далі позивач, СВК «Мрія», підприємство) до Головного управління ДФС в Одеській області (далі відповідач-1, ГУ ДФС в Одеській області), в якій позивач просить суд:

- визнати протиправним та скасувати рішення, оформлене листами ГУ ДФС в Одеській області від 19.04.2019 р. № 8685/10/15-32-53-06 та від 22.02.2019 № 3423/10/15-32-53-06-06 про скасування спрощеної системи оподаткування СВК «Мрія» як платника єдиного податку четвертої групи;

- зобов`язати ГУ ДФС в Одеській області внести до реєстру платників єдиного податку четвертої групи на 2019 рік СВК «Мрія».

Обґрунтовуючи заявлені позовні вимоги, позивач зазначає, що СВК «Мрія» 10.05.2019 року отримало від Головного управління ДФС в Одеській області два листи від 22.02.2019 року №3423/10/15-32-53-06-06 та від 19.04.2019 року №8685/10-15-32-53-06, якими повідомлено, що СВК «Мрія» () не є платником податку четвертої групи у 2019 році у зв`язку з тим, що станом на 01.01.2019 року рахується податковий борг в сумі 678,20 грн.

Позивач не погоджується з даними висновками, викладеними у вищезазначених листах відповідача-1, вважає їх необґрунтованими, неправомірними та безпідставними, з огляду на наступне.

По-перше, СВК «Мрія» у позові зазначає, що мало статус платника єдиного податку четвертої групи з 01.01.2015 року. Як вказує позивач, зважаючи на приписи пп. 298.8.1 п.298.1 ст. 298 ПК України, підприємство, на виконання умов щорічного підтвердження щорічного статусу платника єдиного податку четвертої групи, подало в установлений термін, а саме 20.02.2019 року до місцевого органу ДФС:

- податкову декларацію платника єдиного податку четвертої групи на 2019 рік з додатком стосовно відомостей про наявність земельних ділянок з метою підтвердження статусу на 2019 рік;

- розрахунок частки сільськогосподарського виробництва за 2018 рік з метою підтвердження сільськогосподарського товаровиробництва за попередній податковий (звітний) рік, який може дорівнювати або перевищувати 75 відсотків.

На думку позивача, враховуючи приписи п.75.1 ст.75, п.76.1, 76.3 ст.76 ПК України, відповідач-1 після 20.02.2019 року, мав провести камеральну перевірку податкової звітності суцільним порядком протягом 30 календарних днів, що настають за останнім днем граничного строку їх подання, тобто до 22.03.2019 року. Також, відповідно, податковий орган мав скласти акт перевірки щодо невідповідності декларації або задекларованому статусу позивача і надіслати його позивачу у відповідності з п. 42.2 ст. 42 ПК України, що, в свою чергу, не було здійснено у передбаченому порядку та строки. Отже, на думку позивача, відповідач-1 порушив вимоги п. 76.3 ПК України щодо зобов`язання проведення перевірки в 30-тиденний термін з дня звітування на предмет відповідності поданої звітності нормам чинного податкового законодавства в термін до 22.03.2019 року, та обмежився лише листами, які надіслані позивачу з порушенням термінів 27.04.2019 року (листи від 22.02.2019 року та 19.04.2019 року).

По-друге, позивач вважає, що оскільки відповідачем-1 прийнято податкову звітність позивача як платника єдиного податку четвертої групи та своєчасно не повідомлено позивача про скасування або про невідповідність звітності позивача, - це свідчить про принцип мовчазної згоди на податкову звітність від 20.02.2019 року про продовження у 2019 році застосування спрощеної системи оподаткування відповідно до Закону України від 15.12.2009 року №1759-VI «Про внесення змін до деяких законів України щодо спрощення ведення бізнесу в Україні».

По-третє, позивач вважає, що виходячи зі змісту листів відповідача-1 вбачається наявність у позивача станом на 01.01.2019 р. податкового боргу в сумі 678,20 грн., однак, відповідно до вимог п.59.3 ст.59 ПК України, відповідач-1 у встановлений законодавством термін не сповістив позивача про нарахування йому пені в сумі 678,20 грн. Позивач зазначив, що ця сума не відображається в електронному кабінеті платника податків порталу ДФС України в поточному періоді.

За твердженням позивача, останній, в свою чергу, щомісячно в 2018 року контролював стан розрахунків із бюджетом всіх рівнів із використанням електронного кабінету платника податків порталу ДФС України, проте, інформація про фінансові (штрафні) санкції та пеню в загальному доступі для платника податків була відсутня.

З огляду на викладене, на думку позивача, у зв`язку із не налагодженістю коректної та прозорої роботи цього порталу для платника податків, порушено право позивача на своєчасне ознайомлення із інформацією щодо додаткових нарахувань.

По-четверте, позивач, посилаючись на те, що на протязі більше 4 років, а саме, з 01 січня 2015 року до 10.05.2019 р. (дань отримання листів відповідача) мав статус платника єдиного податку четвертої групи, вказує, що контролюючий орган був зобов`язаний внести відповідні відомості до реєстру платників єдиного податку та інформаційних мереж, а також на вимогу позивача надати підтвердження його статусу (довідку), який автоматично підтверджується щороку на підставі податкової звітності платника податків, яка надається до 20 лютого. У зв`язку з тим, що позивач був платником фіксованого сільськогосподарського податку, а з 01.01.2015 року, починаючи з моменту введення цього статусу в Україні, став платником єдиного податку четвертої групи, метою подання податкової декларації платника єдиного податку четвертої групи станом на 20 лютого 2019 року було щорічне підтвердження позивачем такого статусу, як це і передбачено пп. 298.8.1 п.298.8 ст.298 ПК України.

Поряд з цим, позивач вважає, що у межах даних спірних відносин йдеться про підтвердження статусу платника єдиного податку, а не про обрання або перехід на спрощену систему оподаткування. У зв`язку із чим, на думку позивача є незаконними доводи відповідача-1 в листах про наявність податкового боргу у вигляді пені в сумі 678,20 грн. (як підстава для відмови у підтверджені статусу платника єдиного податку), з посиланням на норми пп. 291.5-1.3. п. 291.5-1 ст. 291 ПК України, оскільки ці норми встановлюють умови, за якими суб`єкт господарювання не може бути платником єдиного податку четвертої групи. Умовою, яка виключає набуття цього статусу, серед іншого, є податковий борг станом на 1 січня базового (звітного) року, і ця умова не стосується підтвердження статусу такого платника. Позивач у випадку з 01 січня 2015 року став платником єдиного податку четвертої групи, а отже вимоги пп. 291.5-1.3. п. 291.5-1 ст. 291 Податкового кодексу України щодо відмови в такій реєстрації (неможливості застосування спрощеної системи оподаткування) за наявності податкового боргу, до спірних правовідносин не застосовуються.

На підтвердження своєї позиції, позивач послався на постанови Верховного Суду від 06.02.2018 року у справі №816/543/17 та від 08.05.2018 у справі № 816/1088/17.

Позивач також зазначив, що способом реалізації владних управлінських функцій за наявності встановлення обставин під час проведення перевірки, за яких платник податків не може перебувати на спрощеній системі оподаткування (бути платником єдиного податку), є прийняття рішення про анулювання реєстрації платника єдиного податку, шляхом виключення з реєстру платників цього податку.

Проте, за твердженням позивача, відповідачем-1 не проводилась ані камеральна, ані документальна перевірка позивача, і лише на підставі інтегрованих карток платника (ІКП) ІС «Податковий блок» зроблено висновок про те, що позивач не є платником єдиного податку четвертої групи у 2019 році.

Що стосується відповідного рішення про анулювання реєстрації шляхом виключення з реєстру платників єдиного податку у 2019 році, позивач зазначає, що податковим органом не було прийнято рішення про відмову у реєстрації суб`єкта господарювання як платника єдиного податку четвертої групи або рішення про анулювання реєстрації шляхом виключення з реєстру платників єдиного податку у 2019 році в термін до 22.03.2019 року, а лише 27 квітня 2019 року направлено два листи, в яких повідомлялось про те, що позивач втратив статус платника єдиного податку четвертої групи, і що з 01.01.2019 року господарство є платником податків на загальній системі.

На підставі зазначеного, позивач вважає, що висновки листів від 22.02.2019 р. та від 19.04.2019 р., які ним оскаржуються, не відповідають дійсності, є законодавчо необґрунтованими та безпідставними, і тому підлягають скасуванню.

Ухвалою суду від 15.07.2019 року відкрито провадження у справі, вирішено розглядати справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін відповідно до ст.262 КАС України та встановлено сторонам строки для подання заяв по суті справи.

31 липня 2019 року через канцелярію суду від представника відповідача-1 надійшов відзив на позовну заяву з додатками, та доказами направлення його копії на електронну адресу позивача (т.1 а.с.42-48), в якому зазначено, що Головне управління ДФС в Одеській області не погоджується із доводами позивача, з огляду на наступне.

