Справа № 804/16283/15
Суддя: Яковенко М.М.
Дата ухвалення: 2019-11-28 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

Іменем України

28 листопада 2019 року

м. Київ

справа № 804/16283/15

адміністративне провадження № К/9901/33522/18

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

судді-доповідача - Яковенка М. М.,

суддів - Дашутіна І. В., Шишова О. О.,

розглянувши у порядку письмового провадження в касаційній інстанції адміністративну справу № 804/16283/15

за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії

за касаційною скаргою Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області на постанову Дніпропетровського окружного адміністративного суду (суддя Чорна В. В.) від 01 листопада 2016 року та ухвалу Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду (склад колегії суддів: Семененко Я. В., Бишевська Н. А., Добродняк І. Ю.) від 02 лютого 2017 року,

УСТАНОВИВ:

І. РУХ СПРАВИ

1. У грудні 2015 року ОСОБА_1 звернулася до суду з адміністративним позовом до Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області, в якому просила:

- визнати протиправним та скасувати наказ начальника Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області № 3839-к від 05 листопада 2015 року «Про звільнення ОСОБА_1 » з посади начальника Амур-Нижньодніпровського відділу державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Дніпропетровського міського управління юстиції відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 30 Закону України «Про державну службу», ст. 7 КЗпП України;

- поновити ОСОБА_1 на посаді начальника Амур-Нижньодніпровського відділу державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Дніпропетровського міського управління юстиції;

- зобов`язати Головне територіальне управління юстиції у Дніпропетровській області внести відповідні записи до трудової книжки ОСОБА_1 ;

- зобов`язати Головне територіальне управління юстиції у Дніпропетровській області нарахувати і виплатити ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу;

- стягнути з відповідача на користь ОСОБА_1 моральну шкоду в розмірі 100000,00 грн.

2. Вимоги адміністративного позову мотивовано тим, що наказ про її звільнення є неправомірним, зокрема, з тих підстав, що проведеною перевіркою не було встановлено в її діях порушення присяги державного службовця.

3. Постановою Дніпропетровського окружного адміністративного суду 01 листопада 2016 року, залишеною без змін ухвалою Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 02 лютого 2017 року, адміністративний позов задоволено частково.

Визнано протиправним та скасовано наказ начальника Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області № 3839-к від 05 листопада 2015 року «Про звільнення ОСОБА_1 » з посади начальника Амур-Нижньодніпровського відділу державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Дніпропетровського міського управління юстиції відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 30 Закону України «Про державну службу», ст. 7 КЗпП України за порушення присяги державного службовця.

Поновлено ОСОБА_1 на посаді начальника Амур-Нижньодніпровського відділу державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Дніпропетровського міського управління юстиції з 05 листопада 2015 року.

Зобов`язано Головне територіальне управління юстиції у Дніпропетровській області внести відповідні записи до трудової книжки ОСОБА_1 .

Зобов`язано Головне територіальне управління юстиції у Дніпропетровській області нарахувати і виплатити ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу, відповідно до Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року № 100, за період з 05 листопада 2015 року по день фактичного поновлення на посаді, але не більш як за один рік.

У задоволенні решти позовних вимог - відмовлено.

Допущено негайне виконання постанови в частині поновлення ОСОБА_1 на посаді, та виплати середньої заробітної плати за час вимушеного прогулу у межах стягнення за один місяць.

4. Не погоджуючись з рішеннями судів першої та апеляційної інстанцій, 17 лютого 2017 року Головне територіальне управління юстиції у Дніпропетровській області звернулося до Вищого адміністративного суду України з касаційною скаргою, в якій просить скасувати постанову Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 01 листопада 2016 року та ухвалу Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 02 лютого 2017 року та ухвалити нове судове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог.

5. Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 20 лютого 2017 року відкрито касаційне провадження за вказаною касаційною скаргою.

6. Вищим адміністративним судом справа до розгляду не призначалася.

7. 15 грудня 2017 року розпочав роботу Верховний Суд та набрав чинності Закон України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» від 03 жовтня 2017 року.

