Справа № 300/1451/19
Суддя: Качмар Володимир Ярославович
Дата ухвалення: 2019-11-27 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 листопада 2019 рокуЛьвів№ 857/10083/19

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

судді-доповідача - Качмара В.Я.,

суддів - Курильця А.Р., Мікули О.І.,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Івано-Франківського обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів на рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 15 серпня 2019 року у справі №300/1451/19 (суддя Главач І.А.) за його позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «ТБК-Гарант» про стягнення адміністративно-господарських санкцій та пені, -

ВСТАНОВИВ:

У липні 2019 року Івано-Франківське обласне відділення Фонду соціального захисту інвалідів (далі - Фонд) звернулось до суду із позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «ТБК-Гарант» (далі - ТОВ) про стягнення адміністративно-господарських санкцій в розмірі 23037 грн та пені 152,02 грн.

Рішенням Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 15 серпня 2019 року у задоволенні позову відмовлено.

Не погодившись із ухваленим рішенням, його оскаржив позивач, який із покликанням на невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, неправильне застосування норм матеріального права просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення про задоволення позовних вимог.

В доводах апеляційної скарги наводячи норми матеріального права та окремі обставини справи вказує, що відповідач, в порушення статей 19, 20 Закону України «Про основи соціальної захищеності осіб з інвалідністю в Україні» (далі - Закон №875-XII), не сплатив адміністративно-господарські санкції за робоче місце, призначене для працевлаштування інваліда та незайняте ним в 2018 році та нараховану пеню в загальному розмірі 23189,02 грн.

Відповідач відзиву на апеляційну скаргу не подав.

У відповідності до частини першої статті 311 Кодексу адміністративного судочинства (далі - КАС), суд апеляційної інстанції вважає за можливе розглянути справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, так як апеляційну скаргу подано на рішення суду першої інстанції, яке ухвалене в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).

Переглянувши справу за наявними у ній доказами, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції приходить до переконання, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що відповідачем були виконані вимоги Закону №875-XII щодо прийняття заходів для працевлаштування осіб з інвалідністю, тому у позивача не було підстав для застосування до відповідача адміністративно-господарських санкцій.

Такі висновки суду першої інстанції відповідають встановленим обставинам справи, зроблені з додержанням норм матеріального і процесуального права, з таких міркувань.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено матеріалами справи, що 28.02.2019 відповідачем подано до Фонду звіт про зайнятість і працевлаштування інвалідів за 2018 рік (форма №10-ПІ). Відповідно до вказаного звіту середньооблікова кількість штатних працівників облікового складу у 2018 році складала 10 осіб, при цьому норматив створення робочих місць для інвалідів становить 1 робоче місце. Середньорічна заробітна плата штатного працівника склала 46074 грн (а.с.8).

12.03.2019 Фонду повідомило ТОВ про необхідність перерахувати до 15.04.2019 адміністративно-господарські санкції за не працевлаштування осіб з інвалідністю в розмірі 23037,00 грн (а.с.10).

Відповідач добровільно вказану суму не сплатив, а тому позивач звернувся до суду із вказаним позовом.

Основи соціальної захищеності осіб з інвалідністю в Україні і гарантування їм рівних з усіма іншими громадянами можливостей для участі в економічній, політичній і соціальній сферах життя суспільства, створення необхідних умов, які дають можливість особам з інвалідністю ефективно реалізувати права та свободи людини і громадянина та вести повноцінний спосіб життя згідно з індивідуальними можливостями, здібностями і інтересами, визначені в Законі №875-XII (в редакції, чинній на час виникнення спірних відносин).

Виконанням нормативу робочих місць у кількості, визначеній згідно з частиною п`ятою статті 19 Закону №875-XII вважається працевлаштування підприємством, установою, організацією, у тому числі підприємством, організацією громадських організацій осіб з інвалідністю, фізичною особою, яка використовує найману працю, осіб з інвалідністю, для яких це місце роботи є основним.

Згідно із частиною дев`ятою статті 19 цього ж Закону підприємства, установи, організації, у тому числі підприємства, організації громадських організацій осіб з інвалідністю, фізичні особи, в яких за основним місцем роботи працює 8 і більше осіб, реєструються у відповідних відділеннях Фонду соціального захисту інвалідів за своїм місцезнаходженням і щороку подають цим відділенням звіт про зайнятість та працевлаштування осіб з інвалідністю.

