Справа № 240/6039/19
Суддя: Курко О. П.
Дата ухвалення: 2019-11-27 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 240/6039/19

Головуючий суддя 1-ої інстанції - Романченко Є.Ю.

Суддя-доповідач - Курко О. П.

27 листопада 2019 року м. Вінниця

Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Курка О. П.

суддів: Гонтарука В. М. Білої Л.М. ,

за участю:

секретаря судового засідання: Франчук А.О.,

позивача: ОСОБА_1 ,

представника позивача: Поліщук І.О.,

представника відповідача: Дурави В.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції апеляційну скаргу Головного управління ДФС у Житомирській області на рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 08 серпня 2019 року (м. Житомир) у справі за адміністративним позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Головного управління ДФС у Житомирській області про визнання протиправним та скасування рішення № 130/06-30-51-13/ НОМЕР_1 від 02.07.2018 про анулювання свідоцтва платника єдиного податку, зобов`язання поновити реєстрацію,

В С Т А Н О В И В :

в квітні 2019 року фізична особа-підприємець ОСОБА_1 звернулась до Житомирського окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління ДФС у Житомирській області про визнання протиправним та скасування рішення №130/06-30-51-13/ НОМЕР_1 від 02.07.2018 про анулювання свідоцтва платника єдиного податку, зобов`язання поновити реєстрацію.

Рішенням Житомирського окружного адміністративного суду від 08 серпня 2019 року позов задоволено, а саме: визнано протиправним та скасовано рішення Головного управління ДФС у Житомирської області від 02.07.2018 № 130/06-30-51-13/ про виключення фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 з реєстру платників єдиного податку; зобов`язано Головне управління ДФС у Житомирській області поновити реєстрацію фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 як платника єдиного податку третьої групи з 01.07.2018; стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДФС у Житомирській області на користь фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 понесений судовий збір у розмірі 1921,00 грн.

Не погоджуючись із прийнятим судовим рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, у якій просив скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове, яким у задоволенні позовних вимог відмовити.

В обґрунтування апеляційної скарги апелянт послався на неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права, порушення норм процесуального права, що, на його думку, призвело до неправильного вирішення спору. Так, відповідачем зазначено, що приймаючи спірне рішення, контролюючим органом дотримано процедуру виключення ФОП ОСОБА_1 з реєстру платників єдиного податку, адже в ході проведення камеральної перевірки, результати якої відображені в акті від 02.07.2018 №5927/06-30-51-13/ НОМЕР_1 , встановлено факт наявності податкового боргу станом на кожне перше число місяця впродовж двох послідовних кварталів, який на момент прийняття спірного рішення складав 7816,13 грн, що підтверджується витягом з інтегрованої картки ФОП ОСОБА_1 . Тому, на підставі встановленого факту контролюючим органом прийнято оскаржуване рішення про анулювання свідоцтва платника єдиного податку.

В судовому засіданні представник відповідача доводи апеляційної скарги підтримав в повному обсязі та просив суд задовольнити її, а рішення суду першої інстанції - скасувати.

Представник позивача та позивач в судовому засіданні заперечували проти задоволення апеляційної скарги та просили суд залишити її без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Заслухавши суддю-доповідача, доводи сторін, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступних висновків.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено під час апеляційного розгляду справи, що фізична особа-підприємець ОСОБА_1 з 25.08.2015 була зареєстрована платником єдиного податку (3 група із ставкою єдиного податку 5 % до доходу). З 01.07.2018 є платником податків на загальній системі оподаткування.

02.07.2018 посадовими особами Головного управління ДФС у Житомирській області проведено камеральну перевірку щодо порушення платником єдиного податку ФОП ОСОБА_1 вимог перебування на спрощеній системі оподаткування, за результатами якої складено акт від 02.07.2018 №5927/06-30-51-13/ НОМЕР_1 .

Перевіркою встановлено наявність у ФОП ОСОБА_1 податкового боргу на кожне перше число місяця протягом двох послідовних кварталів у сумі 7816,13 грн з єдиного податку з фізичних осіб та, відповідно, підстав для застосування наслідків, передбачених абз.8 п.п.298.2.3 п.298.2 ст.298 ПК України та п.299.10 ст.299 ПК України

Головним управлінням ДФС у Житомирської області, на підставі виявлених порушень, прийнято рішення від 02.07.2018 № 130/06-30-51-13/ НОМЕР_1 про анулювання свідоцтва платника єдиного податку фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 .

