Справа № 560/3094/19
Суддя: Майстер П.М.
Дата ухвалення: 2019-11-25 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 560/3094/19
РІШЕННЯ

іменем України

25 листопада 2019 рокум. Хмельницький

Хмельницький окружний адміністративний суд в особі головуючого-судді Майстера П.М.

за участю:секретаря судового засідання Нетичай Ю.В. позивача: ОСОБА_1 , представника позивача: Кашина В.А., представника відповідача: Прокопчук В.В.,
розглянувши адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області про визнання незаконним рішення та зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся в суд з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області, в якому просить:

- визнання незаконним рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області від 10.09.2019 року № 29392/03 щодо відмови в призначені ОСОБА_1 пенсії в разі втрати годувальника;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області призначити ОСОБА_1 пенсію у зв`язку з втратою годувальника ОСОБА_2 , та виплатити її з часу звернення за призначенням такої пенсії.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначила, що ІНФОРМАЦІЯ_1 загинув її чоловік ОСОБА_2 . Після його смерті їй була призначена пенсія у зв`язку із втратою годувальника, так як вона доглядала за дитиною ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , до досягнення нею 8 річного віку.

Вказала, що 09 липня 2019 року припинена виплата зазначеної пенсії у зв`язку з досягненням дитиною 8 річного віку. 05 червня 2019 року ОСОБА_1 звернулась до Головного управління Пенсійного фону України у Хмельницькій області із заявою про призначення їй пенсії в разі втрати годувальника, так як, 11.03.2019 року їй встановлена третя група інвалідності.

Однак, відповідачем відмовлено у призначенні такої пенсії у зв`язку з тим, що 21 лютого 2015 року ОСОБА_1 брала повторний шлюб із ОСОБА_4 , про що її повідомлено листом за № 29392/03 від 10.09.2019 року.

Таку відмову відповідача вважає протиправною, оскільки укладений нею 21 лютого 2015 року шлюб із ОСОБА_4 розірваний 14.11.2016 року.

Суд, ухвалою від 07.10.2019 року відкрив провадження та призначив справу до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін.

Позивач, представник позивача у судовому засіданні позовні вимоги підтримали в повному обсязі та просили їх задовольнити з підстав, викладених у позовній заяві.

Представник відповідача у судовому засіданні позовні вимоги не визнав, надавши суду відзив на позовну заяву, в якому вказав, що пунктом «в» ч. 4 статті 30 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» № 2262- XII від 09.04.1992 року визначено, що право на пенсію в разі втрати годувальника мають дружини військовослужбовців, осіб, які мають право на пенсію за цим Законом, якщо вони не взяли повторний шлюб, досягли пенсійного віку встановленого статтею 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" або є особами з інвалідністю. Зазначив, що 05.06.2019 року ОСОБА_1 звернулась до Старокостянтинівського відділу обслуговування громадян головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області із заявою та документами для призначення пенсії по втраті годувальника за ОСОБА_2 відповідно до Закону України № 2262-ХІІ, як особі з інвалідністю 3 групи, згідно довідки МСЕК серія АБ № 0036692 від 11.03.2019 року. Головним управлінням Пенсійного фонду України в Хмельницькій області було відмовлено ОСОБА_1 у призначенні пенсії по втраті годувальника, як особі з інвалідністю 3 групи, оскільки було виявлено, що 21.02.2015 року ОСОБА_1 вступила в повторний шлюб з ОСОБА_4 , який був припинений на підставі рішення Старокостянтинівського районного суду Хмельницької області від 14.11.2016 року справа № 683/2381/16-ц. Вважає, що Головне управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області діяло на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені чинним законодавством України. Просить суд відмовити в задоволенні позову в повному обсязі.

Суд, заслухавши пояснення позивача, представників сторін, дослідивши належним чином зібрані докази по справі, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи на яких ґрунтуються вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду і вирішення спору по суті, дійшов висновків, що позовні вимоги не підлягають до задоволення з наступних підстав.

Встановлено, що ОСОБА_1 з 13.09.2011 року отримує пенсію по втраті годувальника відповідно до Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" № 2262- XII від 09.04.1992 року за померлого чоловіка ОСОБА_2 на дитину ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Одночасно, у період з 13.09.2011 року по 31.07.2019 року, ОСОБА_1 отримувала пенсію в разі втрати годувальника відповідно до Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб", як непрацююча особа, зайнята доглядом за дитиною померлого годувальника, яка не досягла 8-річного віку.

