Справа № 320/3997/19
Суддя: Дудін С.О.
Дата ухвалення: 2019-11-28 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
28 листопада 2019 року справа №320/3997/19
Київський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Дудіна С.О., розглянув у порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області про визнання неправомірними дій та зобов`язання вчинити певні дії,

Суть спору: до Київського окружного адміністративного суду звернувся ОСОБА_1 з позовом до Кагарлицького об`єднаного управління Пенсійного фонду України Київської області, у якому позивач просить суд:

- визнати неправомірними дії Кагарлицького об`єднаного управління Пенсійного фонду України Київської області щодо відмови ОСОБА_1 у перерахунку пенсії з інвалідності, обчисленої з п`ятикратного розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня відповідного року;

- зобов`язати Кагарлицьке об`єднане управління Пенсійного фонду України Київської області за матеріалами пенсійної справи провести перерахунок та виплату ОСОБА_1 пенсії, обчисленої з п`ятикратного розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня відповідного року відповідно до ст.ст.49, 50, ч.3 ст.59, ст.60 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" в розмірі 14196,44 грн., та виплатити різницю між належною до сплати сумою пенсії та фактично виплаченою сумою пенсії з 25.04.2019.

Обґрунтовуючи свої вимоги, позивач зазначив, що він є учасником ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, інвалідом другої групи та отримує пенсію по інвалідності відповідно до Закону України Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи (діла Закон №796).

Позивач повідомив, що після прийняття Конституційним Судом України рішення від 25.04.2019 №1-р(ІІ) 2019 він звернувся до Кагарлицького об`єднаного управління Пенсійного фонду України Київської області із заявою про здійснення перерахунку та виплати йому пенсії відповідно до частини третьої статті 59 Закону №796, однак відповідачем було відмовлено у вчиненні таких дій, що стало підставою для звернення до суду.

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 30.07.2019 відкрито провадження в адміністративній справі та вирішено здійснювати розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами.

Відповідач, заперечуючи проти позовних вимог, зазначив про те, що 01.07.2019 Кагарлицьким об`єднаним управлінням Пенсійного фонду України Київської області було проведено перерахунок пенсії позивача відповідно до пункту 9-1 Постанови Кабінету Міністрів України від 23.11.2011 №1210 «Про підвищення рівня соціального захисту громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» із застосуванням середньої заробітної плати в Україні, з якої сплачені страхові внески та яка визначається як середній показник за 2014- 2016 роки, що складала 4404,35 грн.

Так, розмір пенсії позивача з 01.07.2019 становить 9879,11 грн., що відповідає вимогам чинного законодавства.

Усною ухвалою суду від 29.08.2019, проголошеною без виходу до нарадчої кімнати, із занесенням до протоколу судового засідання, замінено відповідача Кагарлицьке об`єднане управління Пенсійного фонду України Київської області, на правонаступника Головне управління Пенсійного фонду України у Київській області.

Присутній у судових засіданнях 29.08.2019 та 10.09.2019 позивач позовні вимоги підтримав у повному обсязі та просив суд позов задовольнити.

Присутній у судових засіданнях 29.08.2019 та 10.09.2019 представник відповідача проти позовних вимог заперечував та просив суд відмовити у задоволенні позову.

Присутні у судовому засіданні 10.09.2019 позивач та представник відповідача заявили клопотання про здійснення подальшого розгляду справи у порядку письмового провадження.

Відповідно до частини третьої статті 194 Кодексу адміністративного судочинства України учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження на підставі наявних у суду матеріалів.

Усною ухвалою суду від 10.09.2019, постановленою без виходу до нарадчої кімнати із занесенням до протоколу судового засідання, було вирішено здійснювати подальший розгляд справи в порядку письмового провадження.

Дослідивши матеріали справи та оцінивши докази, які є у справі, суд

в с т а н о в и в:
ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є громадянином України, про що свідчить паспорт серії НОМЕР_1 , виданий Алчевським МВ УМВС України в Луганській області 05.04.2000 (а.с.18-19).

Позивач має статус особи, яка постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи (категорія № 1), що підтверджується посвідченням серії НОМЕР_2 , виданим 05.04.2013, та відповідно до вкладки до нього № НОМЕР_3 та є учасником ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС (а.с.20).

Відповідно до посвідчення серії НОМЕР_4 , виданим Управлінням праці та соціального захисту населення Алчевської міської ради 22.04.2014, позивач має статус інваліда війни 2 групи (а.с.20).

Позивач знаходиться на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України у Київській області (Миронівський район) і отримує пенсію по інвалідності (в розмірі відшкодування фактичних збитків), про що свідчить довідка Миронівського відділу обслуговування громадян (сервісний центр) Головного управління ПФУ у Київській областві від 23.08.2019 №242/102-19 (а. с. 37).

Судом встановлено, що позивач звернувся до Кагарлицького об`єднаного управління Пенсійного фонду України Київської області із заявою від 24.05.2019, у якій, посилаючись на рішення Конституційного Суду України від 25.04.2019 №1-р(ІІ)2019, просив провести з 26.04.2019 перерахунок та виплату пенсії, обчисленої з п`ятикратного розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня відповідного року у відповідності до частини третьої статті 59 Закону №796 та пункту 9-1 Порядку обчислення пенсій особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 23.11.2011 №1210 (а.с.10-11).