Фізичну особу-підприємця ОСОБА_1 виключено з єдиного державного реєстру платників єдиного податку з 30.06.2018.

Позивач, вважаючи вказане рішення протиправним та таким, що підлягає скасуванню, звернувся до суду за захистом порушеного права.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції прийшов до висновку, що відповідач при прийнятті рішення від 02.07.2018 № 130/06-30-51-13/ НОМЕР_1 стосовно позивача про анулювання реєстрації платника єдиного податку діяв всупереч та не у відповідності до повноважень, наданих йому законодавством України, а тому зазначене рішення контролюючого органу є протиправним і підлягає скасуванню.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції по суті спору, виходячи з наступного.

Відповідно до п.291.2 ст.291 Податкового кодексу України (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, далі - ПК України), спрощена система оподаткування, обліку та звітності - особливий механізм справляння податків і зборів, що встановлює заміну сплати окремих податків і зборів, встановлених пунктом 297.1 статті 297 цього Кодексу, на сплату єдиного податку в порядку та на умовах, визначених цією главою, з одночасним веденням спрощеного обліку та звітності.

Згідно із п. 291.3 ст. 291 ПК України, юридична особа чи фізична особа - підприємець може самостійно обрати спрощену систему оподаткування, якщо така особа відповідає вимогам, встановленим цією главою, та реєструється платником єдиного податку в порядку, визначеному цією главою.

Положеннями пункту 291.4 статті 291 ПК України встановлено, що суб`єкти господарювання, які застосовують спрощену систему оподаткування, обліку та звітності, поділяються на такі групи платників єдиного податку, зокрема, третя група - фізичні особи - підприємці, які не використовують працю найманих осіб або кількість осіб, які перебувають з ними у трудових відносинах, не обмежена та юридичні особи - суб`єкти господарювання будь-якої організаційно-правової форми, у яких протягом календарного року обсяг доходу не перевищує 5000000 гривень.

В силу приписів п. 299.1 ст. 299 ПК України реєстрація суб`єкта господарювання як платника єдиного податку здійснюється шляхом внесення відповідних записів до реєстру платників єдиного податку.

Згідно із п. 299.10 ст. 299 ПК України, реєстрація платником єдиного податку є безстроковою та може бути анульована шляхом виключення з реєстру платників єдиного податку за рішенням контролюючого органу у разі:

1) подання платником податку заяви щодо відмови від застосування спрощеної системи оподаткування у зв`язку з переходом на сплату інших податків і зборів, визначених цим Кодексом, - в останній день календарного кварталу, в якому подано таку заяву;

2) припинення юридичної особи (крім перетворення) або припинення підприємницької діяльності фізичною особою - підприємцем відповідно до закону - в день отримання відповідним контролюючим органом від державного реєстратора повідомлення про проведення державної реєстрації такого припинення;

3) у випадках, визначених підпунктом 298.2.3 пункту 298.2 статті 298 цього Кодексу;

4) якщо у податковому (звітному) році частка сільськогосподарського товаровиробництва платника єдиного податку четвертої групи становить менш як 75 відсотків.

Відповідно до підпункт 8 підпункту 298.2.3 пункту 298.2 статті 298 ПК України, платники єдиного податку зобов`язані перейти на сплату інших податків і зборів, визначених цим Кодексом, у таких випадках та в строки: у разі наявності податкового боргу на кожне перше число місяця протягом двох послідовних кварталів - в останній день другого із двох послідовних кварталів.

У пункті 299.11 статті 299 ПК України визначено, що у разі виявлення відповідним контролюючим органом під час проведення перевірок порушень платником єдиного податку першої - третьої груп вимог, встановлених цією главою, анулювання реєстрації платника єдиного податку першої - третьої груп проводиться за рішенням такого органу, прийнятим на підставі акта перевірки, з першого числа місяця, наступного за кварталом, в якому допущено порушення. У такому випадку суб`єкт господарювання має право обрати або перейти на спрощену систему оподаткування після закінчення чотирьох послідовних кварталів з моменту прийняття рішення контролюючим органом.