Зважаючи на положення п.291.2,п.291.3, п.291.4 ст.291, пп.298.8.1 п.298.8 ст.298, пп.295.9.1 п.295.9 ст.295 ПК України, відповідач зазначає, що суб`єкти господарювання, які вже на початок звітного року перебували на обліку у контролюючих органах як платники єдиного податку четвертої групи, для підтвердження статусу зазначеного платника мають подати до контролюючих органів загальну та звітні податкові декларації з додатками.

При цьому, посилаючись на приписи п.291.5-1 ст.291 ПК України, а також на те, що відповідно до інтегрованої карти платника (ІКП) у СВК кооперативу «МРІЯ» станом на 01.01.2019 рахувався податковий борг в сумі 678,2 грн. (пеня) за кодом бюджетної кваліфікації (податок на додану вартість с/г підприємств за операціями із зерновими і технічними культурами), відповідач зазначає, що позивач не є платником єдиного податку четвертої групи у 2019 році.

Як вбачається з відзиву на позовну заяву, нарахування пені здійснено відповідачем у зв`язку із несвоєчасною сплатою грошового зобов`язання згідно податкового повідомлення-рішення від 16.06.2018 року №, яке сплачено, за твердженням відповідача, 29.11.2018, тобто з порушенням встановленого строку. Відповідач-1 зазначає, що спірне податкове повідомлення-рішення отримано позивачем 02.07.2018, а пеня нарахована за період з 30.07.2018 по 28.11.2018 року.

Відповідач зазначив, що листом від 22.02.2019 позивач був повідомлений, про те що позивач є платником податків на загальній системі оподаткування та є, зокрема, платником податку на прибуток.

При цьому, у відзиві вказано, що позивач надав до інспекції 1512 (Білгород-Дністровська ДПІ) Чорноморського управління ГУ ДФС в Одеській області податкову декларацію платника єдиного податку четвертої групи (звітна) на 2019 рік (вх. № від 20.02.2019) та податкову декларацію платника єдиного податку четвертої групи (загальна/звітна) на 2019 рік (вх. № від 20.02.2019), але податковим органом зазначено, що подана податкова звітність складена з порушенням норм ст.48 ПК України, та не вважається податковою декларацією в розумінні п.48.7 ст.48 ПК України.

Тобто, як стверджує відповідач-1, позивач не є платником єдиного податку четвертої групи у 2019 році.

З урахуванням зазначеного та посилаюсь на наведені у відзиві приписи ПК України, відповідач просив суд відмовити у задоволенні позовних вимог СВК «Мрія» у повному обсязі.

07 серпня 2019 року засобами поштового зв`язку від позивача надійшла відповідь на відзив із доказами направлення її копій відповідачу (т.1 а.с.49-57), в якій позивачем наведені доводи в обґрунтування його позиції, які є аналогічним доводам, викладеним в позовній заяві. Додатково у відповіді на відзив позивач зазначив, що відсутні будь-які докази того, що подана ним податкова звітність складена з порушенням ст.48 ПК України та не може вважатися податковою декларацією в розумінні ст. 48 ПК України. Також, позивач зазначає, що відповідачем порушено терміни повідомлення позивача стосовно наявності податкового боргу.

22 серпня 2019 року представником позивача через канцелярію суду подано клопотання про залучення додаткових доказів, зокрема, належним чином засвідчених копій квитанції № 2 за реєстраційним номером № від 20.02.2019 року та квитанції №2 за реєстраційним номером № від 20.02.2019 року щодо подання податкової декларації платника єдиного податку четвертої групи на 2019 рік (т.1 а.с.60-63).

Ухвалою суду від 27.08.2019 року судом відмовлено у задоволенні клопотання позивача про розгляд справи у відкритому судовому засіданні з повідомленням сторін відповідно до ст.262 КАС України, вирішено проводити розгляд справи №420/4128/49 в порядку загального позовного провадження, встановлено відповідачу-1 строк для подання відзиву на позов (у разі необхідності його подання) та призначено підготовче засідання на 17.09.2019 року об 11:00 год.

У підготовчому засіданні 17.09.2019 року представник відповідача-1 зазначив, що відсутня необхідність у додатковому поданні відзиву на позов, оскільки позиція відповідача, яка викладена у відзиві, що надійшов до суду 31 липня 2019 року, - є незмінною.

Ухвалою суду, постановленою на місці, яку занесено до протоколу судового засідання, у підготовчому засіданні 17.09.2019 року оголошено перерву до 01.10.2019 року об 11:00 год. з метою отримання додаткових доказів з боку відповідача.

30 вересня 2019 року через канцелярію суду від представника позивача надійшли додаткові пояснення по справі разом із додатковими доказами згідно переліку, наведеному у них (т.1 а.с.79-92).

У додаткових поясненнях позивачем зазначено, зокрема, що жодний випадок, із зазначених у ст. 295 ПК України щодо анулювання реєстрації платника єдиного податку четвертої групи, не стосується позивача, а тому у відповідача не було законодавчо обґрунтованих підстав для скасування позивачу статусу платника єдиного податку четвертої групи. Відповідач порушив зазначену норму ПК України та без відповідного самостійного рішення, як акту індивідуальної дії, сповістив позивача лише листами про те, що він позбавлений статусу платника єдиного податку четвертої групи, що, на думку позивача, є неправомірним та безпідставним.

Також, позивач вказує, що пеня в сумі 678,20 грн., яка нібито була нарахована 29.11.2018 року за період з 30.07.2018 по 28.11.2018 р.р. і, як стверджує відповідач, є податковим боргом, відображена відповідачем лише у січні 2019 року, що підтверджується копією особистої картки платника податків. У зв`язку із чим позивач вважає, що дана сума пені була нарахована відповідачем у січні 2019 р. без узгодження з позивачем, а тому надавати їй статус податкового боргу є неправомірним, з огляду на положення п.14.1.175 ст.14 Податкового кодексу України.

У додаткових поясненнях позивач стверджує, що податкове повідомлення-рішення від 19.06.2018 р. № на суму 9393,77 грн. (штрафної санкції з ПДВ) складено на підставі акту від 07.06.2018 р. № 18018/15-32-12/03768635 та вручено 02.07.2018 р. бухгалтеру СВК «МРІЯ». У зв`язку зі зміною реквізитів бюджетних рахунків для сплати податків та зборів (крім ЄСВ) до Державного та місцевих бюджетів, за усною вказівкою інспектора Білгород-Дністровської ДПІ, позивач перерахував грошове зобов`язання на новий поточний рахунок з урахуванням змін, а не на рахунок, який зазначено в ППР. До бюджету було перераховано на новий р/рахунок з ПДВ штрафні санкції в сумі 9393,77 грн., а саме: 05.07.2018 р. - 3,77 грн., 09.07.2018 р. -1390,00 грн. та 10.07.2018 - 8000,00 грн.

Позивач стверджує, що в подальшому інспектор Білгород-Дністровської ДПІ в усному порядку повідомила, що позивачем сплачено помилково кошти на новий рахунок. При цьому, 24.01.2019 року відповідачем складено акт про результати перевірки своєчасності сплати податку на додану вартість № 211/15-32-53-06/03768635 та ППР від 29.01.2019 р. № на суму штрафних санкцій з ПДВ в розмірі 1888,75 грн. (9393,77 * 20%). Вказані акт та ППР отримано представником позивача 29.01.2019 року, та в цей же день перераховано до бюджету суму у розмірі 2556,95 грн. (з урахуванням попередньої пені 678,20 грн., про наявність якої усно повідомив інспектор (1888,75 грн.+ 678,20 грн. = 2556,95 грн.). На підставі сканкопії особистої картки платника податків станом на 27.09.2019 р., позивач стверджує, що дана пеня була нарахована лише 29.01.2019 р., і з позивачем вона не узгоджувалась, а тому станом на 31.12.2018 р. вона не рахується на особистій картці позивача. Про те, що дана сума пені у розмірі 678,20 грн. стала податковим боргом станом на 01.01.2019 р., відповідач письмово повідомив позивача лише в травні 2019 року оскаржуваними листами від 22.02.2019 року та від 19.04.2019 року, які ним відправлені одночасно в один день - 27.04.2019, та отримані позивачем 07.05.2019 року.

У підготовчому засіданні 01.10.2019 року судом залучено до матеріалів справи додаткові пояснення позивача разом із додатковими доказами по справі, копії листів відповідача на адресу позивача та повідомлення про їх вручення позивачу.

Ухвалою суду від 01.10.2019 року закрито підготовче провадження в адміністративній справі №420/4128/19, та за письмовою згодою всіх учасників справи розгляд справи по суті призначено на 01.10.2019 року після закриття підготовчого провадження.

У судовому засіданні 01.10.2019 року судом заслухано вступне слово представників сторін та, у зв`язку з необхідністю надання відповідачем до суду додаткових письмових пояснень, оголошено перерву у судовому засіданні до 17.10.2019 року о 14:00 год.