Кагарлицьке об`єднане управління Пенсійного фонду України у Київській області листом від 11.06.2019 №112/Я-02 повідомило позивачу про те, що рішення Конституційного Суду України від 25.04.2019 №1-р(ІІ)2019 не містить положень щодо порядку його виконання, у зв`язку з чим особи, на яких поширюється дія частини третьої статті 59 Закону №796, набудуть право на обчислення розміру пенсії відповідно до цієї норми після внесення відповідних змін до Закону та пункту 9-1 Кабінету Міністрів України №1210 від 23.11.2011 (а.с.12).

Не погоджуючись з такою позицією відповідача, позивач звернувся до суду з вимогою про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії, з приводу чого суд зазначає таке.

Основні положення щодо реалізації конституційного права громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, на охорону їх життя і здоров`я та єдиний порядок соціального захисту потерпілого населення визначає Закон №796.

Порядок призначення пенсій військовослужбовцям, які брали участь у ліквідації наслідків Чорнобильської катастрофи врегульовано статтею 59 Закону №796, частиною третьою якої (в редакції з 01.10.2017) передбачено, що особам, які брали участь у ліквідації наслідків Чорнобильської катастрофи, інших ядерних аварій та випробувань, у військових навчаннях із застосуванням ядерної зброї під час проходження дійсної строкової служби і внаслідок цього стали особами з інвалідністю, пенсія по інвалідності обчислюється відповідно до цього Закону або за бажанням таких осіб - з п`ятикратного розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня відповідного року.

25 квітня 2019 року Конституційним Судом України ухвалено рішення від 25.04.2019 № 1-р(II)/2019 у справі N 3-14/2019(402/19, 1737/19) за конституційними скаргами ОСОБА_2 та ОСОБА_3 щодо відповідності Конституції України (конституційності) положень частини третьої статті 59 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", відповідно до якого Конституційний Суд України вирішив:

1. Визнати таким, що не відповідає Конституції України (є неконституційним), словосполучення "дійсної строкової", яке міститься у положеннях частини третьої статті 59 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" від 28 лютого 1991 року N796-XII зі змінами, за якими визначення розміру відшкодування заподіяної внаслідок ліквідації аварії на Чорнобильській АЕС шкоди при обчисленні пенсії виходячи з п`ятикратного розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня відповідного року, поширюються лише на категорію військовослужбовців, які брали участь у ліквідації наслідків Чорнобильської катастрофи під час проходження дійсної строкової служби і внаслідок цього стали особами з інвалідністю.

2. Словосполучення "дійсної строкової", що міститься в положеннях частини третьої статті 59 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" від 28 лютого 1991 року N 796-XII зі змінами, за якими визначення розміру відшкодування заподіяної внаслідок ліквідації аварії на Чорнобильській АЕС шкоди при обчисленні пенсії виходячи з п`ятикратного розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня відповідного року, поширюються лише на категорію військовослужбовців, які брали участь у ліквідації наслідків Чорнобильської катастрофи під час проходження дійсної строкової служби і внаслідок цього стали особами з інвалідністю, визнане неконституційним, втрачає чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України цього Рішення.

3. Рішення Конституційного Суду України є обов`язковим, остаточним та таким, що не може бути оскаржено..

Конституційний Суд України у пункті 2.2. мотивувальної частини вказаного рішення, проаналізувавши матеріали конституційних скарг ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , положення законів України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей", "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб", Закону та прийнятих на його виконання підзаконних актів, дійшов висновку, що військовослужбовці строкової служби, пенсія яким призначається за частиною третьою статті 59 Закону та обчислюється з п`ятикратного розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня відповідного року, в окремих випадках мають вищий рівень соціального захисту, оскільки розмір їх соціального забезпечення є значно більшим порівняно з іншими категоріями військовослужбовців (у тому числі військовозобов`язані під час участі у військових зборах), які брали безпосередню участь у ліквідації аварії на Чорнобильській АЕС та її наслідків.

Як вказує Конституційний Суд України, військовослужбовці, які постраждали під час ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС при виконанні військового обов`язку, мають різний рівень соціального забезпечення. Такий підхід законодавця до визначення рівня соціального забезпечення вказаних категорій осіб не відповідає принципу справедливості та є порушенням конституційного принципу рівності.

Таким чином, на думку Конституційного Суду України, законодавець не забезпечив певні категорії військовослужбовців, які виконують конституційно значущі функції щодо захисту Вітчизни, особливими умовами соціального захисту, обсяг яких має передбачати гідні умови їх життя й повне відшкодування заподіяної шкоди, чим порушив сутність конституційного права на соціальний захист, конституційні гарантії щодо безумовного забезпечення належного рівня їх соціального захисту.

З огляду на наведене, Конституційний Суд України дійшов висновку, що положення частини третьої статті 59 Закону щодо визначення розміру відшкодування заподіяної внаслідок ліквідації аварії на Чорнобильській АЕС шкоди при обчисленні пенсії виходячи з п`ятикратного розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня відповідного року, що поширюються лише на категорію військовослужбовців, які брали участь у ліквідації наслідків Чорнобильської катастрофи під час проходження дійсної строкової служби і внаслідок цього стали особами з інвалідністю, є такими, що суперечать Конституції України.