Постановою Кабінету Міністрів України (далі - КМУ) «Деякі питання реалізації норм Законів України «Про основи соціальної захищеності осіб з інвалідністю в Україні» та «Про зайнятість населення» від 31.01.2007 №70 про реалізацію статей 19 і 20 вищевказаного Закону затверджено «Порядок зарахування кількості робочих місць для працевлаштування інвалідів до нормативу таких робочих місць у господарських об`єднаннях, до складу яких входять підприємства громадських організацій інвалідів» відповідно до пункту 4 якого рішення щодо зарахування кількості робочих місць для працевлаштування інвалідів до нормативу таких робочих місць за звітний період господарському об`єднанню та підприємствам, що входять до його складу, приймається відділенням Фонду соціального захисту інвалідів протягом 30 календарних днів після подання господарським об`єднанням звітів про зайнятість і працевлаштування інвалідів.

Зарахування кількості робочих місць для працевлаштування інвалідів до нормативу таких робочих місць у господарському об`єднанні та підприємствах, що входять до його складу, здійснюється відповідно до «Інструкції щодо заповнення форми №10-ПІ (річна) «Звіт про зайнятість і працевлаштування інвалідів», затвердженої наказом Міністерства праці та соціальної політики України від 10.02.2007 №42 (зареєстровано в Міністерстві юстиції України 13.02.2017 за №117/13384).

Відповідно до частин першої, другої статті 19 Закону №875-XII для підприємств, установ, організацій, у тому числі підприємств, організацій громадських організацій осіб з інвалідністю, фізичних осіб, які використовують найману працю, установлюється норматив робочих місць для працевлаштування осіб з інвалідністю у розмірі чотирьох відсотків середньооблікової чисельності штатних працівників облікового складу за рік, а якщо працює від 8 до 25 осіб, - у кількості одного робочого місця.

Підприємства, установи, організації, у тому числі підприємства, організації громадських організацій осіб з інвалідністю, фізичні особи, які використовують найману працю, самостійно розраховують кількість робочих місць для працевлаштування осіб з інвалідністю відповідно до нормативу, встановленого частиною першою цієї статті, і забезпечують працевлаштування осіб з інвалідністю. При розрахунках кількість робочих місць округлюється до цілого значення.

Згідно з частиною третьою статті 18-1 Закону №875-XII державна служба зайнятості здійснює пошук підходящої роботи відповідно до рекомендацій МСЕК, наявних у інваліда кваліфікації та знань, з урахуванням його побажань.

За змістом статті 20 Закону №875-XII підприємства, установи, організації, у тому числі підприємства, організації громадських організацій інвалідів, фізичні особи, які використовують найману працю, де середньооблікова чисельність працюючих інвалідів менша, ніж установлено нормативом, передбаченим статтею 19 цього Закону, щороку сплачують відповідним відділенням Фонду соціального захисту інвалідів адміністративно-господарські санкції, сума яких визначається в розмірі середньої річної заробітної плати на відповідному підприємстві, установі, організації, у тому числі підприємстві, організації громадських організацій інвалідів, фізичної особи, яка використовує найману працю, за кожне робоче місце, призначене для працевлаштування інваліда і не зайняте інвалідом. Для підприємств, установ, організацій, у тому числі підприємств, організацій громадських організацій інвалідів, фізичних осіб, на яких працює від 8 до 15 осіб, розмір адміністративно-господарських санкцій за робоче місце, призначене для працевлаштування інваліда і не зайняте інвалідом, визначається в розмірі половини середньої річної заробітної плати на відповідному підприємстві, в установі, організації, у тому числі підприємстві, організації громадських організацій інвалідів, у фізичної особи, яка використовує найману працю. Положення цієї частини не поширюється на підприємства, установи і організації, що повністю утримуються за рахунок коштів державного або місцевих бюджетів.

Порушення термінів сплати адміністративно-господарських санкцій тягне за собою нарахування пені. Пеня обчислюється виходячи з 120 відсотків річних облікової ставки Національного банку України, що діяла на момент сплати, нарахованої на повну суму недоїмки за весь її строк.

Сплату адміністративно-господарських санкцій і пені підприємства, установи, організації, у тому числі підприємства, організації громадських організацій інвалідів, фізичні особи, які використовують найману працю, проводять відповідно до закону за рахунок прибутку, який залишається в їх розпорядженні після сплати всіх податків і зборів (обов`язкових платежів).

Адміністративно-господарські санкції розраховуються та сплачуються підприємствами, установами, організаціями, у тому числі підприємствами, організаціями громадських організацій інвалідів, фізичними особами, зазначеними в частині першій цієї статті, самостійно в строк до 15 квітня року, наступного за роком, в якому відбулося порушення нормативу, встановленого частиною першою статті 19 цього Закону.

З матеріалів справи видно, що відповідачем 06.03.2017 прийнято на посаду менеджера транспортної логістики ОСОБА_1., що підтверджується копією наказу ТОВ від 06.03.2017 №4-к та повідомленням про прийняття на роботу від 06.03.2017 (а.с.19-20).