Отже, контролюючий орган приймає рішення про виключення з реєстру платника єдиного податку першої - третьої груп у разі встановлення наявності у такого платника податкового боргу на кожне перше число місяця протягом двох послідовних кварталів. При цьому, реєстрація платника єдиного податку анулюється з першого числа місяця, наступного за кварталом, в якому допущено порушення.

Такий висновок викладено в постановах Верховного Суду від 21.02.2018 по справі №813/1465/17 та від 15.05.2018 року в справі №813/676/17.

Суд звертає увагу, що згідно п. 75.1 ст. 75 ПК України, контролюючі органи мають право проводити камеральні, документальні (планові або позапланові; виїзні або невиїзні) та фактичні перевірки. Камеральні та документальні перевірки проводяться контролюючими органами в межах їх повноважень виключно у випадках та у порядку, встановлених цим Кодексом, а фактичні перевірки - цим Кодексом та іншими законами України, контроль за дотриманням яких покладено на контролюючі органи.

Відповідно до пп. 75.1.1 п. 75.1 ст. 75 ПК України, камеральною вважається перевірка, яка проводиться у приміщенні контролюючого органу виключно на підставі даних, зазначених у податкових деклараціях (розрахунках) платника податків та даних системи електронного адміністрування податку на додану вартість (даних центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, в якому відкриваються рахунки платників у системі електронного адміністрування податку на додану вартість, даних Єдиного реєстру податкових накладних та даних митних декларацій), а також даних Єдиного реєстру акцизних накладних та даних системи електронного адміністрування реалізації пального. Предметом камеральної перевірки також може бути своєчасність подання податкових декларацій (розрахунків) та/або своєчасність реєстрації податкових накладних та/або розрахунків коригування до податкових накладних у Єдиному реєстрі податкових накладних, акцизних накладних та/або розрахунків коригування до акцизних накладних у Єдиному реєстрі акцизних накладних, виправлення помилок у податкових накладних та/або своєчасність сплати узгодженої суми податкового (грошового) зобов`язання виключно на підставі даних, що зберігаються (опрацьовуються) у відповідних інформаційних базах.

У пункті 76.2 ст. 76 ПК України визначено, що порядок оформлення результатів камеральної перевірки здійснюється відповідно до вимог статті 86 цього Кодексу.

Пунктом 86.2 статті 86 ПК України визначено, що за результатами камеральної перевірки у разі встановлення порушень складається акт у двох примірниках, який підписується посадовими особами такого органу, які проводили перевірку, і після реєстрації у контролюючому органі вручається або надсилається для підписання протягом трьох робочих днів платнику податків у порядку, визначеному статтею 42цього Кодексу.

В акті перевірки зазначаються як факти заниження, так і факти завищення податкових зобов`язань платника (п. 86.10 ст. 86 ПК України).

Пунктом 86.2 статті 86 ПК України визначено, що за результатами камеральної перевірки у разі встановлення порушень складається акт у двох примірниках, який підписується посадовими особами такого органу, які проводили перевірку, і після реєстрації у контролюючому органі вручається або надсилається для підписання протягом трьох робочих днів платнику податків у порядку, визначеному статтею 42цього Кодексу.

В акті перевірки зазначаються як факти заниження, так і факти завищення податкових зобов`язань платника (п. 86.10 ст. 86 ПК України).

Таким чином, акт податкової перевірки є службовим документом і носієм доказової інформації про виявлені порушення вимог податкового законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на органи державної податкової служби, які відображають в акті перевірки всі факти, пов`язані з порушеннями, допущеними платниками податків. Акт перевірки є основним джерелом, на підставі якого виноситься рішення контролюючим органом. Відтак, в акті перевірки повинно бути зазначено вид перевірки, на підставі чого та стосовно кого проводиться перевірка, період, який охоплено перевіркою, які документи використано під час перевірки, які порушення вимог Податкового кодексу України встановлено під час перевірки та яка відповідальність встановлена за виявлені порушення.

При цьому, зазначеним вимогам повинні відповідати будь-які акти перевірок, а не лише акти документальних перевірок.