У судовому засіданні 17.10.2019 року судом залучено до матеріалів додаткові докази, надані позивачем та відповідачем (т.1 а.с.112-116), заслухано пояснення представників сторін на питання суду, досліджено письмові докази по справі, та оголошено перерву до 28.10.2019 року об 11 год. 00 хв.

Під час судового засідання 28.10.2019 року судом залучено додаткові докази, надані з боку відповідача (т.1 а.с.121-122), та за клопотанням представника позивача оголошено перерву до 31.10.2019 року о 09.50 год.

Ухвалою суду від 31.10.2019 року судом за клопотанням представника позивача від 30.10.2019 року (т.1 а.с.126-128) залучено до участі у справі № 420/4128/19 у якості співвідповідача (другого відповідача) Головне управління ДПС в Одеській області (відповідач-2) (, адреса: вул. Семінарська, 5, м. Одеса, 65044); розпочато спочатку розгляд адміністративної справи № 420/4128/19 за позовною заявою сільськогосподарського виробничого кооперативу Мрія до Головного управління ДФС в Одеській області, Головного управління ДПС в Одеській області про визнання протиправним та скасування рішення і зобов`язання вчинити дії в порядку загального позовного провадження; встановлено відповідачу-1 Головному управлінню ДФС в Одеській області строк для подання відзиву на позовну заяву (у разі необхідності його подання) протягом п`ятнадцяти днів з дня отримання копії цієї ухвали; встановлено відповідачу-2 - Головному управлінню ДПС в Одеській області строк для подання відзиву на позовну заяву протягом п`ятнадцяти днів з дня отримання копії даної ухвали; призначено підготовче засідання на 19 листопада 2019 року о 15:45 год.

У підготовчому засіданні 19.11.2019 року представник відповідача-1 та відповідача-2 зазначив, що у відповідача-1 відсутня необхідність у додатковому поданні відзиву на позов, оскільки позиція відповідача-1, яка викладена у відзиві, що надійшов до суду 31 липня 2019 року, - є незмінною. Водночас, вказаний представник зазначив, що відповідач-2 окремого відзиву на позов не подав, оскільки його позиція повністю відповідає позиції відповідача-1, яка викладена ним у відзиві на позовну заяву. Зважаючи на що, судом не встановлювались сторонам строки для подання інших заяв по суті справи.

Водночас, представник позивача зазначила, що вимога зобов`язального характеру, зважаючи на подане позивачем клопотання про залучення другого відповідача, звернута саме до Головного управління ДПС в Одеській області.

Ухвалою суду від 19.11.2019 року закрито підготовче провадження в адміністративній справі №420/4128/19, та за письмовою згодою всіх учасників справи розгляд справи по суті призначено на 19.11.2019 року після закриття підготовчого провадження.

У судовому засіданні 19.11.2019 року представник позивача підтримала позовні вимоги у повному обсязі та просила суд задовольнити позовну заяву СВК «Мрія», посилаючись на обставини, викладені в позовній заяві, у відповіді на відзив, у письмових поясненнях, у наданих під час вступного слова поясненнях, та зважаючи на подані до суду докази.

Представник відповідача-1 та відповідача-2 у судовому засіданні 19.11.2019 року заявлений позов не визнав та просив суд відмовити у його задоволенні, посилаючись на обставини, викладені у відзиві відповідача-1 на позовну заяву, у наданих під час вступного слова поясненнях, а також, зважаючи на подані до суду докази.

Вивчивши матеріали справи, заслухавши вступне слово представника позивача та представника відповідачів, їх промову в судових дебатах, ознайомившись із заявами сторін по суті справи, дослідивши обставини, якими обґрунтовуються ці заяви, та перевіривши їх доказами, що містяться в матеріалах справи, суд встановив наступні обставини.

Сільськогосподарський виробничий кооператив «Мрія», , зареєстрований як юридична особа 13.03.2000 року та перебуває на обліку в Бiлгород-Днiстровській ДПІ (Чорноморське управління) ГУ ДФС в Одеській області. Основним видом економічної діяльності СВК «МРІЯ» за КВЕД є: вирощування зернових культур (крім рису), бобових культур і насіння олійних культур.

Як вбачається з матеріалів справи, у 2015, 2016, 2017, 2018 роках позивач знаходився на спеціальному режиму оподаткування та був платником єдиного податку четвертої групи, що вбачається з довідок про підтвердження статусу платника єдиного податку четвертої групи, виданих відповідно до ст.292-1, п.298.8 ст.298 Податкового кодексу України (т.1 а.с.30-33).

З метою підтвердження статусу платника єдиного податку на 2019 рік, позивачем 20.02.2019 подано в електронній формі до Чорноморської ОДПІ ГУ ДФС в Одеській області (Білгород-Дністровський район):

- загальну звітну податкову декларацію платника єдиного податку четвертої групи за 2019 рік від 21.01.2019 року з додатком 2 «Відомості про наявність земельних ділянок» від 25.01.2019 року (т.1 а.с.18-25);

- розрахунок частки сільськогосподарського товаровиробництва за 2018 рік, який подається до податкової декларації платника єдиного податку четвертої групи за 2019 рік, від 24.01.2019 року (т.1 а.с.26-27).

Вказані документи згідно квитанцій № 2 доставлені до районного рівня Головного управління ДФС в Одеській області (Білгород-Дністровський район) 20.02.2019 року, з наступним результатом "прийнято пакет" (т.1 а.с.19,27 зворотній бік, 61-62).

Головним управлінням ДФС в Одеській області, за підписом уповноваженої особи - начальника Чорноморського управління ГУ ДФС в Одеській області, надіслано позивачу лист №3423/10/15-32-53-06-06 від 22.02.2019 року «Щодо статусу платника єдиного податку четвертої групи», який отримано позивачем 07.05.2019 року, що підтверджується копією рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення із штриховим кодовим ідентифікатором « 008» (т.1, а.с.14,16,93-95). У вказаному листі, з посиланням на приписи пп.295.9.1 п.295.9 ст.295 та пп.298.8.1 п.298.8 ст.298, пп.291.5-1.3 п.291.5-1 ст.291 ПК України, зазначено, що суб`єкти господарювання, які не дотримались хоча б однієї із зазначених у цих нормах умов, не можуть обрати спрощену систему оподаткування четвертої групи.

Також, у листі вказано, що відповідно до ІС «Податковий блок», а саме: інтегрованих карток платника (ІКП) у сільськогосподарського виробничого кооперативу «МРІЯ» () станом на 01.01.2019 року рахується податковий борг в сумі 678,20 грн. за кодом бюджетної класифікації (податок на додану вартість с/г підприємств за операціями із зерновими і технічними культурами).

Тобто, як зазначено у даному листі, сільськогосподарський кооператив «МРІЯ» не є платником єдиного податку четвертої групи у 2019 році. У листі зазначено, що з 01.01.2019 року позивач є платником податків на загальній системі оподаткування та є, зокрема, платником податку на прибуток.

Враховуючи вищевикладене, та у зв`язку з тим, що сільськогосподарський виробничий кооператив «МРІЯ» (), надав до інспекції 1512 (Білгород-Дністровська ДПІ) Чорноморського управління ГУ ДФС в Одеській області податкову декларацію платника єдиного податку четвертої групи (звітна) на 2019 рік (вх. № від 20.02.2019 року) та податкову декларацію платника єдиного податку четвертої групи (загально/звітна) на 2019 рік (вх. № від 20.02.2019 року) повідомлено, що дані податкові декларації надані з порушенням вимог п.48.3. ст. 48 ПК України, а саме: зазначено недостовірне значення обов`язкового реквізиту «звітний (податковий) період» (не відповідає обраному режиму оподаткування). Одночасно з цим в листі зазначено, що податкова звітність, складена з порушенням норм ст. 48 ПК України, не вважається податковою декларацією (п. 48.7 ст. 48 ПК України) (т.1 а.с.14,93-94).

Також, як вбачається з матеріалів справи, Головним управлінням ДФС в Одеській області, за підписом уповноваженої особи - начальника Чорноморського управління ГУ ДФС в Одеській області надіслано позивачу лист за №8685/10/15-32-53-06 від 19.04.2019 року, який отримано позивачем також 07.05.2019 року, що підтверджується копією рекомендованого повідомленням про вручення поштового відправлення із штриховим кодовим ідентифікатором « 016» (т.1 а.с.15-16;96-98). У вказаному листі зазначено, що позивача повідомлено листом №3423/10/15-32-53-06-06 від 22.02.2019 року про те, що позивач не є платником єдиного податку четвертої групи у 2019 році та зазначені аналогічні підстави щодо подання позивачем податкової декларації з порушенням ст.48 ПК України, які викладені в листі за №3423/10/15-32-53-06-06 від 22.02.2019 року.

Згідно пошуку поштових відправлень вбачається, що вищевказані обидва листи від 22.02.2019 року та від 19.04.2019 року відправлені податковим органом позивачу однією датою 27.04.2019 року (т.1 а.с.16 зворотній бік).