8. Відповідно до пп. 4 п. 1 Розділу VII «Перехідні положення» Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), в редакції Закону України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII, який набрав чинності 15 грудня 2017 року, касаційні скарги (подання) на судові рішення в адміністративних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного адміністративного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

9. 05 березня 2018 року касаційну скаргу Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області на постанову Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 01 листопада 2016 року та ухвалу Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 02 лютого 2017 року у справі № 804/16283/15 передано для розгляду до Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду (склад колегії суддів: Желтобрюх І. Л. - головуючий суддя, Білоус О. В., Стрелець Т. Г.).

10. На підставі розпорядження заступника керівника апарату Верховного Суду - керівника секретаріату Касаційного адміністративного суду № 518/0/78-19 від 30 травня 2019 року призначено повторний автоматизований розподіл цієї справи, у зв`язку зі зміною спеціалізації та введенням до іншої судової палати судді-доповідача Желтобрюх І. Л., що унеможливлює її участь у розгляді касаційної скарги.

11. Згідно протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду від 30 травня 2019 року, визначено склад колегії суддів: Яковенко М. М. - головуючий суддя, Дашутін І. В., Шишов О. О.

12. Ухвалою Верховного Суду від 25 листопада 2019 року справу прийнято до провадження, закінчено підготовку даної справи до касаційного розгляду та призначено її касаційний розгляд в порядку письмового провадження.

13. Станом на 28 листопада 2019 року заперечення або відзив на касаційну скаргу до Вищого адміністративного суду України та Верховного Суду не надходили.

IІ. ОБСТАВИНИ СПРАВИ

14. Судами попередніх інстанцій встановлено, що ОСОБА_1 27 квітня 1994 року прийняла присягу державного службовця, про що свідчить запис в її трудовій книжці, та на момент спірних правовідносин працювала на посаді начальника Амур-Нижньодніпровського відділу державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Дніпропетровського міського управління юстиції, відповідно до наказу № 175-к від 25 січня 2012 року.

15. Наказом начальника Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області № 701/8 від 01 вересня 2015 року «Про проведення позапланової перевірки Амур-Нижньодніпровського відділу державної реєстрації актів цивільного стану Дніпропетровського міського управління юстиції» призначено проведення позапланової перевірки установи, яку очолювала ОСОБА_1 , з метою контролю з надання платних послуг, належного утримання та використання приміщень, належного ведення справ та дотримання вимог законодавства при видачі повторних свідоцтв про державну реєстрацію актів цивільного стану та витягів з Державного реєстру актів цивільного стану.

16. На виконання наказу № 701/8 від 01 вересня 2015 року, посадовими особами відповідача у складі комісії, в період з 04 по 05 вересня 2015 року було проведено позапланову перевірку Амур-Нижньодніпровського відділу державної реєстрації актів цивільного стану Дніпропетровського міського управління юстиції, за результатами якої складено довідку від 11 вересня 2015 року, з долученням до неї матеріалів перевірки, а саме: пояснювальних записок, копій квитанцій, заяв про державну реєстрацію шлюбу, актів про надання платних послуг за державну реєстрацію шлюбу та акту візуального огляду приміщень, призначених для урочистої реєстрації шлюбу.

17. Проведеною перевіркою встановлено порушення відділом Порядку надання платних послуг, пов`язані з тим, що здійснення державної реєстрації шлюбу наречених, стосовно яких був обраний неурочистий вид реєстрації, зі сплатою ними державного мита у законодавчо визначеному для цього розмірі - 0,85 грн., фактично відбулося в урочистій обстановці, що завдало збитків державному бюджету України на суму 7000,00 грн. Крім цього, встановлені факти надання працівниками відділу платних послуг з проведення урочистого обряду шлюбу без здійснення самої державної реєстрації шлюбу. Також встановлені випадки ненадходження до УДКС у Дніпропетровській області коштів по квитанціям, які підтверджували оплату за реєстрацію шлюбу в урочистій обстановці. Крім цього, встановлено порушення під час використання службового приміщення (кімнати) площею 14 кв. м не для здійснення працівниками відділу своїх функцій. Також встановлено порушення під час ведення бланків свідоцтв про державну реєстрацію актів цивільного стану; книги обліку бланків не пронумеровані; відсутні підписи осіб про отримання бланків.

18. За наслідками проведеної перевірки, наказом начальника Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області № 3839-к від 05 листопада 2015 року «Про звільнення ОСОБА_1 » позивача звільнено з посади начальника Амур-Нижньодніпровського відділу державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Дніпропетровського міського управління юстиції, відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 30 Закону України «Про державну службу», ст. 7 КЗпП України.

