Справа № 420/4597/19
Суддя: Градовський Ю.М.
Дата ухвалення: 2019-11-27 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
___________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 листопада 2019 р.м.ОдесаСправа № 420/4597/19
Головуючий в 1 інстанції: Танцюра К.О.

Судова колегія П`ятого апеляційного адміністративного суду у складі:

Головуючого: Градовського Ю.М.

суддів: Крусяна А.В.,

Яковлєва О.В.

розглянувши в порядку письмового провадження в м.Одесі апеляційну скаргу Військової частини НОМЕР_1 на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 4 жовтня 2019р. по справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії,-

В С Т А Н О В И Л А:
У серпні 2019р. ОСОБА_1 звернувся в суд із адміністративним позовом до в/ч НОМЕР_1 , в якому просив:

- визнати протиправними дій щодо не нарахування та не виплати індексації грошового забезпечення за період з 1.01.2016р. по 15.05.2018р. (по день виключення із списків особового складу військової частини);

- зобов`язати нарахувати та виплатити індексацію грошового забезпечення за період з 1.01.2016р. по 15.05.2018р. (по день виключення із списків особового складу військової частини);

- зобов`язати нарахувати та виплатити компенсацію за несвоєчасно виплачену індексацію грошового забезпечення за період з 1.01.2016р. по день фактичної виплати суми індексації грошового забезпечення.

В обґрунтування своїх позовних вимог позивач зазначив, що він проходив військову службу у в/ч НОМЕР_1 та 15.05.2018р. виключений із списків особового складу та всіх видів забезпечення у зв`язку зі звільненням з військової служби в запас. За період проходження військової служби з 1.01.2016р. по 15.05.2018р. йому не було нараховано та виплачено індексацію грошового забезпечення.

Позивач зазначив, що у травні 2019р. він звертався із заявою до в/ч НОМЕР_1 про нарахування та виплату за період з 1.01.2016р. по 15.05.2018р. (по день виключення із списків особового складу військової частини) індексації грошового забезпечення. Проте, листом в/ч НОМЕР_1 за №1/3072 від 31.05.2019р. відмовила у її нарахуванні та виплаті, з огляду на відсутність фінансування. Позивач вважає вказані дії протиправними та такими, що порушують встановлене ст.43 Конституції України право на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом.

Посилаючись на вказане просив позов задовольнити.

Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 4 жовтня 2019р. позов задоволено частково.

Визнано протиправними дії в/ч НОМЕР_1 щодо не нарахування та не виплати ОСОБА_1 індексації грошового забезпечення за період з 1.01.2016р. по 15.05.2018р. (по день виключення із списків особового складу військової частини).

Зобов`язано в/ч НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 індексацію грошового забезпечення за період з 1.01.2016р. по 15.05.2018р.

У задоволені іншої частини позовних вимог відмовлено.

В апеляційній скарзі в/ч НОМЕР_1 , посилаючись на порушення норм права, просить рішення суду в частині задоволення позовних вимог скасувати та прийняти у відповідній частині нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог.

Судова колегія вважає, що у відповідності до п.1 ч.1 ст.311 КАС України, апеляційну скаргу можливо розглянути в порядку письмового провадження, оскільки в матеріалах справи достатньо доказів для вирішення справи по суті.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши доповідь судді-доповідача, доводи апеляційної скарги, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів дійшла до висновку про залишення скарги без задоволення, а рішення суду без змін, з наступних підстав.

Відповідно до ст.316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Задовольняючи адміністративний позов в частині позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що індексація грошового забезпечення є однією із основних державних гарантій щодо оплати праці і проведення індексації у зв`язку зі зростанням споживчих цін (інфляцією) є обов`язковою для всіх юридичних осіб-роботодавців, в тому числі і в/ч НОМЕР_1 , а тому дії військової частини щодо відмови в нарахуванні та виплаті індексації грошового забезпечення позивачу є протиправними та такими, що порушують права позивача.

Вирішуючи спір судова колегія вважає, що суд першої інстанції повно та об`єктивно дослідив обставини по справі, надані докази, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон, який їх регулює.