Отже, відповідно до рішення Конституційного Суду України від 25.04.2019 № 1-р(II)/2019 військовослужбовці, які постраждали під час ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС при виконанні військового обов`язку, в тому числі військовозобов`язані, які призивалися на військові збори, мають однаковий рівень соціального забезпечення, що відповідає принципу справедливості та конституційному принципу рівності.

Таким чином, після прийняття Конституційним Судом України рішення від 25.04.2019 №1-р (ІІ)/2019 дія статті 59 Закону №796 стала поширюватись на осіб, які відповідають таким критеріям:

1) особа має статус особи з інвалідністю;

2) особа отримала статус особи з інвалідністю виключно внаслідок участі у ліквідації наслідків Чорнобильської катастрофи, або інших ядерних аварій та випробувань, або у військових навчаннях із застосуванням ядерної зброї;

3) особа брала участь у ліквідації відповідних наслідків та військових навчаннях під час проходження служби.

При цьому, суд звертає увагу на те, що згідно з положеннями частин першої та другої статті 152 Конституції України закони та інші акти за рішенням Конституційного Суду України визнаються неконституційними повністю чи в окремій частині, якщо вони не відповідають Конституції України або якщо була порушена встановлена Конституцією України процедура їх розгляду, ухвалення або набрання ними чинності.

Закони, інші акти або їх окремі положення, що визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України рішення про їх неконституційність, якщо інше не встановлено самим рішенням, але не раніше дня його ухвалення.
Відповідно до частини першої статті 91 Закону України "Про Конституційний Суд України" від 13.07.2017 №2136-VIII закони, інші акти або їх окремі положення, що визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом рішення про їх неконституційність, якщо інше не встановлено самим рішенням, але не раніше дня його ухвалення.

Конституційний Суд України у своєму рішенні №1-р(ІІ)/2019 від 25 квітня 2019 року скористався правом встановлення порядку його виконання в частині, що стосується застосування положень частини третьої статті 59 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" від 28 лютого 1991 року №796-XII зі змінами, зазначивши у пункті 2 свого рішення, що словосполучення "дійсної строкової", що міститься в положеннях частини третьої статті 59 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" від 28 лютого 1991 року №796-XII зі змінами, визнане неконституційним, втрачає чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України цього Рішення.
Отже, саме з 25 квітня 2019 року положення частини третьої статті 59 Закону №796-XII мають застосовуватись з урахуванням висновків Конституційного Суду України, викладених у рішенні №1-р(ІІ)/2019 від 25 квітня 2019 року.

Як вбачається з військового квитка НОМЕР_5 від 13.04.1981 (а.с.59), довідки Галузевого державного архіву Міністерства оборони України від 02.08.2000 №51/1-1076 (а.с.65) та довідки Алчевського об`єднаного військового комісаріату Луганської області від 13.12.2012 №137 (а.с.42), позивач у період з 20.06.1986 по 07.08.1986 виконував завдання уряду по ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС в зоні №3 від військової частини НОМЕР_6 .

При цьому, матеріали справи свідчать про те, що позивач отримав ІІ групу інвалідності саме внаслідок його участі у ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС.

Таким чином, позивач, перебуваючи у складі військової частини НОМЕР_6 у період з 20.06.1986 по 07.08.1986, брав участь у ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС, та отримав у зв`язку з цим інвалідність, що свідчить про те, що ОСОБА_1 належить до числа осіб, на яких поширюється дія статті 59 Закону №796.

У зв`язку з цим, позивач має право на перерахунок його пенсії виходячи з п`ятикратного розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня відповідного року, починаючи з 25.04.2019.

Кагарлицьке об`єднане управління Пенсійного фонду України Київської області, відмовляючи позивачу у здійсненні перерахунку пенсії відповідно частини третьої статті 59 Закону №796, у листі від 11.06.2019 №112/Я-02 повідомило позивачу про те, що рішення Конституційного Суду України від 25.04.2019 №1-р(ІІ)2019 не містить положень щодо порядку його виконання, внаслідок чого право на обчислення пенсії у відповідному розміру позивач набуде після внесення змін до статті 59 Закону №796 та пункту 9-1 постанови Кабінету Міністрів України від 23.11.2011 №1210.

Однак, суд зазначає, що наявність або відсутність змін до постанови Кабінету Міністрів України від 23.11.2011 №1210 жодним чином не впливає на право позивача на отримання з 25.04.2019 пенсії, обчисленої з п`ятикратного розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня відповідного року на підставі частини третьої статті 59 Закону №796, оскільки таке право безпосередньо закріплено законом.

Водночас відсутність роз`яснень щодо застосування норми закону, яка визнана неконституційною, як і відсутність підзаконних нормативно - правових актів, що визначають механізм її реалізації, не може вважатися правомірною підставою для відмови особі в реалізації права, безпосередньо передбаченого законом.