З 01.08.2019 року виплата зазначеної пенсії припинена, у зв`язку із досягненням дитиною 8-річного віку.

05.06.2019 року ОСОБА_1 звернулась до Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області із заявою та документами для призначення пенсії по втраті годувальника за ОСОБА_2 відповідно до Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб", як особі з інвалідністю 3 групи, згідно довідки до акта огляду МСЕК серія АВ №0036692 від 11.03.2019 року.

Відповідач у відповіді оформленій листом від 10.09.2019 року № 29392/03 повідомив позивача, що згідно Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» право на пенсію в разі втрати годувальника мають дружини військовослужбовців, осіб, які мають право на пенсію за цим Законом, якщо вони не взяли повторний шлюб, досягли пенсійного віку встановленого статтею 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" або є особами з інвалідністю. При опрацюванні наданих документів встановлено, що після смерті чоловіка ОСОБА_2 (помер ІНФОРМАЦІЯ_4 ) ОСОБА_1 взяла повторний шлюб з ОСОБА_4 (дата реєстрації шлюбу ІНФОРМАЦІЯ_5 ), тому в призначенні пенсії в разі втрати годувальника відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» відмовлено.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд враховує наведене нижче.

Відповідно до статті 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

За змістом статті 1 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» від 09.04.1992 № 2262-ХІІ (далі Закон №2262), військовослужбовці, особи, які мають право на пенсію за цим Законом, які стали особами з інвалідністю за умов, передбачених цим Законом, набувають право на пенсію по інвалідності. Члени сімей військовослужбовців, осіб, які мають право на пенсію за цим Законом, які загинули чи померли або пропали безвісти, мають право на пенсію в разі втрати годувальника.

Умови призначення пенсії у разі втрати годувальника сім`ям військовослужбовців визначені у статті 29 Закону №2262. Згідно зазначеною нормою пенсії в разі втрати годувальника сім`ям військовослужбовців, осіб, які мають право на пенсію за цим Законом, призначаються, якщо годувальник помер у період проходження служби або не пізніше 3 місяців після звільнення зі служби чи пізніше цього строку, але внаслідок поранення, контузії, каліцтва або захворювання, одержаних у період проходження служби, а сім`ям пенсіонерів з числа цих військовослужбовців, осіб, які мають право на пенсію за цим Законом, - якщо годувальник помер у період одержання пенсії або не пізніше 5 років після припинення її виплати. При цьому сім`ї військовослужбовців, які пропали безвісти в період бойових дій, прирівнюються до сімей загиблих на фронті.

Відповідно до частин 1, 2 статті 30 Закону № 2262 право на пенсію в разі втрати годувальника мають непрацездатні члени сімей загиблих, померлих або таких, що пропали безвісти військовослужбовців, осіб, які мають право на пенсію за цим Законом, які перебували на їх утриманні (стаття 31). Незалежно від перебування на утриманні годувальника пенсія призначається: непрацездатним дітям; непрацездатним батькам і дружині (чоловікові), якщо вони після смерті годувальника втратили джерело засобів до існування, а також непрацездатним батькам і дружині (чоловікові) військовослужбовців, осіб, які мають право на пенсію за цим Законом, які загинули чи померли або пропали безвісти в період проходження служби або пізніше внаслідок поранення, контузії, каліцтва чи захворювання, що мали місце під час служби.

Згідно із пунктом «в» частини четвертої статті 30 Закону №2262 непрацездатними членами сім`ї вважаються батьки та дружина (чоловік), якщо вони не взяли повторний шлюб, військовослужбовців, осіб, які мають право на пенсію за цим Законом, які загинули, померли чи пропали безвісти в період проходження служби або померли після звільнення зі служби, але внаслідок поранення, контузії, каліцтва, одержаних при виконанні обов`язків військової служби (службових обов`язків), захворювання, пов`язаного з перебуванням на фронті, ліквідацією наслідків Чорнобильської катастрофи чи виконанням інтернаціонального обов`язку, безпосередньою участю в антитерористичній операції або забезпеченням її проведення, перебуваючи безпосередньо в районах її проведення, безпосередньою участю у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях, забезпеченням здійснення зазначених заходів, перебуваючи безпосередньо в районах та у період їх здійснення, мають право на пенсію не раніш як за 5 років до досягнення пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", або якщо вони є особами з інвалідністю.

