Справа № 1.380.2019.003105
Суддя: Гулик Андрій Григорович
Дата ухвалення: 2019-11-27 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
справа № 1.380.2019.003105
У Х В А Л А

про закриття провадження у справі

27 листопада 2019 року місто Львів

Львівський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Гулика А.Г., розглянувши у порядку письмового провадження клопотання представника відповідача про закриття провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до Миколаївського районного суду Львівської області про визнання протиправними дій, зобов`язання до вчинення дій,-

в с т а н о в и в :

24.06.2019 на розгляд Львівського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 РНОКПП НОМЕР_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 до Миколаївського районного суду Львівської області місцезнаходження: 81600, Львівська обл., м. Миколаїв, вул. Мазепи, буд. 29, у якій позивач просить суд:

- визнати протиправними та нечинними діяння суддів Миколаївського районного суду Львівської області щодо стягнення з ОСОБА_1 як учасника бойових дій судового збору;

- визнати протиправними та нечинними діяння суддів Миколаївського районного суду Львівської області щодо невидачі ОСОБА_1 копії завірених судових рішень та виконавчого листа у справі №447/2497/16-ц, яка набрала законної сили;

- зобов`язати Миколаївський районний суд Львівської області винести ухвалу про повернення незаконно стягнутого судового збору;

- зобов`язати Миколаївський районний суд Львівської області видати позивачу копії завірених судових рішень та виконавчого листа по справі №447/2497/16-ц.

Ухвалою від 01.07.2019 суддя відмовив у відкритті провадження в адміністративній справі № 1.380.2019.003105 за позовом ОСОБА_1 до Миколаївського районного суду Львівської області про визнання протиправними дій, зобов`язання до вчинення дій.

Постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 14.08.2019 ухвалу про відмову у відкритті провадження у справі від 01.07.2019 скасовано в частині відмови у відкритті провадження в адміністративній справі про визнання протиправними та нечинними діяння суддів Миколаївського районного суду Львівської області щодо невидачі копій завірених судових рішень, виконавчого листа у справі №447/2497/16-ц та зобов`язання видати їх.

22.10.2019 матеріали справи № 1.380.2019.003105 надійшли до Львівського окружного адміністративного суду.

Ухвалою від 28.10.2019 суддя прийняв позовну заяву до розгляду та відкрив провадження у справі, яку призначив до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін.

Представник відповідача подав до суду клопотання від 20.11.2019 про закриття провадження у справі. Клопотання мотивоване тим, що справа не підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства, оскільки позовні вимоги стосуються процесуальної діяльності суду, а тому суд та судді не є суб`єктами владних повноважень та відповідно не можуть виступати відповідачами при розгляді таких позовів.

За результатом розгляду клопотання відповідача про закриття провадження у справі, суд дійшов наступних висновків.

Відповідно до пункту 7 частини першої статті 4 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) суб`єктом владних повноважень є орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їхня посадова чи службова особа, інший суб`єкт при здійсненні ними публічно-владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, або наданні адміністративних послуг.

Пунктом 1 частини першої статті 19 КАС України визначено, що юрисдикція адміністративних судів поширюється на публічно-правові спори, зокрема спори фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи правових актів індивідуальної дії), дій чи бездіяльності.

Отже, до компетенції адміністративних судів належать спори фізичних чи юридичних осіб з органом державної влади, органом місцевого самоврядування, їхньою посадовою або службовою особою, предметом яких є перевірка законності рішень, дій чи бездіяльності цих органів (осіб), прийнятих або вчинених ними під час здійснення владних управлінських функцій, крім спорів, для яких законом установлений інший порядок судового вирішення.

Публічно-правовий спір має особливий суб`єктний склад. Участь суб`єкта владних повноважень є обов`язковою ознакою для того, щоб класифікувати спір як публічно-правовий. Проте сама собою участь у спорі суб`єкта владних повноважень не дає підстав ототожнювати спір з публічно-правовим та відносити його до справ адміністративної юрисдикції.

Під час визначення предметної юрисдикції справ суди повинні виходити із суті права та/або інтересу, за захистом якого звернулася особа, заявлених вимог, характеру спірних правовідносин, змісту та юридичної природи обставин у справі.

Визначальною ознакою справи адміністративної юрисдикції є суть (зміст, характер) спору. Публічно-правовий спір, на який поширюється юрисдикція адміністративних судів, є спором між учасниками публічно-правових відносин і стосується саме цих відносин.

Як вбачається із позовної заяви вимоги обгрунтовані тим, що позивач, починаючи з квітня 2019 року неодноразово звертався до Миколаївського районного суду Львівської області із заявами про видачу рішень судів та виконавчого листа. Проте, рішення судів та виконавчого листа йому не видали з посиланням на те, що справа перебуває в апеляційному суді, що на думку позивача, не відповідає дійсності. У зв`язку з цим позивач звернувся до суду з відповідним позовом.

Таким чином, предметом позову у справі є дії (бездіяльність) суду щодо невидачі копій судових рішень та виконавчого листа у справі.

На момент виникнення спірних правовідносин порядок видачі копій судових рішень та виконавчих листів у цивільній справі регулюється відповідними положеннями Цивільного процесуального кодексу України.