У зв`язку з цим, суд вважає, що Кагарлицьке об`єднане управління Пенсійного фонду України Київської області протиправно відмовило позивачеві у перерахунку пенсії по інвалідності з 25.04.2019 відповідно до статті 59 Закону №796.

У позовній заяві позивач наголосив на тому, що 01.07.2019 Кагарлицьким об`єднаним управлінням Пенсійного фонду України Київської області було неправильно визначений розмір пенсії позивача.

Так, на думку позивача, розмір його пенсії з 25.04.2019 мав становити 13142,24 грн., а з 01.07.2019 року 14196,44 грн.

В свою чергу, відповідач у відзиві на позовну заяву зазначив, що 01.07.2019 ним було проведено перерахунок пенсії позивача відповідно до пункту 9-1 Постанови Кабінету Міністрів України від 23.11.2011 №1210 «Про підвищення рівня соціального захисту громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», а розмір пенсії позивача з 25.04.2019 становить 9264,05 грн., з 01.07.2019 9879,11 грн., з приводу чого суд зазначає таке.

Відповідно до частини третьої статті 54 Закону №796 умови, порядок призначення та мінімальні розміри пенсії по інвалідності, що настала внаслідок каліцтва чи захворювання, і пенсії у зв`язку з втратою годувальника внаслідок Чорнобильської катастрофи визначаються актами Кабінету Міністрів України з відповідних питань.

Водночас, зі змісту Закону №796 також слідує, що до сфери повноважень Кабінету Міністрів України не віднесено вирішення питань з приводу затвердження умов та порядку призначення і виплати розміру пенсій, запровадженого частиною третьою статті 59 цього Закону у сумі п`ятикратного розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня відповідного року, оскільки зазначеною нормою розмір пенсії по інвалідності чітко встановлений та право на його визначення в іншому розмірі Кабінету Міністрів України делеговано не було.

Натомість, пунктом 9-1 Порядку №1210 визначено порядок обрахунку пенсії, передбаченої частиною третьою статті 59 Закону України N796, зокрема затверджено формулу обрахунку п`ятикратного розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня відповідного року для виплати пенсії військовозобов`язаним, призваним на військові збори.

Так, відповідно до пункту 9-1 Порядку № 1210 (в редакції від 01.10.2017) за бажанням осіб, які брали участь у ліквідації наслідків Чорнобильської катастрофи, інших ядерних аварій та випробувань, військових навчаннях із застосуванням ядерної зброї під час проходження дійсної строкової служби та внаслідок цього стали особами з інвалідністю, пенсія по інвалідності обчислюється з п`ятикратного розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня відповідного року, за формулою:

П=Зс х Кзс х Кв/100%,

де П - розмір пенсії;

Зс - середня заробітна плата (дохід) в Україні, з якої сплачено страхові внески, визначається як середній показник за 2014, 2015 та 2016 роки;

Кзс - середньомісячний коефіцієнт заробітної плати, який враховується під час обчислення пенсії;

Кв - розмір відшкодування фактичних збитків (у відсотках).

Середньомісячний коефіцієнт заробітної плати, який враховується під час обчислення пенсії (Кзс), визначається за формулою:

Кзс=Зп(мін) х 5/Зс1,

де Зп(мін) - розмір мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня відповідного року;

Зс1 - середня заробітна плата (дохід) в середньому на одну застраховану особу в цілому по Україні, з якої сплачено страхові внески за рік, що передує відповідному року.

Розмір відшкодування фактичних збитків (Кв) визначається як відсоток втрати працездатності, визначений органами медико-соціальної експертизи.

У разі зміни розміру мінімальної заробітної плати проводиться перерахунок зазначених пенсій виходячи з розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня відповідного року.

26.06.2019 Кабінетом Міністрів України було прийнято постанову №543 «Про внесення змін до деяких постанов Кабінету Міністрів України», якою пункт 9-1 Порядку №1210 викладено у новій редакції: «За бажанням військовослужбовців, зокрема військовозобов`язаних, призваних на військові збори, які брали участь у ліквідації наслідків Чорнобильської катастрофи, інших ядерних аварій та випробувань, військових навчаннях із застосуванням ядерної зброї під час проходження військової служби (військових зборів) і внаслідок цього стали особами з інвалідністю, пенсія по інвалідності обчислюється з п`ятикратного розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня відповідного року, за формулою».

Вказана постанова набрала чинності 01.07.2019.

За змістом формули, приведеної в пункті 9-1 Порядку №1210 Кабінет Міністрів України при обчисленні п`ятикратного розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня відповідного року запровадив застосування таких показників, як: Зс - середня заробітна плата (дохід) в Україні, з якої сплачено страхові внески, визначається як середній показник за 2014, 2015 та 2016 роки; Кзс - середньомісячний коефіцієнт заробітної плати, який враховується під час обчислення пенсії; Кв - розмір відшкодування фактичних збитків (у відсотках); Зс 1 - середня заробітна плата (дохід) в середньому на одну застраховану особу в цілому по Україні, з якої сплачено страхові внески за рік, що передує відповідному року.

