Справа № 642/6047/19
Суддя: Бартош Н.С.
Дата ухвалення: 2019-11-28 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 листопада 2019 р.Справа № 642/6047/19
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді: Бартош Н.С.,

Суддів: Подобайло З.Г. , Ральченка І.М. ,

за участю секретаря судового засідання Мороза М.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Волинської митниці ДФС на рішення Ленінського районного суду м. Харкова (головуючий І інстанції Гримайло А.М., м. Харків) від 09.10.2019 року по справі № 642/6047/19

за позовом ОСОБА_1

до Волинської митниці ДФС

про визнання незаконною та скасування постанови в справі про порушення митних правил,

ВСТАНОВИВ:

Позивач, ОСОБА_1 , звернувся до Ленінського районного суду м. Харкова з адміністративним позовом, в якому просив визнати незаконною та скасувати постанову в справі про порушення митних правил № 5250/20500/18 від 03.10.2018 року про визнання ОСОБА_1 винним у порушенні митних правил, передбаченого частиною 3 ст. 470 Митного кодексу України, якою накладено на нього штраф у розмірі 8500,00 грн.

В обґрунтування позовних вимог зазначив, що 22.01.2019 р. він здійснив митне оформлення транспортного засобу AUDI, VIN-код НОМЕР_1 за правилами визначеними у п. 93 Розділу ХХІ Прикінцевих та перехідних положень МК України і сплатив добровільний внесок у розмірі 8500,00 грн. та розраховував на звільнення від сплати штрафу. Вважає, що сплата добровільного внеску під час здійснення митного оформлення транспортного засобу у вільний обіг звільняє від обов`язку сплати штрафу у справі про порушення митних правил № 5250/20500/18.

Рішенням Ленінського районного суду м. Харкова від 09.10.2019 року по справі № 642/6047/19 позовні вимоги задоволено частково: постанову Волинської митниці ДФС у справі про порушення митних правил № 5250/20500/18 від 03.10.2018 р. за ч. 3 ст. 470 Митного кодексу України та накладення на ОСОБА_1 , адміністративного стягнення у вигляді штрафу 8500,00 грн. скасовано, а справу про адміністративне правопорушення за ч. 3 ст. 470 КУпАП відносно ОСОБА_1 закрито. В іншій частині вимог відмовлено.

Відповідач не погодився з рішенням суду першої інстанції та подав апеляційну скаргу, в якій просить його скасувати та прийняти нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права з підстав, викладених в апеляційній скарзі.

Позивач відзив на апеляційну скаргу не подав.

Позивач повідомлений про дату, час і місце розгляду справи за номером телефону, що підтверджується телефонограмою від 22.11.2019р.

Відповідач повідомлявся на електронну адресу, яка містяться в матеріалах справи.

За правилами ч. 1 ст. 286 КАС України адміністративна справа з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності вирішується місцевими загальними судами як адміністративними судами протягом десяти днів з дня відкриття провадження у справі.

Відповідно до ст. 268 КАС України у справах, визначених, зокрема ст. 286 КАС України, щодо подання позовної заяви та про дату, час і місце розгляду справи суд негайно повідомляє відповідача та інших учасників справи шляхом направлення тексту повістки на офіційну електронну адресу, а за її відсутності - кур`єром або за відомими суду номером телефону, факсу, електронною поштою чи іншим технічним засобом зв`язку. Учасник справи вважається повідомленим належним чином про дату, час та місце розгляду справи, визначеної частиною першою цієї статті, з моменту направлення такого повідомлення працівником суду, про що останній робить відмітку у матеріалах справи, та (або) з моменту оприлюднення судом на веб-порталі судової влади України відповідної ухвали про відкриття провадження у справі, дату, час та місце судового розгляду. Неприбуття у судове засідання учасника справи, повідомленого відповідно до положень цієї статті, не перешкоджає розгляду справи у судах першої та апеляційної інстанцій.

Сторони в судове засідання апеляційної інстанції не прибули, про дату, час та місце апеляційного розгляду справи повідомлені належним чином.

Відповідно до ч. 3 ст. 268 КАС України неприбуття у судове засідання учасника справи, повідомленого відповідно до положень цієї статті, не перешкоджає розгляду справи у судах першої та апеляційної інстанцій.

Апеляційна скарга розглядається у судовому засіданні згідно приписів ст. 229 КАС України.