В свою чергу, 21 травня 2019 року позивачем направлено уповноваженій особі, начальнику Чорноморського управління ГУ ДФС в Одеській області лист за №47 щодо надання інформації про наявність/відсутність податкового боргу станом на 31.12.2018 року в розрізі податків та зборів всіх рівнів із зазначенням окремо податкового зобов`язання, пені та штрафних (фінансових) санкцій за їх наявності, який зареєстрований ГУ ДФС в Одеській області 21.05.2019 року (т.1 а.с.28).

У відповідь на зазначений вище лист позивача, Головним управлінням ДФС в Одеській області, за підписом уповноваженої особи - начальника Чорноморського управління ГУ ДФС в Одеській області надано позивачу лист за №11818/10/15-32-53-08-07 від 31.05.2019 року, в якому зазначено, що станом на 31.12.2018 рік згідно даних АІС ІТС «Податковий блок» по підприємству СВК «МРІЯ» (податковий номер 03768635) рахується податковий борг в сумі 678,20 грн. по податку на додану вартість с/г підприємств за операціями із зерновими і технічними культурами, в тому числі пеня - 678,20 грн. (т.1 а.с.29).

Копію листа отримано позивачем 06.06.2019 року, про що наявна відповідна відмітка у даному листі.

Вважаючи, що відповідач безпідставно, із порушенням вимог законодавства, позбавив позивача статусу платника єдиного податку четвертої групи у 2019 році, позивач звернувся до суду із даною позовною заявою.

Вирішуючи спірні правовідносини, що виникли між сторонами, суд зазначає наступне.

Податковий кодекс України регулює відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час адміністрування податків, а також відповідальність за порушення податкового законодавства (далі - Податковий кодекс України, в редакції станом на момент виникнення спірних правовідносин).

Загальні положення спрощеної системи оподаткування, обліку та звітності визначено вимогами статті 291 Податкового кодексу України.

Відповідно до пункту 291.2 статті 291 Податкового кодексу України спрощена система оподаткування, обліку та звітності - особливий механізм справляння податків і зборів, що встановлює заміну сплати окремих податків і зборів, встановлених пунктом 297.1 статті 297 цього Кодексу, на сплату єдиного податку в порядку та на умовах, визначених цією главою, з одночасним веденням спрощеного обліку та звітності.

Згідно пункту 291.3 статті 291 Податкового кодексу України юридична особа чи фізична особа - підприємець може самостійно обрати спрощену систему оподаткування, якщо така особа відповідає вимогам, встановленим цією главою, та реєструється платником єдиного податку в порядку, визначеному цією главою. Суб`єкти господарювання, які застосовують спрощену систему оподаткування, обліку та звітності, поділяються на такі групи платників єдиного податку, зокрема, четверта група - сільськогосподарські товаровиробники: юридичні особи незалежно від організаційно-правової форми, у яких частка сільськогосподарського товаровиробництва за попередній податковий (звітний) рік дорівнює або перевищує 75 відсотків.

Згідно з підпунктом 14.1.235 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України, сільськогосподарський товаровиробник для цілей глави 1 розділу XIV цього Кодексу - юридична особа незалежно від організаційно-правової форми або фізична особа - підприємець, яка займається виробництвом сільськогосподарської продукції та/або розведенням, вирощуванням та виловом риби у внутрішніх водоймах (озерах, ставках та водосховищах) та її переробкою на власних чи орендованих потужностях, у тому числі власновиробленої сировини на давальницьких умовах, та здійснює операції з її постачання.

Відповідно до підпункту 4 пункту 291.4 статті 291 Податкового кодексу України платниками єдиного податку четвертої групи є юридичні особи незалежно від організаційно-правової форми, у яких частка сільськогосподарського товаровиробництва за попередній податковий (звітний) рік дорівнює або перевищує 75 відсотків.

Згідно з пп.298.8.1 п.298.8 ст.298 ПК України, сільськогосподарські товаровиробники для переходу на спрощену систему оподаткування або щорічного підтвердження статусу платника єдиного податку подають до 20 лютого поточного року:

- загальну податкову декларацію з податку на поточний рік щодо всієї площі земельних ділянок, з яких справляється податок (сільськогосподарських угідь (ріллі, сіножатей, пасовищ, багаторічних насаджень), та/або земель водного фонду внутрішніх водойм (озер, ставків та водосховищ), - контролюючому органу за своїм місцезнаходженням (місцем перебування на податковому обліку);

- звітну податкову декларацію з податку на поточний рік окремо щодо кожної земельної ділянки - контролюючому органу за місцем розташування такої земельної ділянки (юридичні особи);

- розрахунок частки сільськогосподарського товаровиробництва (юридичні особи) - контролюючим органам за своїм місцезнаходженням та/або за місцем розташування земельних ділянок за формою, затвердженою центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної аграрної політики, за погодженням із центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну фінансову політику;

- відомості (довідку) про наявність земельних ділянок - контролюючим органам за своїм місцезнаходженням та/або за місцем розташування земельних ділянок.

У відзиві на позовну заяву представник відповідача-1 зазначив, що СВК «Мрія» повідомлено про непідтвердження статусу платника єдиного податку четвертої групи на 2019 рік у зв`язку з наявністю у останнього станом на 01 січня 2019 року податкового боргу (пені) в сумі 687,20 грн. з податку на додану вартість с/г підприємств за операціями із зерновими і технічними культурами).

Тобто, вказана обставина стала єдиною підставою для прийняття відповідачем-1 рішення про не підтвердження позивачу статусу платника єдиного податку четвертої групи на 2019 рік.

В свою чергу, порядок реєстрації та анулювання реєстрації платників єдиного податку визначений статтею 299 Податкового кодексу України, відповідно до пункту 299.1 якої, реєстрація суб`єкта господарювання як платника єдиного податку здійснюється шляхом внесення відповідних записів до реєстру платників єдиного податку.

За положеннями пункту 299.2 статті 299 Податкового кодексу України центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну податкову і митну політику, веде реєстр платників єдиного податку, в якому міститься інформація про осіб, зареєстрованих платниками єдиного податку.

Пунктом 299.10. статті 299 ПК України передбачено, що реєстрація платником єдиного податку є безстроковою та може бути анульована шляхом виключення з реєстру платників єдиного податку за рішенням контролюючого органу у разі:

1) подання платником податку заяви щодо відмови від застосування спрощеної системи оподаткування у зв`язку з переходом на сплату інших податків і зборів, визначених цим Кодексом, - в останній день календарного кварталу, в якому подано таку заяву;

2) припинення юридичної особи (крім перетворення) або припинення підприємницької діяльності фізичною особою - підприємцем відповідно до закону - в день отримання відповідним контролюючим органом від державного реєстратора повідомлення про проведення державної реєстрації такого припинення;

3) у випадках, визначених підпунктом 298.2.3 пункту 298.2 та підпунктом 298.8.6 пункту 298.8 статті 298 цього Кодексу;

4) якщо у податковому (звітному) році частка сільськогосподарського товаровиробництва юридичної особи платника єдиного податку четвертої групи становить менш як 75 відсотків;

5) якщо платником єдиного податку четвертої групи не подано податкову звітність, передбачену підпунктом 295.9.1 пункту 295.9 статті 295 цього Кодексу.

Отже, положення п. 299.10. ст.299 ПК України містить вичерпний перелік підстав за наявності хоча б одної з яких безстрокова реєстрація платником єдиного податку може бути анульована шляхом виключення з реєстру платників єдиного податку за рішенням контролюючого органу.

При цьому, щорічне підтвердження статусу платника єдиного податку, умови та порядок такого підтвердження встановлені наведеними вище судом приписами підпункту 298.8.1 пункту 298.8 статті 298 Податкового кодексу України.

Разом з тим, приймаючи рішення про відмову у підтвердженні статусу платника єдиного податку, яке оформлене листом, керівник податкового органу повідомив позивачу про відсутність у нього статусу платника єдиного податку четвертої групи з 01.01.2019 року та про невідповідність поданої позивачем 20.02.2019 року податкової звітності вимогам ст. 48 ПК України, з посиланням на підпункт 291.5-1.3 пункту 291.5-1 статті 291 Податкового кодексу України.

При цьому, як підставу для позбавлення статусу платника єдиного податку четвертої групи, Головним управлінням ДФС в Одеській області зазначено наявність у позивача станом на 01.01.2019 року податкового боргу у розмірі 678,20 грн.

Суд зазначає, що норми пп. 291.5-1.3. п. 291.5-1 ст. 291 ПК України визначають умови, за якими суб`єкти господарювання не можуть бути платниками єдиного податку четвертої групи. Умовою, яка виключає набуття цього статусу, серед іншого, є податковий борг станом на 1 січня базового (звітного) року.

Отже, невідповідність суб`єкта господарювання умовам, визначених ст. 291 ПК України, зокрема, наявність податкового боргу станом 1 січня базового (звітного) року, мають наслідком саме неможливість набуття статусу платника єдиного податку четвертої групи.

Однак, в даному конкретному випадку, у межах спірних відносин розглядається питання про підтвердження статусу платника єдиного податку, а не про обрання або перехід на спрощену систему оподаткування.