Внаслідок застосування перелічених показників, запроваджених обумовленим пунктом Порядку №1210, розмір пенсії є меншим від розміру, визначеного частини статті 59 Закону України №796, який згідно положень обумовленої норми Закону повинен обрахований з п`ятикратного розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня відповідного року.

При цьому, статтею 59 Закону №796 не передбачає можливості коригування, визначеного законом розміру пенсії визначеної з п`ятикратного розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня відповідного року, на показники, запроваджені пунктом 9-1 Порядку №1210.

Таким чином, положення пункту 9-1 Порядку №1210 щодо порядку обрахунку п`ятикратного розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня відповідного року за своєю суттю та змістом суперечать частині третій статті 59 Закону №796.

Юридична сила закону, як основного джерела права та його місце в системі нормативно-правових актів закріплені в Конституції України.

Однією з ознак, яка відрізняє закон від інших нормативно-правових актів, є прийняття його вищим представницьким органом державної влади. Пунктом 3 частини першої статті 85 Конституції України закріплено, що прийняття законів належить до повноважень Верховної Ради України.

Відповідно до Рішення Конституційного Суду України від 17 жовтня 2002 року №17-рп/2002 у справі № 1-6/2002 (щодо повноважності Верховної Ради України) Верховна Рада України є єдиним органом законодавчої влади в Україні. Визначення Верховної Ради України єдиним органом законодавчої влади означає, що жоден інший орган державної влади не уповноважений приймати закони. Верховна Рада України здійснює законодавчу владу самостійно, без участі інших органів.

Ще однією ознакою, яка відрізняє закон від інших нормативно-правових актів, є критерій регулювання найбільш важливих суспільних відносин. Статтею 92 Конституції України визначено коло питань (суспільних відносин), які можуть бути врегульовані виключно законами України.

За змістом пункту 6 частини першої статті 92 Конституції України, виключно законами України визначаються основи соціального захисту, форми і види пенсійного забезпечення.

Вища юридична норма закону полягає також у тому, що всі підзаконні нормативно-правові акти приймаються на основі законів та за своїм змістом не повинні суперечити їм.

Підпорядкованість таких актів законам закріплена у положеннях Конституції України.

Згідно з частиною третьою статті 113 Конституції України Кабінет Міністрів України у своїй діяльності керується цією Конституцією та законами України, а також указами Президента України та постановами Верховної Ради України, прийнятими відповідно до Конституції та законів України.

Отже, у випадку суперечності норм підзаконного акта нормам закону слід застосовувати норми закону, оскільки він має вищу юридичну силу.

Відповідно до частини другої та третьої статті 7 Кодексу адміністративного судочинства України суд застосовує інші правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, у межах повноважень та у спосіб, визначені Конституцією та законами України.

У разі невідповідності правового акта Конституції України, закону України, міжнародному договору, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України, або іншому правовому акту суд застосовує правовий акт, який має вищу юридичну силу, або положення відповідного міжнародного договору України.

Таким чином, при наявності колізії між нормами Закону Украйни №796 та приписами Порядку №1210 варто виходити із частини 3 статті 7 КАС України та Постанови Пленуму Верховного Суду України від 01.11.1996 р. № 9 "Про застосування Конституції України при здійсненні правосуддя".

Так, у роз`ясненні Пленуму Верховного Суду України, яке міститься в Постанові від 01.11.1996 р. № 9 "Про застосування Конституції України при здійсненні правосуддя" (пункт 5) зазначено, що судам необхідно виходити з того, що нормативно-правові акти будь-якого державного чи іншого органу, зокрема постанови і розпорядження Кабінету Міністрів України, накази та інструкції міністерств і відомств, підлягають оцінці на відповідність як Конституції, так і закону. Якщо при розгляді справи буде встановлено, що нормативно-правовий акт, який підлягав застосуванню, не відповідає чи суперечить законові, суд зобов`язаний застосувати закон, який регулює ці правовідносини.

З урахуванням вищевикладеного, суд дійшов висновку щодо необхідності застосування до спірних правовідносин положень нормативного акта, який має вищу юридичну силу, а зокрема частини третьої статті 59 Закону №796, яка передбачає право особи на отримання пенсії саме з п`ятикратного розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня відповідного року.

Суд звертає увагу, що положення частини третьої статті 59 Закону №796, на відміну від приписів п.9-1 Порядку №1210, не містять будь-яких застережень щодо врахування інших показників при обчисленні пенсії, а тому застосування формули обчислення пенсії згідно п.9-1 Порядку №1210 суд вважає неправомірним.

Отже, при здійсненні відповідних нарахувань та виплати пенсії позивачу не підлягає застосуванню формула, визначена пунктом 9-1 Порядку №1210.

Відповідно до статті 8 Закону України «Про Державний бюджет України на 2019 рік» мінімальна заробітна плата з 1 січня 2019 року установлена у місячному розмірі на рівні 4173 грн., у зв`язку з чим розмір належної позивачеві пенсії по інвалідності дорівнює 20865,00 грн. (4173,00 грн. х 5).

Як вбачається з довідки від 23.08.2019 №242/102-19, виданої Миронівським відділом обслуговування громадян (сервісний центр) Управління обслуговування громадян Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області, розмір пенсії позивача за лютий липень 2019 року є таким: 4499,76 грн. лютий 2019 року; 5089,91 грн. щомісячно з березня по червень 2019 року; 9879,11 грн. липень 2019 року (а.с.37).