Пенсія в разі втрати годувальника встановлюється на весь період, протягом якого член сім`ї померлого вважається непрацездатним (стаття 30), а членам сім`ї, які досягли пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", - довічно (ст. 40 Закону №2262).

Питання щодо подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" визначає відповідний Порядок, затверджений постановою правління Пенсійного фонду України від 30 січня 2007 року № 3-1 (далі Порядок № 3-1).

Відповідно до пункту 10 цього Порядку для призначення пенсії в разі втрати годувальника батькам, дружині (чоловіку), зазначеним у пунктах "б", "в", "д" статті 30 Закону, додатково подаються такі документи. в тому числі, копія свідоцтва про шлюб.

Як встановлено судом 05.06.2019 року ОСОБА_1 звернулась до відповідача із заявою про призначення пенсії по втраті годувальника за ОСОБА_2 відповідно до Закону України № 2262-ХІІ, як особі з інвалідністю 3 групи, згідно довідки МСЕК серія АБ № 0036692 від 11.03.2019 року.

11.03.2011 року ОСОБА_2 помер (свідоцтво про смерть від 15.03.2011 Серії НОМЕР_1 ).

Рішенням Старокостянтинівського районного суду Хмельницької області від 14 листопада 2016 року у справі №683/2381/16-ц встановлено, що ОСОБА_1 та ОСОБА_4 21 лютого 2015 року у відділі державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Старокостянтинівського районного управління юстиції у Хмельницькій області зареєстрували шлюб, про що складено відповідний актовий запис № 45.

Вказаним рішенням суду розірвано шлюб, зареєстрований 21 лютого 2015 року у відділі державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Старокостянтинівського районного управління юстиції у Хмельницькій області, актовий запис № 45, між ОСОБА_4 та ОСОБА_1 .

Зазначене рішення суду набрало законної сили 25.11.2016.

Згідно ч.4 ст.78 КАС України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Головним управлінням Пенсійного фонду України в Хмельницькій області було відмовлено ОСОБА_1 у призначенні пенсії по втраті годувальника, як особі з інвалідністю 3 групи, оскільки було виявлено, що 21.02.2015 року ОСОБА_1 вступила в повторний шлюб з ОСОБА_4 , який був розірваний на підставі рішення Старокостянтинівського районного суду Хмельницької області від 14.11.2016 року справа № 683/2381/16-ц.

Доводи позивача про те, що при зверненні до Головного управління Пенсійного фонду України у Хмельницькій області для призначення пенсії по втраті годувальника у зв`язку із набуттям інвалідності, ОСОБА_1 не перебувала у зареєстрованому шлюбі судом не взято до уваги, оскільки юридичне значення має сам факт повторного вступу у шлюб, та повторна реєстрація шлюбу припиняє право позивача на отримання пенсії в разі втрати годувальника, у зв`язку із набуттям інвалідності, що відповідає статті 30 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» № 2262- XII від 09.04.1992 року.

На підставі вищевикладеного, суд дійшов висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 не є обґрунтованими, а тому не підлягають задоволенню.

У відповідності зі статтею 124 Конституції України, юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір, водночас частиною 2 статті 19 Конституції України визначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною другою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до ч. 1 ст. 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюється на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно ч.1 ст.77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Частиною 2 ст.77 КАС України визначено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні (ч.1 ст.90 КАС України).

Враховуючи, що обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними конкретними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування, суд дійшов висновку, що в позовній заяві наведені обставини, які не підтверджуються достатніми доказами, що свідчить про не обґрунтованість позовних вимог, а отже, позовні вимоги не підлягають задоволенню.

На підставі ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України, у зв`язку з відмовою в задоволенні адміністративного позову в повному обсязі, судові витрати не стягуються.

Керуючись статтями 241 - 246 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

ВИРІШИВ:

в задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області про визнання незаконним рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області від 10.09.2019 року № 29392/03 та зобов`язання призначити пенсію ОСОБА_1 , у зв`язку з втратою годувальника та виплатити пенсію з часу звернення за її призначенням відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Сьомого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне рішення складене 27 листопада 2019 року

Позивач:ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер - НОМЕР_2 )
Відповідач:Головне управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області (вул. Герцена, 10, м. Хмельницький, Хмельницька область, 29013 , код ЄДРПОУ - 21318350)

Головуючий суддя П.М. Майстер