Відповідно до ч. ч. 1 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши рішення суду першої інстанції, дослідивши доводи апеляційної скарги та відзив на неї, колегія суддів дійшла висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що 26.05.2018 р. через митний пост «Ягодин» Волинської митниці ДФС, громадянином України ОСОБА_1 було ввезено автомобіль марки Ауді А4, номер кузова НОМЕР_1 . Транспортний засіб слідував з метою транзиту по смузі руху «зелений коридор» на митну територію України. Оскільки, в порушення вимог ст. 95 МК України, автомобіль не вивезено та в інший митний режим не заявлено, ОСОБА_1 викликано на митний пост «Ягодин» Волинської митниці ДФС для дачі пояснень. Виклик № ФОП-7639/20/03-70-61/36 від 21.06.2018 р. для надання пояснень щодо порушення термінів транзитного переміщення автомобіля ОСОБА_1 отримав 20.07.2018 р., що підтверджується поштовим повідомленням в матеріалах митної справи, але на Волинську митницю ДФС останній не прибув.

Вважаючи, що позивач перевищив встановлений ст. 95 МК України строк транзитного перевезення автомобіля марки Ауді А4, номер кузова НОМЕР_1 , митним органом складено протокол про порушення митних правил № 5250/20500/18 за ч. 3 ст. 470 МК України. Розгляд справи призначено на 03.10.2018 року за адресою: Волинська область, Любомльський район, с. Римачі, Волинська митниця ДФС. Зазначений протокол з повідомленням про його розгляд 14.09.2018 року був направлений ОСОБА_1 , але матеріали митної справи не містять доказів отримання та сповіщення правопорушника. На розгляд справи ОСОБА_1 не з`явився, заяв чи клопотань не надсилав.

За результатами розгляду справи про порушення митних правил, 03.10.2018 р. відповідачем винесено постанову № 5250/20500/18, якою ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні порушення митних правил, передбаченого ч. 3 ст. 470 МК України, без його участі. Зазначену постанову 04.10.2018 року направлено ОСОБА_1 , але матеріали митної справи не містять доказів отримання та сповіщення правопорушника, а також не містять даних про направлення для примусового виконання до ДВС. Вказані обставини підтверджуються матеріалами справи про порушення митних правил № 5250/20500/18, копію якої надано представником відповідача разом із відзивом на позовну заяву.

Не погодившись з винесеною постановою, позивач звернувся до суду першої інстанції із вищевказаними позовними вимогами.

Частково задовольняючи позовні вимоги та скасовуючи спірну постанову, суд першої інстанції дійшов до висновку, що хоча відповідачем і винесено постанову № 5250/20500/18 від 03.10.2018 року про визнання винним ОСОБА_1 у чиненні правопорушення передбаченого ст. 470 МК України та накладення адміністративного стягнення у вигляді штрафу на суму 8500,00 грн., ОСОБА_1 звільнений від адміністративної відповідальності за ст. 470 МК України на підставі абзацу другого п. 9-3 розділу XXI Прикінцеві та перехідні положення МК України.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог в частині визнання незаконною спірної постанови, суд зазначив, що вимоги щодо визнання постанови відповідача незаконною задоволенню не підлягають, оскільки ефективним способом захисту є заявлені позивачем вимоги щодо визнання оскаржуваної постанови такою, що підлягає скасуванню, а справа закриттю, що відповідає положенням ч.3 ст. 286 КАС України, і додаткові вимоги щодо визнання її незаконною не підлягають задоволенню в цьому випадку, оскільки охоплюються вимогами щодо скасування постанови та закриття провадження у справі.