Отже, матеріали справи свідчать про те, що розрахунок пенсії позивача був здійснений з 01.07.2019 відповідно до формули, вказаної у Порядку №1210, що суперечить вимогам статті 59 Закону №796.

За таких обставин, суд визнає обґрунтованою та такою, що підлягає задоволенню, вимогу позивача про визнання протиправними дій Кагарлицького об`єднаного управління Пенсійного фонду України Київської області щодо відмови у перерахунку та виплаті ОСОБА_1 пенсії по інвалідності, обчисленої з п`ятикратного розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 01 січня відповідного року, відповідно до частини третьої статті 59 Закону України Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, починаючи з 25 квітня 2019 року.

Щодо позовної вимоги про зобов`язання відповідача провести перерахунок та виплату ОСОБА_1 пенсії, обчисленої з п`ятикратного розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня відповідного року відповідно до ст.ст.49,50, ч.3 ст.59, ст.60 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" в розмірі 14196,44 грн., та виплатити різницю між належної до сплати суми пенсії та фактично виплаченої суми пенсії з 25.04.2019, суд зазначає таке.

Згідно з Рекомендацією № R (80) 2 комітету Міністрів державам-членам стосовно реалізації адміністративними органами влади дискреційних повноважень, прийнятою Комітетом Міністрів Ради Європи 11 травня 1980 року на 316-й нараді заступників міністрів, під дискреційним повноваженням слід розуміти повноваження, яке адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду - тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин.

Згідно з пунктом 1.6 Методології проведення антикорупційної експертизи, затвердженої Наказом Міністерства юстиції України від 24.04.2017 № 1395/5, дискреційні повноваження - це сукупність прав та обов`язків органів державної влади та місцевого самоврядування, осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, що надають можливість на власний розсуд визначити повністю або частково вид і зміст управлінського рішення, яке приймається, або можливість вибору на власний розсуд одного з декількох варіантів управлінських рішень, передбачених нормативно-правовим актом, проектом нормативно-правового акта.

Таким чином, дискреція - це елемент управлінської діяльності. Вона пов`язана з владними повноваженнями і їх носіями - органами державної влади та місцевого самоврядування, їх посадовими і службовими особами. Дискрецію не можна ототожнювати тільки з формалізованими повноваженнями - вона характеризується відсутністю однозначного нормативного регулювання дій суб`єкта. Він не може ухилятися від реалізації своєї компетенції, але і не має права виходити за її межі.

Тобто дискреційні повноваження - це законодавчо встановлена компетенція владних суб`єктів, яка визначає ступінь самостійності її реалізації з урахуванням принципу верховенства права; ці повноваження полягають в застосуванні суб`єктами адміністративного розсуду при здійсненні дій і прийнятті рішень.

Отже, у разі відсутності у суб`єкта владних повноважень законодавчо закріпленого права адміністративного розсуду при вчиненні дій/прийнятті рішення, та встановлення у судовому порядку факту протиправної поведінки відповідача, зобов`язання судом суб`єкта владних повноважень прийняти рішення конкретного змісту не можна вважати втручанням у дискреційні повноваження, адже саме такий спосіб захисту порушеного права є найбільш ефективним та направлений на недопущення свавілля в органах влади.

Відповідно до пункту 4 частини другої статті 245 Кодексу адміністративного судочинства України у разі задоволення позову суд може прийняти рішення про визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії.

Частиною четвертою статті 245 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що у випадку, визначеному пунктом 4 частини другої цієї статті, суд може зобов`язати відповідача - суб`єкта владних повноважень прийняти рішення на користь позивача, якщо для його прийняття виконано всі умови, визначені законом, і прийняття такого рішення не передбачає права суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд.

У випадку, якщо прийняття рішення на користь позивача передбачає право суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд, суд зобов`язує суб`єкта владних повноважень вирішити питання, щодо якого звернувся позивач, з урахуванням його правової оцінки, наданої судом у рішенні.

Оскільки відповідач неправомірно відмовив позивачу у здійсненні перерахунку пенсії відповідно до частини третьої статті 59 Закону №796, право на отримання якої позивач набув з 25.04.2019, та приймаючи до уваги те, що вказана норма чітко визначає розмір пенсії без можливості здійснення довільного тлумачення, суд вважає, що у даному випадку у відповідача відсутня дискреція як можливість вибору на власний розсуд одного з декількох варіантів управлінських рішень.

У зв`язку з цим, суд вважає за необхідне зобов`язати відповідача здійснити перерахунок та виплату ОСОБА_1 пенсії по інвалідності, обчисленої з п`ятикратного розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 01 січня відповідного року, відповідно до частини третьої статті 59 Закону №796, починаючи з 25 квітня 2019 року, з урахуванням вже виплачених сум.

При цьому, розмір пенсії має визначатися відповідачем саме на підставі положень частини третьої статті 59 Закону №796, без урахування встановленої Порядком №1210 формули, внаслідок чого розмір належної до виплати пенсії має бути вище за вказаний в прохальній частині позовної заяви, а тому на підставі частини другою статті 9 КАС України вважає за необхідне вийти за межі позовних вимог.