19. Вважаючи наказ Міністерства юстиції України про звільнення ОСОБА_1 незаконним та необґрунтованим, позивач звернулась до суду з адміністративним позовом.

IІІ. ОЦІНКА СУДІВ ПЕРШОЇ ТА АПЕЛЯЦІЙНОЇ ІНСТАНЦІЙ

20. Суд першої інстанції, з висновком якого погодився суд апеляційної інстанції, частково задовольняючи адміністративний позов, виходили з того, що обставини справи не дають підстав для висновку про те, що результати перевірки діяльності Амур-Нижньодніпровського відділу державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Дніпропетровського міського управління, керівником якого є ОСОБА_1, свідчать про скоєння позивачем проступку, який можливо б було кваліфікувати як порушення присяги державним службовцем.

21. Суди попередніх інстанцій також зазначили, що на час проведення перевірки позивач не виконувала обов`язки керівника Амур-Нижньодніпровського відділу державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Дніпропетровського міського управління, оскільки перебувала на лікуванні, що підтверджується відповідними листками непрацездатності. Отже, реєстрацію шлюбу, у тому числі і в урочистій обстановці, здійснювали інші спеціалісти відділу, які мали відомості про сплачені розміри державного мита та які, відповідно, і приймали рішення про вид реєстрації шлюбу. Таким чином, наведені в довідці перевірки обставини, в цій частині, не свідчать про те, що вказані порушення були допущені саме позивачем, як посадовою особою відділу реєстрації яка здійснювала реєстрацію шлюбу або позивачем як керівником цього відділу, внаслідок здійснення неналежного контролю за діями підлеглих працівників.

Також суди зазначили, що у довідці про результати перевірки вказано на встановлення фактів надання працівниками відділу платних послуг з проведення урочистого обряду шлюбу без здійснення самої державної реєстрації шлюбу. Вказані факти також встановлені на час проведення перевірки, тобто у період тимчасової відсутності позивача, а відповідно не свідчать про те, що такий проступок вчинено саме позивачем.

Крім цього, суди зазначили, що у довідці відмічено про встановлення випадків ненадходження до УДКС у Дніпропетровській області коштів по квитанціям, які підтверджували оплату за реєстрацію шлюбу в урочистій обстановці. При цьому, встановлені обставини справи свідчать про те, що до перевірки були надані банківські квитанції про оплату цих сум, але, як зазначено в довідці, на запит Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області, листом від 09 вересня 2015 року № 41/21-23 банківською установою повідомлено, що платежі за номерами № 9, 11. 12, 15 та 81 від 02 вересня 2015 року на загальну суму 1685,00 грн. гривень не проводилися, квитанції є помилковими. За скоєння даної помилки касир притягнута до дисциплінарної відповідальності». Таким чином, встановлені обставини справи свідчать про те, що видання банківських квитанції про начебто проведено оплату послуг, стало внаслідок вини касира банківської установи, яким видано банківські квитанції без фактичної сплати грошових коштів. Отже, доводи відповідача про вину позивача у ненадходженні до УДКС у Дніпропетровській області коштів по квитанціям, які підтверджували оплату за реєстрацію шлюбу в урочистій обстановці, є необґрунтованими.

Також, суди зауважили, що у довідці про результати перевірки зазначено про встановлення порушення під час використання службового приміщення (кімнати) площею 14 кв. м не для здійснення працівниками відділу своїх функцій. У довідці відображено, що у вказаному приміщенні зберігається фотознімальна апаратура, яке начебто передано працівниками відділу на зберігання. За позицією відповідача вказане приміщення використовувалося відділом з метою надання платних послуг, які не передбачені у діяльності відділу реєстрації В той же час, відповідачем не надано доказів зазначеному факту, а саме факту використання приміщення не за цільовим призначенням, а з метою надання платних послуг, які не передбачені у діяльності відділу реєстрації.

Щодо порушень, які зазначені у довідці про результати перевірки, у вигляді порушень під час ведення бланків свідоцтв про державну реєстрацію актів цивільного стану; книг обліку бланків (не пронумеровані); відсутність підписів осіб про отримання бланків, суди зазначили, що такі недоліки в організації роботи відділу не можливо кваліфікувати як порушення позивачем присяги державного службовця. Оскільки, під порушенням присяги слід розуміти скоєння державним службовцем проступку (вчинку) проти інтересів служби, який суперечить покладеним на нього обов`язкам, підриває довіру до нього як до носія влади, що призводить до приниження авторитету державного органу та унеможливлює подальше виконання ним своїх обов`язків.