Відповідно до довідки до акту огляду МСЕК від 11.02.2011 серії 10 ААА №817133, ОСОБА_1 встановлена перша група інвалідності безтерміново. Окрім цього належність ОСОБА_1 до осіб з інвалідністю підтверджується копією посвідчення серії НОМЕР_1 , виданого 26.02.2009 Управління праці та соціального захисту населення Стрийської міської ради Львівської області (а.с.21, 41).

Щодо посилань скаржника, що подані ТОВ документи про працевлаштування особи з інвалідністю стосуються 2017 року, а спірні правовідносини між сторонами стосуються 2018 звітного року, то суд зазначає, що відповідно до копії податкового розрахунку сум доходу, нарахованого (сплаченого) на користь фізичних осіб, і сум утриманого з них податку форми 1-ДФ за І квартал 2018 року від 03.05.2018, відповідачем нараховано ОСОБА_1 дохід та утримано з нього податок, що підтверджує роботу особи з інвалідністю ОСОБА_1 у ТОВ і у 2018 році. Доказів протилежного позивачем суду не надано.

Крім того, суд апеляційної інстанції вважає за необхідне зауважити, що відповідачем на адресу апеляційного суду надіслані додаткові документи, а саме копії податкового розрахунку сум доходу, нарахованого (сплаченого) на користь фізичних осіб, і сум утриманого з них податку форми 1-ДФ за ІІ, ІІІ та ІV квартали 2018 року , а також відомості про нарахування заробітної плати (доходу, грошового забезпечення) застрахованим особам за весь період 2018 року, з яких видно, що ОСОБА_1 нараховувалась заробітна плата, що ще раз свідчить про те, що і у період 2018 року, ОСОБА_1 , як особа з інвалідністю забезпечена роботою у ТОВ.

Таким чином, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що відповідачем виконано у 2018 році норматив щодо зайнятості однієї особи з інвалідністю, а тому немає жодних підстав для застосування до відповідача адміністративно-господарських санкцій та пені в сумі 23189,02 грн, так як ТОВ виконано вимоги статті 19 Закону №875-XII.

Відповідно до частини першої статті 238 Господарського кодексу України (далі - ГК) за порушення встановлених законодавчими актами правил здійснення господарської діяльності до суб`єктів господарювання можуть бути застосовані уповноваженими органами державної влади або органами місцевого самоврядування адміністративно-господарські санкції, тобто заходи організаційно-правового або майнового характеру, спрямовані на припинення правопорушення суб`єкта господарювання та ліквідацію його наслідків.

Стаття 218 ГК передбачає, що підставою господарсько-правової відповідальності учасника господарських відносин є вчинене ним правопорушення у сфері господарювання. Учасник господарських відносин відповідає за невиконання або неналежне виконання господарського зобов`язання чи порушення правил здійснення господарської діяльності, якщо не доведе, що ним вжито усіх залежних від нього заходів для недопущення господарського правопорушення. У разі якщо інше не передбачено законом або договором, суб`єкт господарювання за порушення господарського зобов`язання несе господарсько-правову відповідальність, якщо не доведе, що належне виконання зобов`язання виявилося неможливим внаслідок дії непереборної сили, тобто надзвичайних і невідворотних обставин за даних умов здійснення господарської діяльності.

Доказів того, що відповідач не створив робочі місця для інвалідів, відмовляв інвалідам у прийнятті на роботу, несвоєчасно надавав державній службі зайнятості інформацію, необхідну для організації працевлаштування інвалідів або несвоєчасно звітував Фонду соціального захисту інвалідів про зайнятість та працевлаштування інвалідів у порядку, встановленому КМУ позивачем до суду не надано та в матеріалах справи такі відсутні, а тому суд першої інстанції дійшов вірного висновку про відсутність підстав для задоволення позову Фонду.

Відповідно до статті 316 КАС суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Підсумовуючи, враховуючи вимоги наведених правових норм, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що при ухваленні оскаржуваного судового рішення суд першої інстанцій, правильно встановив обставини справи, не допустив порушень норм матеріального та процесуального права, які могли б бути підставою для його скасування, а тому апеляційну скаргу слід залишити без задоволення.

Керуючись статтями 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС, суд, -

ПОСТАНОВИВ :

Апеляційну скаргу Івано-Франківського обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів залишити без задоволення, а рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 15 серпня 2019 року - без змін. Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини п`ятої статті 328 КАС.

Суддя-доповідач В. Я. Качмар
судді А. Р. Курилець
О. І. Мікула
Повне судове рішення складено 27 листопада 2019 року.