Так, згідно із зазначеною нормою суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Стосовно позовних вимог про зобов`язання відповідача провести перерахунок пенсії відповідно до статей 49, 50 та 60 Закону №796 суд зазначає, що позовна заява не містить відповідного мотивування цих вимог, а спірні правовідносини виникли за результатом розгляду органом ПФУ звернення позивача, у якому містилося прохання здійснити перерахунок пенсії саме на підставі частини третьої статті 59 Закону №796, внаслідок чого дана справа стосується виключно застосування положень цієї норми.

Водночас, керуючись закріпленим статтею 9 КАС України принципом офіційного з`ясування обставин у справі, суд зазначає таке.

Відповідно до статті 49 Закону №796 пенсії особам, віднесеним до категорій 1, 2, 3, 4, встановлюються у вигляді: а) державної пенсії; б) додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров`ю, яка призначається після виникнення права на державну пенсію.

Після 1 січня 2015 року додаткова пенсія за шкоду, заподіяну здоров`ю, особам, віднесеним до категорії 4, не встановлюється.

Згідно з статтею 50 Закону №796 особам, віднесеним до категорії 1, призначається щомісячна додаткова пенсія за шкоду, заподіяну здоров`ю, у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України.

Так, відповідно до пункту 13 Постанови №1210 щомісячна додаткова пенсія за шкоду, заподіяну здоров`ю, відповідно до Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" виплачується у таких розмірах: 1) особам, що належать до категорії 1: з числа учасників ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС: особам з інвалідністю I групи - 474,5 гривні; особам з інвалідністю II групи - 379,6 гривні; особам з інвалідністю III групи - 284,7 гривні.

Отже, розмір щомісячної додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров`ю, яка має бути виплачена позивачу становить 379,60 грн.
Відповідно до статті 60 Закону №796 особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, які мають одночасно право на інші пільги та компенсації, передбачені законодавством України, надаються за їх вибором пільги та компенсації відповідно до одного із законів України.

Суд зазначає, що рішенням Конституційного Суду України від 17.07.2018 №6-р/2018 у справі №1-11/2018(3830/15) визнано такою, що не відповідає Конституції України (є неконституційними) стаття 60 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" від 28 лютого 1991 року № 796-XII у редакції Закону України "Про внесення змін та визнання такими, що втратили чинність, деяких законодавчих актів України" від 28 грудня 2014 року № 76-VIII.

У цьому рішенні Конституційний Суд України встановив, що стаття 60 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" від 28 лютого 1991 року № 796-XII у редакції Закону України "Про внесення змін та визнання такими, що втратили чинність, деяких законодавчих актів України" від 28 грудня 2014 року № 76-VIII втратила чинність та не підлягає застосуванню з дня ухвалення Конституційним Судом України цього Рішення.

Застосуванню підлягає стаття 60 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" від 28 лютого 1991 року № 796-XII у редакції до внесення змін Законом України "Про внесення змін та визнання такими, що втратили чинність, деяких законодавчих актів України" від 28 грудня 2014 року № 76-VIII, а саме:

"Стаття 60. Інші пільги та компенсації особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи

Особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, можуть надаватись й інші пільги та компенсації, передбачені законодавством України".

Отже, на сьогоднішній день чинною є редакції статті 60 Закону №796, відповідно до якої особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, можуть надаватись й інші пільги та компенсації, передбачені законодавством України.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач має статус інваліда війни, а тому на нього поширюється дія Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» від 22.10.1993 №3551-XII (далі Закон №3551).

Відповідно до частини четвертої статті 13 Закону №3551-XII особам з інвалідністю внаслідок війни пенсії або щомісячне довічне грошове утримання чи державна соціальна допомога, що виплачується замість пенсії, підвищуються: особам з інвалідністю I групи - у розмірі 50 процентів прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, II групи - 40 процентів прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, III групи - 30 процентів прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність.

Згідно з статтею 7 Закону України «Про Держаний бюджет України на 2019 рік» розмір прожиткового мінімуму на осіб, які втратили працездатність: з 1 січня 2019 року - 1497 гривень, з 1 липня - 1564 гривні, з 1 грудня - 1638 гривень.

Отже, розмір підвищення, яке мав би отримати позивач як інвалід ІІ групи становить: з 01.01.2019 598,80 грн. (40%х1497,00 грн./100%), а з 01.07.2019 625,60 грн. (40%х1564,00 грн./100%).

Згідно з статтею 1 Закону України «Про поліпшення матеріального становища учасників бойових дій та осіб з інвалідністю внаслідок війни» від 16.03.2004 №1603-IV Кабінету Міністрів України, починаючи з 1 травня 2004 року, приписано передбачати щомісячну виплату цільової грошової допомоги на прожиття: особам з інвалідністю внаслідок війни I групи у розмірі 70 гривень; особам з інвалідністю внаслідок війни II та III груп у розмірі 50 гривень, учасникам бойових дій у розмірі 40 гривень, незалежно від розміру пенсій та надбавок, підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги та пенсії за особливі заслуги перед Україною.