22. Отже, суди попередніх інстанцій дійшли висновку, що наведені в довідці про результати перевірки факти не дають підстав для висновків про допущення позивачем порушень, які відповідач визначає як порушення присяги державним службовцем.

23. Крім цього, суди зазначили, що обставини щодо оплати за проведення реєстрації шлюбу в урочистій обстановці не до державного бюджету, а спеціалістам відділу за домовленістю з позивачем, як з керівником цього відділу, виходить за межі дослідження обставин у цій справі, оскільки такі обставини можуть свідчити про скоєння посадовими особами кримінального правопорушення, у зв`язку з чим ці обставини перевіряються органами поліції та прокуратури, про що суду надані відповідні докази. На час звільнення позивача і на час розгляду справи судом апеляційної інстанції правоохоронними органами не було встановлено обставин, на які посилається відповідач.

IV. ДОВОДИ КАСАЦІЙНОЇ СКАРГИ

24. Скаржник у своїй касаційній скарзі не погоджується з висновками судів першої та апеляційної інстанцій, вважає їх необґрунтованими та такими, що підлягають скасуванню, оскільки судами неправильно застосовано норми матеріального права та порушено норми процесуального права, що призвело до ухвалення незаконних судових рішень у справі.

25. Зокрема, скаржник зазначив, що проведеною перевіркою встановлено ряд порушень вимог чинного законодавства в діяльності Амур-Нижньодніпровського відділу державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Дніпропетровського міського управління, керівником якого була ОСОБА_1 ., та яка безпосередньо несе відповідальність за діяльність відділу. Характер виявлених порушень, їх кількість, безперечно свідчить про те, що позивач порушила присягу державного службовця.

26. Крім цього, скаржник у касаційній скарзі здійснює виклад обставин та надає їм відповідну оцінку, цитує норми процесуального та матеріального права, а також висловлює свою незгоду із оскаржуваними судовими рішеннями, а також висловлює свою незгоду із оскаржуваними судовими рішеннями про часткове задоволення позовних вимог.

V. ОЦІНКА ВЕРХОВНОГО СУДУ

27. Верховний Суд, переглянувши оскаржувані судові рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги, на підставі встановлених фактичних обставин справи, перевіривши правильність застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального та процесуального права у спірних правовідносинах, у відповідності до ч. 1 ст. 341 КАС України, виходить з наступного.

28. Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

29. Частиною шостою ст. 43 Конституції України громадянам гарантовано захист від незаконного звільнення.

30. Порядок проходження державної служби, особливості дисциплінарної відповідальності державних службовців на момент виникнення спірних правовідносин врегульовано Законом України від 16 грудня 1993 року № 3723-ХІІ «Про державну службу» (далі - Закон № 3723-ХІІ в редакції, чинній на момент прийняття оскаржуваного наказу).

31. Статтею 5 Закону № 3723-ХІІ визначено, що державний службовець повинен: сумлінно виконувати свої службові обов`язки; шанобливо ставитися до громадян, керівників і співробітників, дотримуватися високої культури спілкування; не допускати дій і вчинків, які можуть зашкодити інтересам державної служби чи негативно вплинути на репутацію державного службовця.

32. Основні обов`язки державного службовця закріплені у статті 10 Закону № 3723-ХІІ та передбачають: додержання Конституції України та інших актів законодавства України; забезпечення ефективної роботи та виконання завдань державних органів відповідно до їх компетенції; недопущення порушень прав і свобод людини та громадянина; безпосереднє виконання покладених на них службових обов`язків, своєчасне і точне виконання рішень державних органів чи посадових осіб, розпоряджень і вказівок своїх керівників; збереження державної таємниці, інформації про громадян, що стала їм відома під час виконання обов`язків державної служби, а також іншої інформації, яка згідно з законодавством не підлягає розголошенню; постійне вдосконалення організації своєї роботи і підвищення професійної кваліфікації; сумлінне виконання своїх службових обов`язків, ініціатива і творчість в роботі.