Що ж стосується доводів контролюючого органу про наявність у позивача податкового боргу у сумі 678,20 грн., як підставу відмови у підтверджені статусу платника єдиного податку, то суд вважає за необхідне зазначити, що ці норми встановлюють умови, за якими суб`єкти господарювання не можуть бути платниками єдиного податку четвертої групи, також, умовою, яка виключає набуття цього статусу, серед іншого, є податковий борг станом на 1 січня базового (звітного) року, проте, ця умова не стосуються підтвердження статусу такого платника.

Так, як вбачається з матеріалів справи, позивач до 2019 року мав статус платника єдиного податку четвертої групи, оскільки звертався до податкового органу не із заявою щодо обрання або переходу на спрощену систему оподаткування, а з переліком документів для щорічного підтвердження статусу платника єдиного податку, а відтак вимоги підпункту 291.5-1.3 пункту 291.5-1 статті 291 Податкового кодексу України, на які посилається відповідач-1, щодо відмови в такій реєстрації (неможливості застосування спрощеної системи оподаткування) за наявності податкового боргу до спірних правовідносин не повинні застосовуватися.

Отже, умова щодо відсутності податкового боргу станом 1 січня базового (звітного) року не стосуються підтвердження статусу платника єдиного податку четвертої групи.

Варто вказати, що для тих суб`єктів господарювання, які вже були платниками єдиного податку, відповідно до вимог пункту 8 статті 298.2.3 Податкового кодексу України, податковий борг може бути підставою для втрати цього статусу лише у разі наявності податкового боргу на кожне перше число місяця протягом двох послідовних кварталів - в останній день другого із двох послідовних кварталів. У разі наявності такого боргу платник може добровільно відмовитись від знаходження на спрощеній системі оподаткування. Або безстрокова реєстрація платником єдиного податку може бути анульована за рішенням відповідного контролюючого органу. Проте, матеріали справи не містять рішень відповідача про анулювання реєстрації позивача платником єдиного податку четвертої групи.

Таким чином, способом реалізації владних управлінських функцій у разі встановлення обставин під час проведення документальної перевірки, за яких платник податків не може перебувати на спрощеній системі оподаткування (бути платником єдиного податку), в тому числі за наявності податкового боргу станом на 1 січня базового (звітного) року, є прийняття рішення про анулювання реєстрації платника єдиного податку шляхом виключення з реєстру платників цього податку.

Проте, як встановлено судом під час розгляду справи, відповідачем-1 не проводилась документальна перевірка позивача, а також не приймалося рішення про анулювання реєстрації шляхом виключення з реєстру платників єдиного податку.

При цьому, рішення про анулювання реєстрації позивача платником єдиного податку може бути прийняте з вичерпних підстав, передбачених пунктом 299.10 статті 299 Податкового кодексу України, до яких не належить заборона, передбачена підпунктом 291.5-1.3 пункту 291.5-1 статті 291 Податкового кодексу України, якою керувався відповідач-1.

Як вже встановлено судом, позивач є платником єдиного податку четвертої групи з 2015 року та, на виконання приписів ст. 298 ПК України, з метою щорічного підтвердження статусу платника єдиного податку четвертої групи, 20.02.2019 року подав в електронній формі податкову декларацію платника єдиного податку четвертої групи від 21.01.2019 року, відомості про наявність земельних ділянок від 25.01.2019 року та розрахунок частки сільськогосподарського товаровиробництва за 2018 рік від 24.01.2019 року до контролюючого органу, які ним отримані та прийняті 20.02.2019 року, що підтверджується копіями квитанцій №2 від 20.02.2019 року.

Враховуючи те, що позивач у даному випадку станом на 31.12.2018 був платником єдиного податку четвертої групи, вимоги пп. 291.5-1.3. п. 291.5-1 ст. 291 ПК України щодо відмови в такій реєстрації (неможливості застосування спрощеної системи оподаткування) за наявності податкового боргу до спірних правовідносин не застосовуються.

Вищезазначена позиція суду узгоджується з правовими висновками, викладеними в постановах Верховного Суду від 06 лютого 2018 року у справі №816/543/17, від 16 квітня 2018 року у справі №808/657/16, від 08 травня 2018 року у справі №816/1088/17, від 05.03.2019 у справі № 822/1676/18, від 19.04.2019 у справі № 821/884/18, від 07.02.2019 у справі № 804/3117/17, від 19 квітня 2019 року у справі №822/2037/18 та у справі №821/884/18, від 26.02.2019 року у справі №816/513/17, від 20 червня 2019 року у справі №822/1807/17, від 27 червня 2019 року у справі №806/1086/17, які відповідно до положень ст.242 КАС України застосовуються судом при розгляді даної справи.

Отже, наведені у листі від 22.02.2019 року №3423/10/15-32-53-06-06 Головного управління ДФС в Одеській області правові підстави при щорічному підтвердженні статусу платника єдиного податку четвертої групи на положення пп. 291.51.3 п. 291.5 ст. 291 ПК України застосуванню не підлягають, оскільки не стосуються саме щорічного підтвердження статусу такого платника, адже з аналізу вищевикладених норм вбачається, що законодавством чітко розмежовано поняття переходу на спрощену систему оподаткування та поняття щорічного підтвердження статусу платника єдиного податку.

Суд не приймає до уваги доводи Головного управління ДФС в Одеській області про наявність у позивача податкового боргу, як підставу для відмови у підтверджені статусу платника єдиного податку з посиланням на норми пп. 291.5-1.3. п. 291.5-1 ст. 291 ПК України, оскільки ці норми встановлюють умови за якими суб`єкти господарювання не можуть набувати статусу платника єдиного податку четвертої групи і ці умови не стосуються підтвердження статусу такого платника.

З огляду на вищевикладене, враховуючи встановлені обставини справи та вимоги законодавства, що до них застосовуються, суд погоджується з доводами позивача щодо помилкового та безпідставного застосування відповідачем-1 норм Податкового кодексу України, визначених підпунктом 291.5-1.3 пункту 291.5-1 статті 291 Податкового кодексу України, які регулюють порядок отримання статусу платника єдиного податку четвертої групи, - до порядку підтвердження статусу платника єдиного податку четвертої групи.

Таким чином, суд дійшов висновку, що позивачем підтверджено статус платника єдиного податку четвертої групи у відповідності до вимог Податкового кодексу України, та він автоматично набув статусу платника єдиного податку четвертої групи на 2019 рік з 01.01.2019 року, у зв`язку із чим контролюючий орган зобов`язаний був внести відповідні відомості про підтвердження позивачу такого статусу до Реєстру платників єдиного податку та внутрішніх інформаційно-аналітичних мереж контролюючого органу.

В свою чергу, надаючи оцінку твердженням відповідача щодо наявності у позивача станом на 01.01.2019 року податкового боргу у вигляді пені в сумі 678,20 грн., суд зазначає наступне.

Так, під час розгляду справи судом встановлено, що 19 червня 2018 року Головним управлінням ДФС в Одеській області, на підставі акта перевірки №18018/15-32-12-07/03768635 від 07.06.2018 року прийнято податкове повідомлення-рішення № форми «Ш» про застосування до позивача на підставі абз.2 п.126.1 ст.126 ПК України штрафних санкцій у розмірі 10% за порушення строку сплати позивачем грошового зобов`язання з податку на додану вартість с/г підприємств за операціями із зерновими та технічними культурами на суму 93937,7 грн. за платежем: код (податок на додану вартість с/г підприємств за операціями із зерновими і технічними культурами). Вказану суму, як зазначено у даному податковому повідомленні-рішенні підприємство має сплатити протягом десяти календарних днів, що настають за днем отримання цього податкового повідомлення-рішення на бюджетний рахунок одержувача: « 0083 37894104 Управління Державної казначейської служби України у Білгород-Дністровському районі Одеської області в установі банку ГУ ДКСУ в Одеській області, МФО 828011, «*;130, сплата грошових зобов`язань по акту перевірки від 07.06.2018 р. №18018/15-32-12-07/03768635;;;» (код виду сплати та призначення платежу) (т.1 а.с.44).

На вказаному податковому повідомленні-рішенні міститься відмітка про його отримання позивачем 02.07.2018 року.

Як вбачається з матеріалів справи, позивачем в липні 2018 року (05.07.2018, 09.07.2018 та 10.07.2018) перераховано суму штрафних санкцій, визначених вказаним податковим повідомленням-рішенням, декількома платіжними дорученнями на загальну суму 9393,77 грн. за такими реквізитами: отримувач «УК у Б-Дністровському р-ні/Б-Дністровс», код отримувача « 37894104», банк отримувача «Казначейство України (ЕАП)» , код банку (МФО) « 899998», номер рахунку « 5083», з призначенням платежу «*;130; сплата грош. зобов. по акту перев. від 07.06.2018р. №18018/15-32-12-07/03768635», що підтверджується платіжними дорученнями: №785 від 05.07.2018 року на суму 3,77 грн., №788 від 09.07.2018 року на суму 1390,00 грн. та №790 від 10.07.2018 року на суму 8000,00 грн., а також належним чином завіреними копіями банківських виписок по рахункам позивача (т.1 а.с.83-88).