Так, судом першої інстанції встановлено та підтверджено матеріалами справи, що з 13.08.2015р. ОСОБА_1 проходив військову службу у в/ч НОМЕР_1 та 15.05.2018р. був виключений зі списків особового складу та всіх видів забезпеченням в зв`язку зі звільненням з військової служби в запас.

За період з 1.01.2016р. по день виключення із списків особового складу військової частини ОСОБА_1 не було нараховано та виплачено індексація грошового забезпечення.

28.05.2019р. ОСОБА_1 звернувся із заявою до командира в/ч НОМЕР_1 про нарахування та виплату індексацію грошового забезпечення та видачі довідки про виплачене йому грошове забезпечення за період з 1.01.2016р. по 15.05.2018р., із зазначенням всіх складових видів грошового забезпечення, в тому числі індексації грошового забезпечення.

Однак, листом в/ч НОМЕР_1 за вих. №1/3072 від 31.05.2019р. ОСОБА_1 повідомлено про те, що підстав для нарахування та виплати йому індексації грошового забезпечення за вказаний період немає. При цьому здійснено посилання на те, що у відповідності до ст.5 ЗУ "Про індексацію грошових доходів населення", п.6 Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого постановою КМУ за №1078 від 17.07.2003р., індексація грошових доходів населення здійснюється в межах фінансових ресурсів бюджету усіх рівнів. Водночас, відповідно до роз`яснення Міністерства соціальної політики України (вхідний від 8.08.2017р. №13700/з та від 8.08.2017 № 78/0/66-17) механізму нарахування та виплати індексації грошового забезпечення за попередні періоди немає. У межах наявного фінансового ресурсу Міністерства оборони України за січень 2016 - травень 2018р. фінансування витрат на індексацію грошового забезпечення військовослужбовцям не здійснювалося.

Вважаючи такі дії військової частини протиправними, позивач звернувся в суд із відповідним позовом.

Перевіряючи правомірність та законність дій в/ч НОМЕР_1 щодо не нарахування та невиплаті ОСОБА_1 індексації грошового забезпечення у спірний період, з урахуванням підстав, за якими позивач пов`язує їх протиправність та незаконність, судова колегія виходить з наступного.

Приписами ст.43 Конституції України визначено, що кожен має право, зокрема, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом.

Правові, економічні та організаційні основи підтримання купівельної спроможності населення України в умовах зростання цін з метою дотримання встановлених Конституцією України гарантій щодо забезпечення достатнього життєвого рівня населення України визначено ЗУ "Про індексацію грошових доходів населення" за №1282-ХІІ від 3.07.1991р. (надалі - Закон №1282).

Положеннями ст.2 Закону №1282-ХІІ встановлено, що індексації підлягають грошові доходи громадян, одержані ними в гривнях на території України і які не мають разового характеру, зокрема, оплата праці (грошове забезпечення). Індексації підлягають грошові доходи населення у межах прожиткового мінімуму, встановленого для відповідних соціальних і демографічних груп населення.

Відповідно до ст.4 Закону № 1282-ХІІ індексація грошових доходів населення проводиться в разі, коли величина індексу споживчих цін перевищила поріг індексації, який установлюється в розмірі 103%.

За правилами ст.5 Закону №1282-ХІІ підприємства, установи та організації, що фінансуються чи дотуються з Державного бюджету України, підвищують розміри оплати праці (грошового забезпечення) у зв`язку з індексацією за рахунок власних коштів і коштів Державного бюджету України. Проведення індексації грошових доходів населення здійснюється у межах фінансових ресурсів бюджетів усіх рівнів, бюджету Пенсійного фонду України та бюджетів інших фондів загальнообов`язкового державного соціального страхування на відповідний рік.

Правила обчислення індексу споживчих цін для проведення індексації та сум індексації грошових доходів населення, визначені Порядком проведення індексації грошових доходів населення, затвердженим постановою КМУ за №1078 від 17.07.2003р..

Згідно з п.1-1 цього Порядку підвищення грошових доходів громадян у зв`язку з індексацією здійснюється з першого числа місяця, що настає за місяцем, в якому офіційно опубліковано індекс споживчих цін.