33. Відповідно до ст. 14 Закону № 3723-ХІІ дисциплінарні стягнення застосовуються до державного службовця за невиконання чи неналежне виконання службових обов`язків, перевищення своїх повноважень, порушення обмежень, пов`язаних з проходженням державної служби, а також за порушення правил професійної етики, інший вчинок, який порочить його як державного службовця або дискредитує державний орган, в якому він працює.

До службовців, крім дисциплінарних стягнень, передбачених чинним законодавством про працю України, можуть застосовуватися такі заходи дисциплінарного впливу: попередження про неповну службову відповідність; затримка до одного року у присвоєнні чергового рангу або у призначенні на вищу посаду.

34. За приписами ст. 30 Закону № 3723-ХІІ крім загальних підстав, передбачених Кодексом законів про працю України, державна служба припиняється у разі:

1) порушення умов реалізації права на державну службу (стаття 4 цього Закону);

2) недотримання пов`язаних із проходженням державної служби вимог, передбачених статтями 16 і 16-1 цього Закону;

3) досягнення державним службовцем граничного віку проходження державної служби (стаття 23 цього Закону);

4) відставки державних службовців, які займають посади першої або другої категорії (стаття 31 цього Закону);

5) виявлення або виникнення обставин, що перешкоджають перебуванню державного службовця на державній службі (стаття 12 цього Закону);

6) відмови державного службовця від прийняття або порушення Присяги, передбаченої статтею 17 цього Закону.

35. При цьому, в пункті 6 частини першої статті 30 Закону № 3723-ХІІ визначено не окремий вид відповідальності державних службовців за порушення Присяги, а спеціальну підставу для припинення державної служби, що відбувається у формі звільнення.

36. В силу частини другої статті 17 Закону № 3723-ХІІ присяга державного службовця полягає в обов`язку вірно служити народові України, суворо дотримувати Конституції та законів України, сприяти втіленню їх у життя, зміцнювати їх авторитет, охороняти права, свободи і законні інтереси громадян, з гідністю нести високе звання державного службовця, сумлінно виконувати свої обов`язки.

37. З тексту Присяги слідує, що в основі поведінки державного службовця закладені етичні, правові та службово-дисциплінарні норми поведінки, недодержання яких утворює факт порушення Присяги. Тому, складаючи Присягу, державний службовець покладає на себе не тільки певні службові зобов`язання, але й моральну відповідальність за їх виконання.

38. Присяга має правову природу одностороннього, індивідуального, публічно-правового характеру, конституційного зобов`язання державного службовця.

39. Такий висновок міститься у рішення Конституційного Суду України від 11 березня 2011 року у справі № 2-рп/2011.

40. За такого правового врегулювання порушення Присяги слід розуміти як скоєння державним службовцем проступку (вчинку) проти інтересів служби, який суперечить покладеним на нього обов`язкам, підриває довіру до нього як до носія влади, що призводить до приниження авторитету державного органу та унеможливлює подальше виконання ним своїх обов`язків.

41. Присяга державного службовця передбачає зобов`язання виконувати обов`язки сумлінно.

42. Тобто, порушення Присяги - це несумлінне, недобросовісне виконання обов`язків державного службовця. Про несумлінність дій (бездіяльності) державного службовця свідчить невиконання обов`язків умисно або внаслідок недбалого ставлення до них.

43. За таких обставин, звільнення за порушення Присяги може мати місце лише тоді, коли державний службовець скоїв проступок проти інтересів служби, який суперечить покладеним на нього обов`язкам, підриває довіру до нього як до носія влади, що призводить до приниження державного органу та унеможливлює подальше виконання ним своїх обов`язків.

44. Отже, звільнення за порушення присяги має застосовуватися за конкретні надзвичайно тяжкі проступки, як за фактом їх вчинення, так і за наслідками, до яких вони призводять.

45. Передумовою звільнення державного службовця за вчинення дисциплінарного правопорушення, пов`язаного зі здійсненням службової діяльності, з підстави припинення державної служби за порушення Присяги мають бути порушення, встановлені внаслідок ретельного службового розслідування.

46. При цьому, необхідно враховувати, що наслідком вчинення дисциплінарного правопорушення можуть бути припинення державної служби за порушення Присяги або звільнення, які є санкціями різних рівнів відповідальності і не можуть застосовуватись як альтернативні.