В доводах апеляційної скарги відповідач по справі послався на те, що термін вивезення автомобіля марки «АUDI А4», р.н. НОМЕР_2 , номер кузова НОМЕР_1 з митної території України закінчився 05.06.2018 р., що свідчить про те, що ОСОБА_1 перевищено, встановлений ст. 95 Митного кодексу України строк доставки та не вивезено за межі митної території України цей транспортний засіб. Вказане діяння визначається законодавцем адміністративним правопорушенням, передбаченим ч. 3 ст. 470 Митного кодексу України, виявлення якого мало наслідком складення 14.09.2018 р. протоколу про порушення митних правил № 5250/20500/18. Таким чином, апелянту залишається незрозумілим як розмитнення транспортного засобу, що мало місце 22.01.2019 року виключає наявність події адміністративного правопорушення, як про це вказує суд в оскаржуваній постанові. Також апелянту залишається незрозумілою позиція суду першої інстанції, яка полягає в тому, що представник відповідача Волинської митниці ДФС дійшов неправильних висновків, щодо відсутності підстав для звільнення від обов`язку сплатити штрафу справі про порушення митних правил № 5250/20500/18, оскільки постанова Волинської митниці ДФС у справі про порушення митних правил № 5250/20500/18 винесена 03.10.2018 р., тобто до набрання чинності Законом України від 08.11.2018 р. № 2612-VIII «Про внесення змін до Митного кодексу України та деяких інших законодавчих актів України щодо ввезення транспортних засобів на митну територію України». Апелянт також вказує на те, що митна декларація № UА805180000/2019/1698 датується 22.01.2019 р., отже, на момент здійснення митного контролю та митного оформлення транспортного засобу в митному режимі «імпорт» позивач вже був притягнутий до адміністративної відповідальності за порушення митних правил, передбаченої ст. 470 Митного кодексу України. В свою чергу, Законом № 2612-VIII регламентовано пільгові умови, які можуть бути застосовані в разі, якщо особа розпочала митне оформлення ввезеного транспортного засобу до притягнення її до відповідальності за вказане вище правопорушення та сплатила добровільний внесок.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції та відхиляє доводи апелянта, з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 3 ст. 470 МК України перевищення встановленого статтею 95 цього Кодексу строку доставки товарів, транспортних засобів комерційного призначення, митних або інших документів на ці товари більше ніж на десять діб, а так само втрата цих товарів, транспортних засобів, документів чи видача їх без дозволу органу доходів і зборів - тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі п`ятисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Положеннями ч. 1 ст. 95 МК України для автомобільного транспорту встановлені строки транзитних перевезень у 10 діб (у разі переміщення в зоні діяльності однієї митниці - 5 діб).

Законом України від 08.11.2018 р. № 2612-VIII «Про внесення змін до Митного кодексу України та деяких інших законодавчих актів України щодо ввезення транспортних засобів на митну територію України» (в редакції, чинній на час виникнення спірних відносин; далі Закон № 2612-VIII), що набув чинності 25.11.2018 р., були внесені зміни до МК України, а саме до розділу XXI «Прикінцеві та перехідні положення» МК України, який було доповнено пунктами 9-2 та 9-3 такого змісту:

«Тимчасово, протягом 180 днів з дня набрання чинності Законом України «Про внесення змін до Митного кодексу України та деяких інших законодавчих актів України щодо ввезення транспортних засобів на митну територію України», митне оформлення транспортних засобів для їх вільного обігу на митній території України, що класифікуються за кодом товарної позиції 8703 згідно з УКТ ЗЕД та ввезені на митну територію України в період з 1 січня 2015 року до дня набрання чинності цим Законом і перебувають у митних режимах тимчасового ввезення або транзиту, здійснюється з виконанням митних формальностей відповідно до тимчасового порядку, затвердженого Кабінетом Міністрів України (далі - КМУ).

До набрання чинності тимчасовим порядком, визначеним абзацом першим цього пункту, митне оформлення транспортних засобів для їх вільного обігу на митній території України, що класифікуються за кодом товарної позиції 8703 згідно з УКТ ЗЕД, здійснюється в порядку, передбаченому законодавством».

Пунктом 9-3 «Прикінцеві та перехідні положення» МК України встановлено, що протягом 180 днів з дня набрання чинності Законом № 2612-VIII митне оформлення транспортного засобу, що класифікується за кодом товарної позиції 8703 згідно з УКТ ЗЕД та щодо якого не дотримані строки та умови (вимоги) митних режимів тимчасового ввезення або транзиту, здійснюється за умови сплати належних митних платежів та добровільної сплати до державного бюджету фізичною особою, яка є власником такого транспортного засобу або уповноважена розпоряджатися ним та декларує такий транспортний засіб для вільного обігу на митній території України, коштів у сумі, що дорівнює розміру п`ятисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Здійснення митного оформлення транспортного засобу з дотриманням умов, визначених абзацом першим цього пункту, звільняє осіб, відповідальних за дотримання строків та умов (вимог) митних режимів тимчасового ввезення або транзиту, від адміністративної відповідальності, передбаченої статтями 470, 481 та 485 цього Кодексу, за порушення митних правил стосовно транспортного засобу, щодо якого не дотримані строки та умови (вимоги) митних режимів тимчасового ввезення або транзиту.

Отже, оскільки Законом № 2612-VIII було передбачено спеціальну підставу звільнення від адміністративної відповідальності, передбаченої ст. 470 МК України за порушення митних правил стосовно транспортного засобу, щодо якого не дотримані строки та умови (вимоги) митних режимів тимчасового ввезення або транзиту, вказаний Закон у розумінні статті 58 Конституції України скасовує або іншим чином пом`якшує відповідальність особи, а тому має зворотну силу в часі.

Так, згідно ч. 1 ст. 58 Конституції України, закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи.