Конституційний Суд України у пункті 4.2 Рішення від 23.05.2001№ 6-рп/2001 роз`яснив, що порядок здійснення правосуддя регламентується відповідним процесуальним законодавством України. Процесуальні акти і дії суддів, які стосуються вирішення питань підвідомчості судам спорів, порушення і відкриття справ, підготовки їх до розгляду, судового розгляду справ у першій інстанції, в касаційному і наглядовому порядку та прийняття по них судових рішень, належать до сфери правосуддя і можуть бути оскаржені лише в судовому порядку відповідно до процесуального законодавства України. Позасудовий порядок оскарження актів і дій суддів, які стосуються здійснення правосуддя, неможливий. Що ж стосується актів, дій або бездіяльності посадових і службових осіб органів судової влади, що належать до сфери управлінської діяльності, то вони можуть бути оскаржені до суду на загальних підставах.

Таким чином, оскарження дій суддів (судів) щодо розгляду та вирішення справ, а також оскарження судових рішень поза порядком, передбаченим процесуальним законом, не допускається. Суди та судді не можуть бути відповідачами у справах про оскарження їхніх дій чи бездіяльності під час розгляду інших судових справ, а також про оскарження їх рішень, ухвалених за наслідками розгляду цих справ.

Конституційний Суд України неодноразово зазначав, що виконання судового рішення є невід`ємною складовою права кожного на судовий захист і охоплює, зокрема, законодавчо визначений комплекс дій, спрямованих на захист і відновлення порушених прав, свобод, законних інтересів фізичних та юридичних осіб, суспільства, держави (пункт 2 мотивувальної частини Рішення від 13.12.2012 № 18-рп/2012; пункт 2.1 мотивувальної частини Рішення від 26.06.2013 № 5-рп/2013).

Усі процесуальні порушення, що їх допустили суди після отримання позовної заяви та визначення складу суду для її розгляду, можуть бути усунуті лише у межах відповідної судової справи, в якій такі порушення були допущені.

Оскарження вчинення (невчинення) судом (суддею) у відповідній справі процесуальних дій і ухвалених у ній рішень не може відбуватися шляхом ініціювання нового судового процесу проти суду (судді).

Отже, позовні вимоги про оскарження дій/бездіяльності відповідача стосуються вчинення (невчинення) судом передбачених процесуальним законом дій, тому не можуть бути оскаржені поза межами порядку, передбаченого процесуальним законом.

Європейський суд з прав людини неодноразово наголошував, що право на доступ до суду, закріплене у статті 6 Конвенції, не є абсолютним: воно може підлягати дозволеним за змістом обмеженням, зокрема щодо умов прийнятності скарг. Такі обмеження не можуть шкодити самій суті права доступу до суду, мають переслідувати легітимну мету, а також має бути обґрунтована пропорційність між застосованими засобами та поставленою метою (див. mutatis mutandis рішення від 21.12.2010 у справі «Перетяка та Шереметьов проти України», заяви № 17160/06 та № 35548/06, пункт 33).

Відсутність правової регламентації можливості оскаржити рішення, дії та бездіяльність суду, відповідно ухвалені або вчинені після отримання позовної заяви та визначення складу суду для її розгляду інакше, ніж у порядку апеляційного та касаційного перегляду, а також неможливість притягнення суду (судді) до цивільної відповідальності за вказані рішення, дії чи бездіяльність є легітимними обмеженнями, покликаними забезпечити правову визначеність у правовідносинах учасників справи між собою та із судом, а також загальновизнаними гарантіями суддівської незалежності.

Такі обмеження не шкодять суті права на доступ до суду та є пропорційними визначеній меті, оскільки вона досягається гарантуванням у законі порядку оскарження рішень, дій і бездіяльності суду, відповідно ухвалених або вчинених після отримання позовної заяви та визначення складу суду для її розгляду.

Відповідні висновки викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 13.03.2019 у справі № 462/32/17 (провадження № 14-5цс19), які суд враховує при розгляді клопотання.

Отже, у цій справі поняття «спір, який не підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства» щодо заявлених ОСОБА_1 вимог слід тлумачити як поняття, що стосується спорів, які не підлягають розгляду в порядку адміністративного судочинства, а також спорів, які взагалі не підлягають судовому розгляду. А тому зазначені вище вимоги не можуть бути вирішені в судах жодної юрисдикції.

При розгляді справи суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 02.10.2019 у справі №815/110/16 (провадження №11-547апп19).

З огляду на викладене, суд вважає, що спір у цій справі не може бути розглянутий у порядку адміністративного судочинства, а тому у відповідності до пункту першого частини 1 статті 238 КАС України провадження у справі необхідно закрити.

Щодо судового збору суд зазначає, що позивач такий при поданні позовної заяви не сплачував, а тому підстави для його повернення відсутні.

Керуючись п. 1 ч. 1 ст. 238, ст.ст. 243,248, 263 КАС України, суд, -

у х в а л и в :

клопотання представника відповідача про закриття провадження у справі задовольнити повністю.

Закрити провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до Миколаївського районного суду Львівської області про визнання протиправними та нечинними діяння суддів Миколаївського районного суду Львівської області щодо невидачі копій завірених судових рішень, виконавчого листа у справі №447/2497/16-ц та зобов`язання видати їх.

Судові витрати стягненню зі сторін не підлягають.

Ухвала суду набирає законної сили негайно після її підписання.

Ухвала суду може бути оскаржена до Восьмого апеляційного адміністративного суду через Львівський окружний адміністративний суд. Апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом п`ятнадцяти днів з дня складення повної ухвали суду.

Повна ухвала суду складена і підписана 27.11.2019.

Суддя А.Г. Гулик