Як вказує позивач у відповіді на відзив та зазначала представник позивача під час розгляду справи, у зв`язку із тим, що з 02.07.2018 року відбулась зміна реквізитів бюджетних рахунків для сплати податків і зборів, інспектором Білгород-Дністровської ДПІ, оскільки позивач отримав ППР 02.07.2018 року, повідомлено бухгалтера підприємства про необхідність сплати коштів не на вказаний у ППР рахунок, а на новий рахунок з ПДВ « 5083».

Представник позивача зазначила, що підприємством 05.07.2018 року здійснено перерахування за новим рахунком « 5083» лише на незначну суму коштів у розмірі 3,77 грн., для того, щоб впевнитись в правильності реквізитів нового рахунку.

При цьому, представник позивача зазначила, що оскільки підприємству після відповідної сплати у жовтні 2018 року було повідомлено інспектором Білгород-Дністровської ДПІ, що кошти мали бути зараховані на рахунок, який зазначений в податковому повідомленні-рішенні №, позивачем 30 жовтня 2018 року на адресу Голови комісії з реорганізації Чорноморської ОДПІ ГУ ДФС в Одеській області направлено лист,в якому позивач просив перекинути помилкову сплату ПДВ з КБК 14010100 у сумі 9393,77 грн. на КБВ 14011001 з зерновими операціями. Копія вказаного листа із відміткою про отримання податковим органом 30.10.2018 року за №7421/10 надана позивачем та міститься в матеріалах справи (т.1 а.с.113). Разом з цим, з боку відповідача-1 також надана копія вказаного листа із відміткою про його отримання 08.11.2018 року.

В свою чергу, з інтегрованої картки платника податків сільськогосподарського виробничого кооперативу «МРІЯ» (т.1 а.с.45-46) вбачається зарахування суми у розмірі 9393,77 грн. та відповідно, зменшення боргу по штрафним санкціям за ст.126 ПК України, нарахованих по податковому повідомленню-рішенню № від 19.06.2018 року, лише 29.11.2018 року.

Цією ж датою 29.11.2019 року в інтегрованій картці платника податків позивача відображено, що здійснено нарахування пені (п.п.129.1.1 ст.129 ПК України) за невизначеним документом з 30.07.2018 по 28.11.2018 року на податкове повідомлення-рішення № від 19.06.2018 року у розмірі 678,20 грн.

29 січня 2019 року Головним управлінням ДФС в Одеській області, на підставі акта перевірки №211/15-32-53-06/03768635 від 24.01.2019 року, прийнято податкове повідомлення-рішення № форми «Ш» про застосування до позивача штрафних санкцій у розмірі 20% в сумі 1878,75 грн. за порушення строку сплати позивачем грошового зобов`язання з податку на додану вартість с/г підприємств за операціями із зерновими та технічними культурами на суму 9393,75 грн. (т.1 а.с.89-90). Так, в акті перевірки зазначено, що граничний термін сплати за податковим повідомленням-рішенням № від 19.06.2018 року припадав на 28.07.2018 року, а датою фактичної сплати визначено 29.11.2018 року.

В свою чергу, позивачем 29.01.2019 року перераховано суму штрафних санкцій, визначених податковим повідомленням-рішенням № форми «Ш» від 29.01.2019 року, за такими реквізитами: отримувач «УК у Б-Дністровському р-ні/Б-Дністровс», код отримувача « 37894104», банк отримувача «Казначейство України (ЕАП)» , код банку (МФО) « 899998», номер рахунку « 5083», з призначенням «сплата грош. зобов. по акту перев. от 24.01.2019р*;130», що підтверджується платіжним дорученням №1065 від 29.01.2019 року на суму 2556,95 грн., а також належним чином завіреною копією банківської виписки (т.1 а.с.91-92).

При цьому, як зазначено позивачем та вбачається з матеріалів справи, вказана сума сплачена з урахуванням пені у розмірі 678,20 грн., про наявність якої, як вказує позивач, усно повідомив інспектор ДПІ (1888,75 грн.+ 678,20 грн. = 2556,95 грн.).

З інтегрованої картки платника податків сільськогосподарського виробничого кооперативу «МРІЯ» вбачається, що станом на 31.12.2018 року у позивача рахується заборгованість зі сплати пені у розмірі 678,20 грн.

Вказана заборгованість, як вказує відповідач, виникла у зв`язку із тим, що позивачем сплачено суму узгодженого грошового зобов`язання у розмірі 9393,77 грн., яку визначено податковим повідомленням-рішенням № форми «Ш» від 19.06.2018 року, з порушенням встановлених строків сплати, а саме: 29.11.2019 року, у зв`язку з чим відповідачем нараховано позивачеві пеню за період з 30.07.2019 року по 28.11.2019 року.

Відповідно до пп.14.1.175 п.14.1 ст.14 ПК України, податковий борг - сума узгодженого грошового зобов`язання, не сплаченого платником податків у встановлений цим Кодексом строк, та непогашеної пені, нарахованої у порядку, визначеному цим Кодексом.

Пунктом 111.2. статті 111 ПК України передбачено, що фінансова відповідальність за порушення законів з питань оподаткування та іншого законодавства встановлюється та застосовується згідно з цим Кодексом та іншими законами. Фінансова відповідальність застосовується у вигляді штрафних (фінансових) санкцій (штрафів) та/або пені.

Відповідно до ст. 116 ПК України, у разі застосування контролюючими органами до платника податків штрафних (фінансових) санкцій (штрафів) за порушення законів з питань оподаткування та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, такому платнику податків надсилаються (вручаються) податкові повідомлення - рішення.

Як вже встановлено судом, позивачем в липні 2018 року перераховано суму штрафних санкцій, визначених податковим повідомленням-рішенням № від 19.06.2018 року, декількома платіжними дорученнями на загальну суму 9393,77 грн. за такими реквізитами: отримувач «УК у Б-Дністровському р-ні/Б-Дністровс», код отримувача « 37894104», банк отримувача «Казначейство України (ЕАП)» , код банку (МФО) « 899998», номер рахунку « 5083», з призначенням платежу «*;130; сплата грош. зобов. по акту перев. від 07.06.2018р. №18018/15-32-12-07/03768635», тобто в строк, визначений у податковому повідомленні-рішенні № форми «Ш» від 19.06.2019 року.

Разом з цим, відповідач-1 вважає, що суму узгодженого грошового зобов`язання позивачем сплачено лише 29.11.2018 року. Проте, суд зазначає, що відповідачем-1 не подано до суду жодного доказу на підтвердження розрахунку пені за прострочення позивачем сплати узгодженого грошового зобов`язання, та надіслання позивачу відповідного рішення (акту індивідуальної дії) щодо нарахування такої пені. Відповідач обмежився лише відображенням наявності такого податкового боргу (пені) у інтегрованій картці.

Водночас, суд звертає увагу на те, що на офіційному сайті ДФС України міститься оголошення про реквізити нових рахунків з обліку надходжень до бюджету (http://od.sfs.gov.ua/byudjetni-rahunki/), в якому зазначено, що з 02.07.2018 року (тобто з дати отримання позивачем податкового повідомлення-рішення від 19.06.2018 року) здійснюються операції за зазначеними рахунками, зокрема, Бiлгород-Днiстровський район/м. Бiлгород-Днiстровський, податок на додану вартість із вироблених в Україні товарів (робіт, послуг), код бюджетної класифікації 14060100, отримувач УК в Б.-Дн.р-ні/Б.-Дн.р-н/14060100, код отримувача 37894104, банк отримувача Казначейство України (ЕАП), код банку отримувача (МФО 899998), номер рахунку 5083.

Таким чином, з дати отримання позивачем податкового повідомлення-рішення від 19.06.2018 року 02.07.2018 року, були введені реквізити нових рахунків з обліку надходжень до бюджету, і зокрема, новий рахунок, на який позивачем своєчасно перераховані кошти у липні 2018 року у повному обсязі.

Отже, позивачем здійснено оплату узгодженого грошового зобов`язання у загальній сумі 9393,77 грн. саме за новими реквізитами рахунків, що зазначені на офіційному сайті ДФС України.

З урахуванням зазначеного, суд дійшов висновку, що позивачем у платіжних дорученнях на сплату узгодженого грошового зобов`язання у сумі 9393,77 грн., визначеного податковим повідомленням-рішенням № форми «Ш» від 19.06.2018 року, зазначені діючі з 02.07.2018 року (дати отримання ним цього податкового повідомлення-рішення) реквізити для бюджетних рахунків для сплати податків, зборів, платежів до державного і місцевих бюджетів, які відкриті на балансі центрального апарату Казначейства (МФО 899998).