У Рішенні Конституційного Суду України у справі за конституційним зверненням Національного банку України щодо офіційного тлумачення положення частини першої статті 58 Конституції України (справа про зворотну дію в часі законів та інших нормативно-правових актів) від 9 лютого 1999 року № 1-рп/99 визначено, що за загальновизнаним принципом права закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі. Цей принцип закріплений у частині першій статті 58 Конституції України, за якою дію нормативно-правового акта в часі треба розуміти так, що вона починається з моменту набрання цим актом чинності і припиняється з втратою ним чинності, тобто до події, факту застосовується той закон або інший нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце. Конституція України, закріпивши частиною першою статті 58 положення щодо неприпустимості зворотної дії в часі законів та інших нормативно-правових актів, водночас передбачає їх зворотну дію в часі у випадках, коли вони пом`якшують або скасовують юридичну відповідальність особи, що є загальновизнаним принципом права.

Тобто, щодо юридичної відповідальності застосовується новий закон чи інший нормативно-правовий акт, що пом`якшує або скасовує відповідальність особи за вчинене правопорушення під час дії нормативно-правового акта, яким визначались поняття правопорушення і відповідальність за нього.

Згідно п. 11 Тимчасового порядку виконання митних формальностей під час здійснення митного оформлення транспортних засобів для їх вільного обігу на митній території України, затвердженою постановою Кабінету Міністрів України від 12.12.2018 року № 1077 (далі - Тимчасовий порядок № 1077), сплата належних митних платежів, а також коштів у сумі, що дорівнює розміру п`ятисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, передбачених пунктом 9-3 розділу ХХІ «Прикінцеві та перехідні положення» МК України під час здійснення митного оформлення транспортного засобу, покладається на декларанта або на особу, уповноважену на це декларантом. Зазначені митні платежі та кошти сплачуються згідно з електронною митною декларацією, за якою здійснюється декларування такого транспортного засобу у митний режим імпорту (випуск для вільного обігу).

Митне оформлення транспортного засобу, щодо якого не порушені строки та умови (вимоги) митних режимів тимчасового ввезення або транзиту, здійснюється без сплати до державного бюджету коштів, передбачених пунктом 9-3 розділу XXI «Прикінцеві та перехідні положення» МК України у сумі, що дорівнює розміру п`ятисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

У відповідності до п. 16 зазначеного Тимчасового порядку № 1077 завершення у встановленому порядку митного оформлення транспортного засобу у митний режим імпорту (випуск для вільного обігу) та добровільна сплата декларантом до державного бюджету коштів у сумі, що дорівнює розміру п`ятисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, звільняє осіб, відповідальних за дотримання строків та умов (вимог) митних режимів тимчасового ввезення або транзиту, від адміністративної відповідальності, передбаченої статтями 470, 481 та 485 Митного кодексу України, за порушення митних правил стосовно випущеного для вільного обігу транспортного засобу, щодо якого не дотримані строки та умови (вимоги) митних режимів тимчасового ввезення або транзиту.

Таким чином, діючим законодавством передбачена можливість звільнення осіб від адміністративної відповідальності у випадку, якщо вони вчинили правопорушення, передбачене ст. 470 МК, тобто прострочили режим вивезення транспортного засобу за межі митної території України та у встановлений строк завершать митне оформлення транспортного засобу у митний режим імпорту (випуск для вільного обігу) та добровільно сплатять до державного бюджету кошти у сумі, що дорівнює розміру п`ятисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач здійснював митне оформлення транспортного засобу 22.01.2019 р., сплатив добровільний внесок у період чинності пункту 93 розділу XXI «Прикінцеві та перехідні положення» МК України, який звільняє осіб, відповідальних за дотримання строків та умов (вимог) митних режимів тимчасового ввезення або транзиту, від адміністративної відповідальності, передбаченої статтями 470, 481 та 485 цього Кодексу, за порушення митних правил стосовно транспортного засобу, щодо якого не дотримані строки та умови (вимоги) митних режимів тимчасового ввезення або транзиту.

Тобто, позивачем виконано всі умови передбачені у абзаці першому пункту 9-3 розділу XXI «Прикінцеві та перехідні положення» МК України.

У відповідності до ст. 61 Конституції України, ніхто не може бути двічі притягнений до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення.

З огляду на викладене та враховуючи положення пункту 9-3 «Прикінцевих та перехідних положення» МК України, пункту 16 Тимчасового порядку № 1077 суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що позивач підлягає звільненню від адміністративної відповідальності за вчинення перевищення встановленого ст. 95 МК строку доставки автомобіля, оскільки поніс відповідальність у виді добровільної сплати до бюджету коштів за фактичне вчинення тих самих дій, які кваліфіковані відповідачем за ч. 3 ст. 470 МК України.