За загальним правилом у випадку виявлення під час перевірки однотипних порушень вони можуть бути відображені в додатках до акту перевірки та є його невід`ємною частиною.

Однак, у будь якому випадку узагальнена інформацію про виявлені порушення повинна бути відображена саме в акті перевірки, а не в додатках до нього.

Колегія суддів погоджується з доводами суду першої інстанції, що в акті перевірки від 02.07.2018 №5927/06-30-51-13/ НОМЕР_1 відсутня будь-яка інформації про те, за який період встановлено порушення позивачем сплати єдиного податку, не конкретизовано на кожне перше число місяця яких двох послідовних кварталів та у якій сумі утворилася у позивача заборгованість з єдиного податку з фізичних осіб. У акті перевірки посадова особа контролюючого органу обмежилася лише зазначенням загальної суми боргу в сумі 7816,13 грн.

Водночас, відсутність в акті перевірки достовірної інформації щодо наявності у платника податкового боргу на кожне перше число місяця протягом двох послідовних та конкретно визначених кварталів унеможливлює суд пересвідчить в тому, що анулювання реєстрації платника єдиного податку третьої групи проведено рішенням відповідач з дотриманням строків, передбачених п. 299.11 статті 299 ПК України.

А тому, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що акт перевірки від 02.07.2018 №5927/06-30-51-13/ НОМЕР_1 не може бути носієм доказової інформації щодо наявності в позивача як платника єдиного податку третьої групи податкового боргу на кожне перше число місяця протягом двох послідовних кварталів, які передували даті анулювання реєстрації позивача як платника єдиного податку третьої групи.

Крім того, за змістом підпункту 14.1.175 пункту 14.1 статті 14 ПК України, податковий борг - сума узгодженого грошового зобов`язання, не сплаченого платником податків у встановлений цим Кодексом строк, та непогашеної пені, нарахованої у порядку, визначеному цим Кодексом.

Відповідно до п. 54.1 ст. 54 ПК України, крім випадків, передбачених податковим законодавством, платник податків самостійно обчислює суму податкового та/або грошового зобов`язання та/або пені, яку зазначає у податковій (митній) декларації або уточнюючому розрахунку, що подається контролюючому органу у строки, встановлені цим Кодексом. Така сума грошового зобов`язання та/або пені вважається узгодженою.

Пунктом 49.1 статті 49 ПК України визначено, що податкова декларація подається за звітний період в установлені цим Кодексом строки контролюючому органу, в якому перебуває на обліку платник податків.

Виконанням податкового обов`язку визнається сплата в повному обсязі платником відповідних сум податкових зобов`язань у встановлений податковим законодавством строк. Сплата податку та збору здійснюється платником податку безпосередньо, а у випадках, передбачених податковим законодавством, - податковим агентом, або представником платника податку (п.п. 38.1, 38.2 ст. 38 Податкового кодексу України).

У відповідності до пункт 296.3 статті 296 ПК України, платники єдиного податку третьої групи подають до контролюючого органу податкову декларацію платника єдиного податку у строки, встановлені для квартального податкового (звітного) періоду.

Згідно із п. 295.3 ст. 295 ПК України, платники єдиного податку третьої групи сплачують єдиний податок протягом 10 календарних днів після граничного строку подання податкової декларації за податковий (звітний) квартал.

Податковий (звітний) період починається з першого числа першого місяця податкового (звітного) періоду і закінчується останнім календарним днем останнього місяця податкового (звітного) періоду (п. 294.2 ст. 294 ПК України).

Відповідно до підпункт 2 пункту 293.3 статті 293 ПК України, відсоткова ставка єдиного податку для платників третьої групи встановлюється у розмірі5 відсотків доходу - у разі включення податку на додану вартість до складу єдиного податку.

Таким чином, фізична особа-підприємець, яка є платником єдиного податку за ставкою 5 відсотків, вважається такою, що виконала свій податковий обов`язок, якщо сплатила в бюджет податкові зобов`язання по єдиному податку, суму яких вона самостійно визначила виходячи з отриманого доходу, та які задекларувала в податкових деклараціях.