Суд також звертає увагу на те, що позивачем сплачено суму узгодженого грошового зобов`язання, визначену у податковому повідомленні-рішенні № від 29 січня 2019 року та суму пені у розмірі 678,20 грн. на загальну суму 2556,95 грн. за такими же реквізитами, які зазначені в платіжних дорученнях від 05.07.2018, 09.07.2018 та 10.07.2018.

Отже, враховуючи вищевикладене, суд вважає, що позивач здійснив сплату суми узгодженого грошового зобов`язання в строки, визначені законодавством.

Натомість, представник відповідачів не надав суду доказів, що позивачем сплачено узгоджену суму грошового зобов`язання, визначеного податковим повідомленням-рішенням № форми «Ш» від 19.06.2018 року, саме 29 листопада 2018 року.

В той же час, суд, відповідно до ч.5, ч.6 ст.13 Закону України «Про судоустрій та статус суддів» та ч.5 ст.242 КАС України, враховує наступні висновки Верховного суду, викладені у постанові від 10.08.2018 року у справі №826/11681/16: «…здійснення помилки під час перерахування узгодженої суми грошового зобов`язання до державного бюджету в строк, встановлений пунктом 57.1 статті 57 Податкового кодексу України, має кваліфікуватися як дія, хоча й помилкова. Відтак дії, які не містять ознак бездіяльності платника податків при сплаті узгодженої суми грошового зобов`язання, не можуть бути підставою для застосування штрафів, передбачених пунктом 126.1 статті 126 Податкового кодексу України.

Таке правозастосування узгоджується з висновком Верховного Суду України, викладеним у постанові від 16.06.2015 у справі 21-377а15, який має враховуватись при застосуванні норм права у подібних правовідносинах відповідно до підпункту 8 пункту 1 розділу VII Перехідні положення Кодексу адміністративного судочинства України та відповідає правовій позиції викладеній в постанові Верховного Суду від 22 травня 2018 року у справі №815/2405/16.».

Крім того, суд зазначає, що для підтвердження факту несплати узгодженої суми грошового зобов`язання необхідно встановити, що у строк, передбачений пунктом 57.1 статті 57 ПК, платник податків не вчинював дії, спрямовані на перерахування узгодженої суми грошового зобов`язання до державного бюджету. А оскільки такі суми зараховуються на єдиний казначейський рахунок, то, навіть, помилкове визначення коду бюджетної класифікації у платіжному дорученні під час сплати суми податкового зобов`язання не є достатньою правовою підставою для висновку про несплату необхідної суми грошового зобов`язання у визначений вказаною нормою ПК України строк, а відтак, і для застосування на підставі статті 126 ПК України штрафних (фінансових) санкцій, в тому числі нарахування пені на підставі ст.129 ПК України.

З урахуванням зазначеного, суд дійшов висновку, що твердження відповідача-1 про наявність податкового боргу у позивача станом на 31.12.2018 року у сумі 678,20 грн., та відповідно станом на 01.01.2019 року, не підтверджено жодними належними доказами, є безпідставним та спростовуються наявними в матеріалах справи доказами.

Отже, з огляду на вищевикладене, аналізуючи зміст вищенаведених норм законодавства у взаємозв`язку із обставинами справи, та враховуючи правові висновки Верховного Суду, суд дійшов висновку, що рішення Головного управління ДФС в Одеській області, викладене у листі від 22.02.2019 року за № 3423/10/15-32-53-06-06 «Щодо статусу платника єдиного податку четвертої групи» в частині позбавлення позивача (не підтвердження) статусу платника єдиного податку четвертої групи СВК «Мрія» у 2019 році та повідомлення, викладене у листі від 19.04.2019 року за № 8685/10/15-32-53-06 щодо не підтвердження (відсутності) у СВК «Мрія» статусу платника єдиного податку четвертої групи у 2019 році, прийняті безпідставно та за відсутності встановлених на це законодавством підстав.

Таким чином, з огляду на викладене, виходячи з положень діючого законодавства, встановлених судом обставин, враховуючи, що окремого рішення про анулювання реєстрації платника єдиного податку відповідачем-1 не приймалось, а були лише складені оскаржувані позивачем листи, зважаючи на зміст цих оскаржуваних позивачем листів, суд вважає, що вимога позивача про визнання протиправним та скасування рішення, оформленого листами ГУ ДФС в Одеській області від 19.04.2019 р. № 8685/10/15-32-53-06 та від 22.02.2019 № 3423/10/15-32-53-06-06 про скасування спрощеної системи оподаткування СВК «Мрія» як платника єдиного податку четвертої групи підлягає частковому задоволенню шляхом визнання протиправними та скасування рішення Головного управління ДФС в Одеській області, викладеного у листі від 22.02.2019 року за № 3423/10/15-32-53-06-06 «Щодо статусу платника єдиного податку четвертої групи» в частині позбавлення позивача (не підтвердження) статусу платника єдиного податку четвертої групи СВК «Мрія» у 2019 році та повідомлення, викладеного у листі від 19.04.2019 р. № 8685/10/15-32-53-06 щодо не підтвердження (відсутності) у СВК «Мрія» статусу платника єдиного податку четвертої групи у 2019 році.

Вирішуючи позовну вимогу СВК «МРІЯ» про зобов`язання Головного управління ДПС в Одеській області внести до Реєстру платників єдиного податку четвертої групи на 2019 рік СВК «МРІЯ», суд виходить з наступного.

Відповідно до ч. 2 ст.245 КАС України, у разі задоволення позову суд може, в тому числі, прийняти постанову про зобов`язання відповідача вчинити певні дії.

Відповідно до частини 3 статті 245 КАС України у разі скасування нормативно-правового або індивідуального акта, суд може зобов`язати суб`єкта владних повноважень вчинити необхідні дії з метою відновлення прав, свобод чи інтересів позивача, за захистом яких він звернувся до суду.

Отже, приписами КАС України, передбачено право суду у випадку встановлення порушення прав позивача зобов`язувати суб`єкта владних повноважень приймати рішення або вчиняти певні дії.

Як зазначено представником відповідача-1 під час розгляду справи, окремого рішення про анулювання реєстрації платника єдиного податку стосовно позивача не приймалось. При цьому, як встановлено судом з пояснень представника відповідача-1 та вбачається з матеріалів справи, позивач не є платником єдиного податку згідно даних Реєстру платників єдиного податку у 2019 році, що в тому числі підтверджується наданим з боку позивача Витягом з Реєстру платників єдиного податку (т.1 а.с.34).

За приписами п.п.299.1, 299.2 ст.299 ПК України, реєстрація суб`єкта господарювання як платника єдиного податку здійснюється шляхом внесення відповідних записів до реєстру платників єдиного податку. Центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну податкову і митну політику, веде реєстр платників єдиного податку, в якому міститься інформація про осіб, зареєстрованих платниками єдиного податку.

В свою чергу, постановою Кабінету Міністрів України № 1200 від 18.12.2018 року утворено Державну податкову службу України.

Постановою Кабінету Міністрів України від 19.06.2019 № 537 «Про утворення територіальних органів Державної податкової служби» утворено як юридичні особи публічного права територіальні органи Державної податкової служби за переліком згідно з додатком 1.

Згідно з додатком 1 до постанови Кабінету Міністрів України від 19.06.2019 № 537, утворено, зокрема, Головне управління ДПС в Одеській області.

Відповідно до додатку 2 постанови Кабінету Міністрів України від 19.06.2019 № 537, Головне управління ДФС в Одеській області реорганізується шляхом приєднання до Головного управління ДПС в Одеській області.

При цьому, розпорядженням Кабінету Міністрів України від 21.08.2019 № 682-р «Питання Державної податкової служби» передано Державній податковій службі функції з реалізації державної податкової політики, державної політики з адміністрування єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, державної політики у сфері боротьби з правопорушеннями під час застосування податкового законодавства, а також законодавства з питань сплати єдиного внеску та законодавства з інших питань, контроль за дотриманням якого покладено на ДПС.

Положенням про Головне управління ДПС в Одеській області (ГУ ДПС), затвердженим Наказом Державної податкової служби України №14 від 12.07.2019 року, передбачено, що ГУ ДПС в Одеській області є територіальним органом Державної податкової служби України, який підпорядковується ДПС та є контролюючим органом (органом доходів і зборів). ГУ ДПС відповідно до покладених на нього завдань, окрім іншого, здійснює реєстрацію та веде облік платників податків, об`єктів оподаткування та об`єктів, пов`язаних з оподаткуванням, проводить диференціацію платників податків; здійснює у межах повноважень, передбачених законом, формування та ведення Державного реєстру фізичних осіб-платників податків, інших реєстрів, банків і баз даних, ведення яких покладено законодавством на ДПС, а також реєстру страхувальників Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Згідно відомостей з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, Головне управління ДПС в Одеській області () зареєстроване як юридична особа 31.07.2019 року.

Крім того, відповідно до відомостей з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, Головне управління ДФС в Одеській області (код ЄДР 39398646) з 05.08.2019 перебуває в стані припинення, але не припинено.