Отже, розмір щомісячної виплати цільової грошової допомоги на прожиття, яка мала бути виплачена позивачу як інваліду війни ІІ групи становить 50 грн.
Відповідно до довідки Миронівського відділу обслуговування громадян (сервісний центр) Управління обслуговування громадян Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області від 23.08.2019 №242/102-19 розмір пенсій позивача наступний: лютий 2019 року 4499,76 грн.; з березня 2019 року (щомісячно) 5089,91 грн.; з липня 2019 року 9879,11 грн.

У відзиві на позовну заяву позивач зазначив, що пенсії позивача з 25.04.2019 включає щомісячну додаткову пенсію за шкоду, заподіяну здоров`ю у розмірі 379,60 грн., підвищення інваліду армії, прирівняного до інвалідів війни ІІ групи 598,80 грн. та цільову допомогу інваліду війни ІІ групи 50 грн.

Згідно з виписки по картковому рахунку платника позивачу з травня по червень 2016 року було виплачено пенсію у розмірі 5098,91 грн.

Як вбачається із інтегрованої комплексної інформаційної системи Пенсійного фонду України: підсистема призначення та виплати пенсії, позивачу з 01.07.2019 передбачено нарахування пенсії на загальну суму 9879,11 грн., з якої: основана пенсія 8823,91 грн.; щомісячна додаткова пенсія за шкоду, заподіяну здоров`ю 379,60 грн.; підвищення інваліду армії, прирівняного до інвалідів війни ІІ групи 625,60 грн.; цільова допомога інваліду війни ІІ групи 50 грн. (а.с.40-41).

Відповідно до виписки по рахунку платника позивачу з липня 2019 року було виплачено пенсію у розмірі 9879,11 грн. (а.с.87-93).

Отже, матеріали справи свідчать про те, що позивачу з квітня 2019 року було виплачено щомісячну додаткову пенсію за шкоду, заподіяну здоров`ю, підвищення інваліду армії, прирівняного до інвалідів війни ІІ групи, та цільову допомогу інваліду війни ІІ групи у розмірах, передбачених вимогами чинного законодавства, а тому суд не вбачає підстав для задоволення позовної вимоги в цій частині.

Таким чином, позовні вимоги підлягають частковому задоволенню.

При цьому, стосовно вимоги позивача про негайне виконання рішення суду в частині стягнення пенсії за один місяць суд зазначає таке.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 371 КАС України негайно виконуються рішення суду про присудження виплати пенсій, інших періодичних платежів з Державного бюджету України або позабюджетних державних фондів - у межах суми стягнення за один місяць.

Отже, зазначена норма стосується виконання рішень про присудження, тобто стягнення, пенсії, у яких зазначається конкретний розмір пенсії (заборгованості) з наведенням в мотивувальній частині відповідного розрахунку, у той час як у даній справі виплаті пенсії позивачу мають передувати дії органу Пенсійного фонду України по здійсненню перерахунку пенсії, внаслідок чого норма статті 371 КАС України у даному випадку застосуванню не підлягає.

Згідно з положеннями частини першої статті 382 Кодексу адміністративного судочинства України суд, який ухвалив судове рішення в адміністративній справі, може зобов`язати суб`єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення.

З аналізу викладених норм вбачається, що зобов`язання суб`єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення є правом суду та вирішується на його розсуд.

З огляду на викладене, а також приймаючи до уваги обставини справи та той факт, що виконання рішення в даній справі вимагає від Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області вчинення певних дій, а саме здійснити перерахунок та виплату позивачу пенсії по інвалідності, обчисленої з п`ятикратного розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 01 січня відповідного року, відповідно до частини третьої статті 59 Закону №796, починаючи з 25 квітня 2019 року, з урахуванням вже виплачених сум, суд з метою захисту прав позивача та належного виконання судового рішення вважає за необхідне зобов`язати відповідача подати звіт про виконання рішення суду у місячний строк з дня набрання рішенням законної сили.

На підставі викладеного, керуючись статтями 242-246, 250 КАС України, суд

в и р і ш и в:
1. Адміністративний позов задовольнити частково.

2. Визнати протиправними дії Кагарлицького об`єднаного управління Пенсійного фонду України Київської області щодо відмови у перерахунку та виплаті ОСОБА_1 пенсії по інвалідності, обчисленої з п`ятикратного розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 01 січня відповідного року, відповідно до частини третьої статті 59 Закону України Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, починаючи з 25 квітня 2019 року.

3. Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Київській області здійснити перерахунок та виплату ОСОБА_1 пенсії по інвалідності, обчисленої з п`ятикратного розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 01 січня відповідного року, відповідно до частини третьої статті 59 Закону №796, починаючи з 25 квітня 2019 року, з урахуванням вже виплачених сум.

4. В задоволенні іншої частині позовних вимог відмовити.

5. Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Київській області подати до суду звіт про виконання судового рішення протягом одного місяця з дати набрання судовим рішенням законної сили.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Відповідно до підпункту 15.5 пункту 1 Розділу VII "Перехідні положення" Кодексу адміністративного судочинства України до початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються учасниками справи до або через Київський окружний адміністративний суд.

Суддя Дудін С.О.