Відповідно до п.6 зазначеного Порядку виплата сум індексації грошових доходів здійснюється за рахунок джерел, з яких провадяться відповідні грошові виплати населенню, а саме: підприємства, установи та організації, що фінансуються чи дотуються з державного бюджету, підвищують розміри оплати праці (грошового забезпечення) у зв`язку з індексацією за рахунок власних коштів і коштів державного бюджету.

Аналіз наведених норм права свідчить про те, що індексація грошового забезпечення є однією з основних державних гарантій щодо оплати праці. Відповідно до вимог діючих нормативно-правових актів, проведення індексації у зв`язку зі зростанням споживчих цін (інфляцією) є обов`язковою для всіх юридичних осіб-роботодавців, незалежно від форми власності та виду юридичної особи.

Що стосується посилань апелянта на підтвердження правомірності своїх дій щодо невиплати позивачу індексації, на роз`яснення Департаменту фінансів Міністерства оборони України, судова колегія звертає увагу на те, що в/ч НОМЕР_1 повинна діяти у відповідності до чинного Закону №1282-XII, вимоги якого є обов`язковим, а не керуватися роз`ясненням, які не є нормативними документами.

З урахуванням викладеного, апеляційний суд вважає, що вказані в листі-відмові за вих. №1/3072 від 31.05.2019р. обставини не позбавляли обов`язку військової частини провести індексацію грошового забезпечення позивача у встановленому законом порядку.

Враховуючи вищевказане, судова колегія погоджується із висновком суду першої інстанції про те, що в/ч НОМЕР_2 протиправно не нарахувала та не виплатила ОСОБА_1 індексацію грошового забезпечення за період з 1.01.2016р. по 15.05.2018р..

Що стосується посилань апелянта на те, що індексація грошового забезпечення не може вважатися складовою грошового забезпечення військовослужбовця через непостійність, судова колегія вважає їх необґрунтованими, оскільки у відповідності до Закону №1282-ХІІ індексація грошового забезпечення має систематичний (щомісячний) характер, а її правова природа полягає у підтриманні купівельної спроможності рівня заробітної плати (грошового забезпечення) внаслідок її знецінення через подорожчання споживчих товарів і послуг, а тому вона має бути врахована у складі грошового забезпечення військовослужбовців для розрахунку пенсії за вислугу років, що забезпечує дотримання пенсійних прав осіб, звільнених з військової служби, як складової конституційного права на соціальний захист.

Що стосується посилань апелянта на пропуск позивачем строку звернення до суду, судова колегія вважає їх безпідставними та необґрунтованими, оскільки аналіз змісту ч.2 ст.233 КЗпП України свідчить про те, що у разі порушення роботодавцем законодавства про оплату праці звернення працівника до суду з позовом про стягнення заробітної плати, яка йому належить, тобто усіх виплат, на які працівник має право згідно з умовами трудового договору і відповідно до державних гарантій, встановлених законодавством, незалежно від того, чи було здійснене роботодавцем нарахування таких виплат, не обмежується будь-яким строком.

Твердження апеляційної скарги, що дана справа не є справою незнаної складності є безпідставними та суперечить п.3 ч.6 ст.12 КАС України.

Що стосується посилань апелянта на те, що судом першої інстанції не надано оцінки всім доводам відповідача, апеляційний суд зазначає, що у відповідності до практики Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п.1 ст.6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010р.).

У рішення ЄСПЛ по справі "Ґарсія Руіз проти Іспанії" (Garcia Ruiz v. Spain), заява №30544/96, п. 26, ECHR 1999-1, суд зазначив, що хоча п.1 ст.6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довід.

В доводах апеляційної скарги апелянт посилається на неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права. На думку судової колегії, викладені у скарзі доводи не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи порушення норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи по суті.

За таких обставин, судова колегія вважає, що рішення суду ухвалено з додержанням норм процесуального та матеріального права, а тому не вбачає підстав для його скасування.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.311, 315, 316, 322 КАС України, колегія суддів,-

П О С Т А Н О В И Л А:
Апеляційну скаргу Військової частини НОМЕР_1 залишити без задоволення.

Рішення Одеського окружного адміністративного суду від 4 жовтня 2019р. залишити без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня отримання судового рішення.

Головуючий: Ю.М.Градовський

Судді: А.В.Крусян

О.В.Яковлєв