Таким чином, на час розгляду справи, Головне управління ДФС в Одеській області, яке прийняло оскаржуване рішення та має відповідати за цим позовом, хоча і перебуває у стані припинення, але не ліквідовано (не припинено) як юридична особа публічного права, яка може бути відповідачем у суді, а відтак вказана особа є відповідачем у даній справі по вимогам щодо оскарження спірного рішення, викладеного у листах Головного управління ДФС в Одеській області.

Водночас, новостворене Головне управління ДПС в Одеській області () зареєстроване як юридична особа 31.07.2019 року, та почало виконувати свої функції як контролюючий орган.

Згідно з п.23 ч.1 ст.4 КАС України похідна позовна вимога - вимога, задоволення якої залежить від задоволення іншої позовної вимоги (основної вимоги).

Отже, з аналізу змісту оскаржуваних листів, якими не підтверджено позивачу статус платника єдиного податку четвертої групи суд вбачає, що позовна вимога про зобов`язання вчинення певних дій є похідною позовної вимогою в розумінні пункту 23 частини 1 статті 4 Кодексу адміністративного судочинства України.

Таким чином, зважаючи на вищевикладене та з огляду на висновок суду щодо протиправності рішення Головного управління ДФС в Одеській області, викладеного у листі від 22.02.2019 № 3423/10/15-32-53-06-06 «Щодо статусу платника єдиного податку четвертої групи» в частині позбавлення позивача (не підтвердження) статусу платника єдиного податку четвертої групи СВК «Мрія» у 2019 році та повідомлення, викладеного у листі від 19.04.2019 року № 8685/10/15-32-53-06 щодо не підтвердження (відсутності) у СВК «Мрія» статусу платника єдиного податку четвертої групи у 2019 році, суд, з метою належного та повного відновлення порушеного права позивача, вважає за необхідне задовольнити вимогу позивача про зобов`язання Головного управління ДПС в Одеській області внести до реєстру платників єдиного податку четвертої групи на 2019 рік СВК «Мрія» шляхом зобов`язання Головного управління ДПС в Одеській області поновити та внести до Реєстру платників єдиного податку відомості про сільськогосподарський виробничий кооператив «Мрія» () як платника єдиного податку четвертої групи на 2019 рік, про що внести відповідний запис до Реєстру платників єдиного податку.

Водночас, оскільки новостворене Головне управління ДПС в Одеській області () зареєстроване як юридична особа 31.07.2019 року, та почало виконувати свої функції як контролюючий орган, суд дійшов висновку про задоволення вимоги зобов`язального характеру саме до вказаного відповідача.

Суд також зауважує на тому, що рішення суду має бути не тільки законним та обґрунтованим, воно повинно бути ще й ефективним у захисті порушених прав, свобод та інтересів. А тому, вважає, що покладання на відповідача-2 в даному випадку обов`язку вчинити певні дії не вважатиметься втручанням у його дискреційні повноваження.

Решта доводів представників сторін висновків суду по суті заявлених позовних вимог не спростовують. Слід зазначити, що згідно практики Європейського суду з прав людини та зокрема, рішення у справі «Серявін та інші проти України від 10 лютого 2010 року, заява 4909/04, відповідно до п.58 якого суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються.

Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії від 9 грудня 1994 року, серія A, N 303-A, п.29).

Згідно п.41 висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту.

Оцінюючи правомірність дій та рішень органів владних повноважень, суд керується критеріями, закріпленими у ст.2 КАС України, які певною мірою відображають принципи адміністративної процедури.

Частиною 1 ст.77 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.

Частиною 2 ст.77 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Згідно зі ст.90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Відповідачі як суб`єкти владних повноважень не надали суду достатніх беззаперечних доказів в обґрунтування обставин, на яких ґрунтується оскаржуване рішення, що викладене у листах Головного управління ДФС в Одеській області від 19.04.2019 р. № 8685/10/15-32-53-06 та від 22.02.2019 № 3423/10/15-32-53-06-06 та відзив на позов відповідача-1, і не довели суду правомірності вчинених відповідачем-1 дій.

Таким чином, з огляду на викладене, суд вважає, що позовні вимоги сільськогосподарського виробничого кооперативу «Мрія» підлягають частковому задоволенню.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд виходить з наступного.

Відповідно до ч.1 ст.139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Матеріалами справи підтверджено, що позивачем сплачено судовий збір у загальному розмірі 1921,00 грн. згідно платіжного доручення №1258 від 21.05.2019 року (т.1 а.с.6).

Сума сплаченого судового збору згідно вищевказаного платіжного документу зарахована до спеціального фонду Державного бюджету України.

Зважаючи на задоволення по суті позовних вимог СВК «Мрія» про визнання протиправним та скасування рішення і зобов`язання вчинити певні дії, але в іншій редакції, ніж викладено позивачем у позовній заяві, і відповідно, у зв`язку із чим судом задоволено позовну заяву частково, суд вважає за необхідне стягнути на користь позивача суму сплаченого ним судового збору у розмірі 1921 грн. 00 коп. з Головного управління ДФС в Одеській області, оскільки саме ним приймались спірне рішення Головного управління ДФС в Одеській області, викладене у листі від 22.02.2019 № 3423/10/15-32-53-06-06 «Щодо статусу платника єдиного податку четвертої групи» в частині позбавлення позивача (не підтвердження) статусу платника єдиного податку четвертої групи СВК «Мрія» у 2019 році та повідомлення, викладене у листі від 19.04.2019 р. № 8685/10/15-32-53-06 щодо не підтвердження (відсутності) у СВК «Мрія» статусу платника єдиного податку четвертої групи у 2019 році.

19.11.2019 року судом оголошено вступну та резолютивну частину рішення суду та зазначено, що повний текст рішення суду буде виготовлений у строк, визначений ч.3 ст.243 КАС України.

Згідно з приписами ч.3 ст.243 КАС України залежно від складності справи складення рішення, постанови у повному обсязі може бути відкладено на строк не більш як десять, а якщо справа розглянута у порядку спрощеного провадження - п`ять днів з дня закінчення розгляду справи.

Згідно з ч. 1 ст. 120 КАС України перебіг процесуального строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.

Керуючись ст.ст. 2,9,72,76-77,90,120,139,193,241-246,255,295 КАС України, суд,-

ВИРІШИВ:

Позовну заяву сільськогосподарського виробничого кооперативу «Мрія» (вул. Кишинівська, буд. 1, с. Семенівка, Білгород-Дністровський район, Одеська область, 67750) до Головного управління ДФС в Одеській області (вул. Семінарська, 5, м. Одеса, 65044), Головного управління ДПС в Одеській області (вул. Семінарська, 5, м. Одеса, 65044) про визнання протиправним та скасування рішення, оформленого листами ГУ ДФС в Одеській області від 19.04.2019 р. № 8685/10/15-32-53-06 та від 22.02.2019 р. № 3423/10/15-32-53-06-06 про скасування спрощеної системи оподаткування СВК «Мрія» як платника єдиного податку четвертої групи та зобов`язання Головного управління ДПС в Одеській області внести до реєстру платників єдиного податку четвертої групи на 2019 рік СВК «Мрія» задовольнити частково.

Визнати протиправними та скасувати рішення Головного управління ДФС в Одеській області, викладене у листі від 22.02.2019 року за № 3423/10/15-32-53-06-06 «Щодо статусу платника єдиного податку четвертої групи» в частині позбавлення позивача (не підтвердження) статусу платника єдиного податку четвертої групи СВК «Мрія» у 2019 році та повідомлення, викладене у листі від 19.04.2019 року за № 8685/10/15-32-53-06 щодо не підтвердження (відсутності) у СВК «Мрія» статусу платника єдиного податку четвертої групи у 2019 році.

Зобов`язати Головне управління ДПС в Одеській області (ідентифікаційний код 43142370, адреса: вул. Семінарська, 5, м. Одеса, 65044) поновити та внести до Реєстру платників єдиного податку відомості про сільськогосподарський виробничий кооператив «Мрія» (ідентифікаційний код юридичної особи 03768635, вул. Кишинівська, буд. 1, с. Семенівка, Білгород-Дністровський район, Одеська область, 67750) як платника єдиного податку четвертої групи на 2019 рік, про що внести відповідний запис до Реєстру платників єдиного податку.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Стягнути з Головного управління ДФС в Одеській області (ідентифікаційний код 39398646, адреса: вул. Семінарська, 5, м. Одеса, 65044) за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДФС в Одеській області на користь сільськогосподарського виробничого кооперативу «Мрія» (ідентифікаційний код юридичної особи 03768635, адреса: вул. Кишинівська, буд. 1, с. Семенівка, Білгород-Дністровський район, Одеська область, 67750) судовий збір у розмірі 1921,00 грн. (одна тисяча дев`ятсот двадцять одна гривня 00 копійок), сплачений згідно платіжного доручення №1258 від 21.05.2019 року.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене до П`ятого апеляційного адміністративного суду шляхом подання апеляційної скарги через Одеський окружний адміністративний суд протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повний текст рішення складено та підписано суддею 28.11.2019 року.

Суддя О.М. Соколенко

.