47. Державний службовець, який вчинив дисциплінарний проступок, не може бути звільнений за порушення Присяги, якщо цей проступок не можна кваліфікувати як порушення Присяги.

48. Припинення державної служби за порушення Присяги є найсуворішою санкцією відповідальності державного службовця, який вчинив діяння, несумісне з посадою. Тому рівень юридичних гарантій захисту прав зазначеної особи в процедурах вирішення питань застосування такої відповідальності має бути не меншим, ніж під час звільнення з державної служби за вчинення дисциплінарного правопорушення, з дотриманням порядку та строків притягнення до дисциплінарної відповідальності.

49. Верховний Суд України неодноразово, аналізуючи текст Присяги державних службовців, зазначав, що в основі поведінки державного службовця закладені етичні, правові та службово-дисциплінарні норми поведінки, недодержання яких утворює факт порушення Присяги.

50. Тобто, як порушення Присяги, так і дисциплінарне правопорушення, можуть бути наслідком недодержання, порушення державним службовцем як правових, так і етичних (моральних) засад проходження публічної служби.

51. Отже, припинення державної служби у зв`язку з порушенням Присяги та дисциплінарна відповідальність можуть бути наслідком існування схожих фактичних підстав у разі вчинення достатньо близьких за характером одне до одного дисциплінарного або іншого правопорушень.

52. Однак, вони не є ідентичними, а є заходами різних видів відповідальності.

53. Звільнення за порушення Присяги може мати місце лише тоді, коли державний службовець скоїв проступок проти інтересів служби, який суперечить покладеним на нього обов`язкам, підриває довіру до нього як до носія влади, що призводить до приниження державного органу та унеможливлює подальше виконання ним своїх обов`язків.

54. Державний службовець, який вчинив дисциплінарний проступок, не може бути звільнений за порушення Присяги, якщо цей проступок не можна кваліфікувати як порушення Присяги.

55. Водночас, Головне територіальне управління юстиції у Дніпропетровській області кваліфікуючи дії ОСОБА_1 як порушення Присяги, не конкретизували вчинення позивачем порушення, не навели відповідні мотиви який проступок можна кваліфікувати саме як порушення Присяги, а не як дисциплінарне правопорушення.

56. Постановою Кабінету Міністрів України № 950 від 13 червня 2000 року затверджено Порядок проведення службових розслідувань стосовно осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування (далі - Порядок № 950), абзацом другим пункту 1 якого передбачено, що стосовно осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, може бути проведено службове розслідування: у разі невиконання або неналежного виконання ними службових обов`язків, перевищення своїх повноважень, що призвело до людських жертв або заподіяло значну матеріальну чи моральну шкоду громадянинові, державі, підприємству, установі, організації чи об`єднанню громадян.

57. Пунктами 7, 10 Порядку № 950 обумовлено, що особа, уповноважена на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, стосовно якої проводиться службове розслідування, має право: отримувати інформацію про підстави проведення такого розслідування; надавати усні або письмові пояснення, робити заяви, подавати документи, які мають значення для проведення службового розслідування; звертатися з клопотанням про опитування інших осіб, яким відомі обставини, що досліджуються під час проведення службового розслідування, а також про залучення до матеріалів розслідування додаткових документів, видань, інших матеріальних носіїв інформації стосовно предмета службового розслідування; подавати у письмовій формі зауваження щодо проведення службового розслідування, дій або бездіяльності осіб, які його проводять; звертатися з обґрунтованим клопотанням у письмовій формі до керівника органу державної влади, який приймає рішення щодо складу комісії з проведення службового розслідування, про виведення з її складу осіб, які особисто заінтересовані в результатах такого розслідування. Про прийняте за результатами розгляду клопотання рішення письмово повідомляється особа, уповноважена на виконання функцій держави або місцевого самоврядування.

За результатами розгляду керівник органу державної влади (посадова особа), який прийняв рішення щодо проведення службового розслідування, приймає в десятиденний термін з дати надходження акта службового розслідування відповідне рішення, з яким ознайомлюється особа, стосовно якої проводилося службове розслідування. За матеріалами службового розслідування особа, уповноважена на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, може бути притягнута до відповідальності згідно із законодавством.

58. Враховуючи наведені норми законодавства щодо порядку притягнення державних службовців до відповідальності за дисциплінарні проступки, слід дійти висновку, що дисциплінарне провадження передбачає порушення дисциплінарної справи, розслідування обставин проступку, прийняття рішення за наслідками такого розгляду.