Як вбачається з матеріалів справи, на виконання вимог п. 295.1 ст. 295 ПК України, позивач здійснювала оплату по єдиному податку, а саме, за 2017 рік: за 1 квартал у сумі 2112,00 грн та 1262,22 грн, що підтверджується квитанціями №63 від 19.04.2017 та №64 від 19.04.2017, за ІІ квартал - 2112,00 грн та 1275,36 грн, що підтверджується квитанціями №94 від 26.06.2017 та №78 від 18.07.2017, за ІІІ квартал у сумі 2112,00 грн та 1430,78 грн, що підтверджується квитанціями №38 від 16.10.2017 та №64 від 08.11.2017, за IV квартал у сумі 1517,75 грн, що підтверджується квитанцією №6 від 07.02.2018, за листопад, грудень у сумі 1408,00 грн, що підтверджується квитанцією №38 від 26.12.2017, за жовтень у сумі 704,00 грн, що підтверджується квитанцією №65 від 08.11.2017, за 2018 рік: 1 квартал-1589,57 грн, що підтверджується квитанцією №101 від 17.04.2018, 11 квартал у сумі 1792,00 грн, що підтверджується квитанцією №21 від 02.08.2018, за ІІІ квартал у сумі 3259,97 грн, що підтверджується квитанцією №97 від 02.10.2018, за IV квартал у сумі 4384,76 грн, що підтверджується квитанцією №46 від 08.01.2019, за IV квартал у сумі 5,00 грн, що підтверджується квитанцією №156 від 25.01.2019.

Судом апеляційної інстанції також враховується, що 21.09.2017 позивачем подано податкову декларацію платника єдиного податку за 2017 року, при заповненні якої допущено арифметичну помилку, а саме у рядку 12 декларації замість суми 2537,58 грн зазначено 2540,00 грн (2540,00грн-2537,58 грн =2,42грн, але не 7816,13 грн). Така дія позивача призвела до того, що в подальшому наступні декларації мали арифметичну помилку. Виявивши таку помилку, позивачем було подано уточнюючі податкові декларації платника єдиного податку - фізичної особи-підприємця за І півріччя 2017р. № 25445 від 13.02.2019, за три квартали 2017 р. № 25438 від 13.02.2019р., за 2017р. № 25433 від 13.02.2019р., за І півріччя 2018р. №25452 від 13.02.2019р.

Разом з цим суд зауважує, що уточнюючими податковими деклараціями позивач уточнила узгоджені зобов`язання з єдиного податку, на підставі уточнюючих декларацій жодного обов`язку щодо сплати грошового зобов`язання за платежем єдиний податок не виникло, оскільки сплата узгодженого зобов`язання в повному розмірі підтверджена вищевказаними квитанціями, відтак порушення строків сплати узгоджених зобов`язань не відбулося.

Заборгованості за платежем - єдиний податок з фізичних осіб у сумі 7816,13 грн позивач на день розгляду справи не має.

Враховуючи вищевикладене, судова колегія вважає, що відповідач при прийнятті рішення від 02.07.2018 № 130/06-30-51-13/ НОМЕР_1 щодо позивача про анулювання реєстрації платника єдиного податку діяв всупереч та не у відповідності до повноважень, наданих йому законодавством України, а тому зазначене рішення контролюючого органу є протиправним і підлягає скасуванню.

За приписами ч. 3 ст. 245 Кодексу адміністративного судочинства України, у разі скасування індивідуального акту суд може зобов`язати суб`єкта владних повноважень вчинити необхідні дії з метою відновлення прав, свобод чи інтересів позивача, за захистом яких він звернувся до суду.

Відтак, колегія суддів вважає правильним висновок суду першої інстанції щодо зобов`язання Головне управління ДФС у Житомирській області поновити реєстрацію фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 як платника єдиного податку третьої групи з 01.07.2018.

Оскільки доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції ухвалив оскаржуване рішення відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права, а тому підстави для його скасування або зміни відсутні.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 315, 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В :

апеляційну скаргу Головного управління ДФС у Житомирській області залишити без задоволення, а рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 08 серпня 2019 року - без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку згідно зі ст.ст.328, 329 КАС України.

Постанова суду складена в повному обсязі 28 листопада 2019 року.

Головуючий Курко О. П.

Судді Гонтарук В. М. Біла Л.М.