Що стосується посилання апелянта на те, що йому не зрозуміло, як розмитнення транспортного засобу, що мало місце 22.01.2019 року виключає наявність події адміністративного правопорушення, як про це вказує суд в оскаржуваній постанові, а також на незрозумілість позиції суду першої інстанції, яка полягає в тому, що представник відповідача Волинської митниці ДФС дійшов неправильних висновків, щодо відсутності підстав для звільнення від обов`язку сплатити штрафу справі про порушення митних правил № 5250/20500/18, оскільки постанова Волинської митниці ДФС у справі про порушення митних правил № 5250/20500/18 винесена 03.10.2018 р., тобто до набрання чинності Законом України від 08.11.2018 р. № 2612-VIII, колегія суддів зазначає, що в межах спірних правовідносин позивачем не заперечується та судом не спростовується наявність складу (події) адміністративного правопорушення. Більше того, саме наявність події адміністративного правопорушення та дотримання позивачем умов, що визначені п. 9-3 «Прикінцевих та перехідних положення» МК України і є підставою для звільнення цієї особи від адміністративної відповідальності. Також колегія суддів звертає увагу на те, що підставою для скасування спірної постанови судом першої інстанції не слугувало те, що відповідачем були порушені вимоги законодавства, що регулює спірні правовідносини на час її прийняття, а та обставина, що в подальшому законодавцем прийнято новий нормативно-правовий акт, який звільняє осіб (за умови дотримання цими особами певних умов) за порушення ст. 470 Митного кодексу України.

Що стосується посилання апелянта на те, що на момент здійснення митного контролю та митного оформлення транспортного засобу в митному режимі «імпорт» позивач вже був притягнутий до адміністративної відповідальності за порушення митних правил, передбаченої ст. 470 Митного кодексу України, Законом № 2612-VIII регламентовано пільгові умови, які можуть бути застосовані в разі, якщо особа розпочала митне оформлення ввезеного транспортного засобу до притягнення її до відповідальності за вказане вище правопорушення та сплатила добровільний внесок, колегія суддів зазначає, що норми цього Закону не встановленої такої умови для звільнення від адміністративної відповідальності, як відсутність факту притягнення особи до відповідальності раніше.

З урахуванням викладеного суд дійшов висновку, що судом першої інстанції правильно встановлені обставини справи, судове рішення ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, тому відсутні підстави для задоволення апеляційної скарги та скасування рішення.

Згідно з ч. 1 ст. 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Відповідно до ч. 1 ст. 6 КАС України суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.

Згідно ч. 1 ст. 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Положеннями ч. 2 ст. 77 КАС України передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Положеннями ч. 2 ст. 6 КАС України передбачено, що суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Закон України "Про судоустрій і статус суддів" встановлює, що правосуддя в Україні функціонує на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів та спрямоване на забезпечення права кожного на справедливий суд.

Відповідно до ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.

Колегія суддів враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у апеляційному провадженні), сформовану, зокрема у справах «Салов проти України» (№ 65518/01; пункт 89), «Проніна проти України» (№ 63566/00; пункт 23) та «Серявін та інші проти України» (№ 4909/04; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v.Spain) серія A. 303-A; пункт 29).

За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку про те, що рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим і не підлягає скасуванню, оскільки суд, всебічно перевіривши обставини справи, вирішив спір у відповідності з нормами матеріального права та при дотриманні норм процесуального права, повно і всебічно з`ясовані обставини в адміністративній справі з наданням оцінки всім аргументам учасників справи, а доводи апеляційної скарги їх не спростовують з наведених вище підстав.

Відповідно до ч. 1-3 ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

Згідно зі ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи те, що рішення Ленінського районного суду м. Харкова від 09.10.2019 року по справі № 642/6047/19 прийняте з дотриманням норм матеріального та процесуального права, колегія суддів не виявила підстав для його скасування.

Керуючись ст. ст. 243, 250, 286, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 326, 327 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Волинської митниці ДФС на рішення Ленінського районного суду м. Харкова від 09.10.2019 року по справі № 642/6047/19 залишити без задоволення.

Рішення Ленінського районного суду м. Харкова від 09.10.2019 року по справі № 642/6047/19 залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення та відповідно до ч. 3 ст. 272 КАС України оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя (підпис)Н.С. Бартош
Судді(підпис) (підпис) З.Г. Подобайло І.М. Ральченко

Повний текст постанови складено 28.11.2019 року