59. З оскаржуваного наказу від 05 листопада 2015 року № 3839-к «Про звільнення ОСОБА_1 » слідує, що відповідачем не обґрунтовано, належним чином, підстави застосування крайнього заходу відповідальності державного службовця. Крім цього, не наведено й мотивів неможливості застосування будь-якого іншого, менш суворого дисциплінарного стягнення, що свідчить про незаконність оскаржуваного наказу.

60. Аналіз положень Порядку № 950 та встановлених судами попередніх інстанцій обставини справи, дає підстави для висновку, що суть порушення позивачем Присяги державного службовця підпадає під ознаки підстав для проведення службового розслідування, перелічених у пункті 1 Порядку № 950.

61. Колегія суддів погоджується з висновками судів попередніх інстанцій про звільнення позивача без достатніх на це підстав.

62. Верховний Суд констатує, що недотримання відповідачем процедури звільнення (непроведення службового розслідування) та необґрунтованість наказу про вчинення позивачем порушення Присяги, призвело до обмеження рівня юридичних гарантій захисту прав позивача в процесі застосування до нього такого виду відповідальності.

63. Суд наголошує, що звільнення за порушення Присяги є найсуворішою санкцією відповідальності, а відтак вчинення проступку, у межах спірних правовідносин, необхідно встановлювати в ході службового розслідування.

64. За таких обставин і правового врегулювання, Верховний Суд погоджується з висновками судів попередніх інстанцій про протиправність наказу про звільнення ОСОБА_1 з посади начальника Амур-Нижньодніпровського відділу державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Дніпропетровського міського управління юстиції з підстав порушення нею Присяги державного службовця.

65. Крім цього, колегія суддів наголошує, що до повноважень Верховного Суду не входить дослідження доказів, встановлення фактичних обставин справи або їх переоцінка, тобто об`єктом перегляду касаційним судом є виключно питання застосування права.

66. Відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини (рішення у справах «Пономарьов проти України», «Рябих проти Росії», «Нєлюбін проти Росії»), повноваження вищих судових органів стосовно перегляду мають реалізовуватися для виправлення судових помилок та недоліків судочинства, але не для здійснення нового судового розгляду, перегляд не повинен фактично підміняти собою апеляцію, а сама можливість існування двох точок зору на один предмет не є підставою для нового розгляду. Повноваження вищих судів щодо скасування чи зміни тих судових рішень, які вступили в законну силу та підлягають виконанню, мають використовуватися для виправлення фундаментальних порушень.

67. Європейський суд з прав людини в рішенні у справі «Серявін та інші проти України» зазначив, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.

68. Оцінюючи доводи касаційної скарги, колегія суддів зазначає, що ці доводи були ретельно перевірені та проаналізовані судами першої та апеляційної інстанції під час розгляду та ухвалення оскаржуваних судових рішень, та їм була надана належна правова оцінка, жодних нових аргументів, які б доводили порушення судами попередніх інстанцій норм матеріального або процесуального права, у касаційній скарзі не наведено.

69. Враховуючи наведене, Суд не встановив неправильного застосування норм матеріального права або порушень норм процесуального права при ухваленні судових рішень і погоджується з висновками судів першої та апеляційної інстанції у справі про часткове задоволення позовних вимог.

70. Згідно ч. 1 ст. 350 КАС України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанцій не допустили неправильного застосування норм матеріального права або порушень норм процесуального права при ухваленні судових рішень чи вчиненні процесуальних дій.

71. З огляду на викладене, висновки судів попередніх інстанцій є правильними, обґрунтованими, відповідають нормам матеріального та процесуального права, підстави для скасування чи зміни оскаржуваних судових рішень відсутні.

72. Оскільки Суд залишає в силі рішення судів першої та апеляційної інстанцій, то відповідно до ст. 139 КАС України судові витрати не підлягають новому розподілу.

На підставі викладеного, керуючись ст. 341, 345, 350, 355, 356, 359 КАС України, Суд

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області залишити без задоволення.

Постанову Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 01 листопада 2016 року та ухвалу Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 02 лютого 2017 року у справі № 804/16283/15 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Суддя-доповідач М. М. Яковенко

Судді І. В. Дашутін

О. О. Шишов