Справа № 640/13034/19
Суддя: Костюк Любов Олександрівна
Дата ухвалення: 2019-11-27 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 листопада 2019 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого - судді Костюк Л.О.;

суддів: Бужак Н.П., Кобаля М.І.;

за участю секретаря: Несін К.В.,

розглянувши в порядку письмового провадження у залі суду апеляційну скаргу Міністерства внутрішніх справ України на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 04 листопада 2019 року (розглянута у відкритому судовому засіданні, м. Києві, дата складання повного тексту рішення - відсутня) у справі за адміністративним позовом Міністерства внутрішніх справ України до Департаменту Державної виконавчої служби Міністерства юстиції України про оскарження дій державного виконавця, зобов`язати вчинити дії, -

В С Т А Н О В И Л А:

У липні 2019 року, Міністерство внутрішніх справ України (далі - позивач) звернулось до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовом до Департаменту Державної виконавчої служби Міністерства юстиції України (далі - відповідач), в якому просило суд:

- визнати протиправною та скасувати вимогу державного виконавця Яковенка В.А. від 06.06.2019 у виконавчому провадженні № 58940374;

- зобов`язати державного виконавця Яковенка В.А. винести постанову про закінчення виконавчого провадження №58940374 на підставі п.9 ч.1 ст. 39 Закону України «Про виконавче провадження».

В обґрунтування позовних вимог представник позивача зазначив, що про фактичне виконання рішення суду було повідомлено відділ примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України листом МВС України від 28.05.2019 № 12/6-2563. Одночасно у вказаному листі Міністерство просило закінчити виконавче провадження № 58940374 на підставі п.9 ч.1 ст. 39 Закону України «Про виконавче провадження», тобто, у зв`язку із фактичним повним виконанням рішення та що Державний виконавець не може перебирати на себе функції МВС України (посадової особи суб`єкта владних повноважень) в реалізації відповідних управлінських функцій та не може зобов`язувати його приймати визначене рішення на свій розсуд.

Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 04 листопада 2019 року у задоволенні адміністративного позову відмовлено повністю.

Не погоджуючись з зазначеним судовим рішенням, представником позивача подано апеляційну скаргу, в якій просять скасувати постанову суду першої інстанції як таку, що постановлена з порушенням норм матеріального та процесуального права, та прийняти нову, якою позов задоволити.

Відповідно до ч.9 ст.205 КАС України, якщо немає перешкод для розгляду справи у судовому засіданні, визначених цією статтею, але всі учасники справи не з`явилися у судове засідання, хоча і були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду, суд має право розглянути справу у письмовому провадженні у разі відсутності потреби заслухати свідка чи експерта.

Згідно п.2 ч.1 ст. 311 КАС України, суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі неприбуття жодного з учасників справи у судове засідання, хоча вони були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового засідання.

З огляду на викладене та у зв`язку із неприбуттям учасників справи у судове засідання, хоча і були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду, а також враховуючи те, що справу можливо вирішити на підставі наявних у ній доказів, колегія суддів визнала за можливе розглянути справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами відповідно до ст. 311 КАС України.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши повноту встановлення судом першої інстанції фактичних обставин справи та правильність застосування ним норм матеріального і процесуального права, колегія суддів дійшла наступного висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню та погоджується з висновком суду першої інстанції щодо відмови у задоволенні позовних вимог, з огляду на наступне.

Як встановлено судом першої інстанції, що на виконанні у Відділі примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України перебуває виконавче провадження ВП№58940374 з примусового виконання рішення Шостого апеляційного адміністративного суду від 12.03. 2019 року у справі №2340/3517/18 щодо визнання протиправною відмову Міністерства внутрішніх справ України у призначенні позивачу одноразової грошової допомоги відповідно до Порядку та умов призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без установлення інвалідності працівника міліції, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №850 від 21.10.2015; зобов`язати ліквідаційну комісію УМВС України в Черкаській області повторно надіслати до Міністерства внутрішніх справ України документи для призначення позивачу одноразової грошової допомоги відповідно до Порядку та умов призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без установлення інвалідності працівника міліції, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 850 від 21.10.2015; зобов`язати Міністерство внутрішніх справ України прийняти рішення про призначення та виплату позивачу одноразової грошової допомоги в розмірі 250- кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на дату встановлення І групи інвалідності 05 квітня 2016 року відповідно до Порядку та умов призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без установлення інвалідності працівника міліції, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №850 від 21.10.2015; зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Черкаській області надати Міністерству внутрішніх справ України оригінал виписки з акта огляду медико-соціальною експертною комісією серії AAA № 259510 про результати визначення ступеня втрати професійної працездатності у відсотках, потреби у наданні медичної та соціальної допомоги, яка видається страхувальнику, для призначення та виплати позивачу одноразової грошової допомоги.

Так, постановою державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України від 19.04.2019 відкрито виконавче провадження №58940374 з виконання виконавчого листа Черкаського окружного адміністративного суду від 10.04.2019 року у справі №2340/3517/18 та зобов`язано Міністерство внутрішніх справ України виконати вказане рішення протягом 10 робочих днів.

Позивач зазначає, що про фактичне виконання рішення суду (із наданням належних доказів виконання) було повідомлено відділ примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України листом МВС України від 28.05.2019 № 12/6-2563. Одночасно у вказаному листі Міністерство просило закінчити виконавче провадження № 58940374 на підставі п.9 ч.1 ст. 39 Закону України «Про виконавче провадження», тобто, у зв`язку із фактичним повним виконанням рішення.

Державний виконавець не погодившись із зазначеним фактом, направив на адресу МВС вимогу державного виконавця від 06.06.2019 №58940374/6-20.1, в якій вимагав надати пояснення відповідальної особи МВС, щодо невиконання постанови Шостого апеляційного адміністративного суду від 12.03.2019, винесеної у справі № 2340/3517/18.

Надалі, державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України винесено постанову про накладення на штрафу на Міністерство внутрішніх справ України у розмірі 5 100,00 грн. від 01.10.2019 ВП№58940374 та вимогу державного виконавця від 01.10.2019 року №58940374/6-20.1 про виконання вимог виконавчого листа №2340/3517/18 від 10.04.2019 року.

Надаючи правову оцінку обставинам та матеріалам справи, а також наданим додатковим поясненням та запереченням сторін, колегія суддів зазначає наступне.

Щодо правового обґрунтування проведених виконавчих дій, колегія суддів зазначає наступне.

Законом України «Про виконавче провадження» від 2 червня 2016 року №1404-VIII, визначено умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку.

Відповідно до статі 1 Закону України «Про виконавче провадження», виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Пунктом 1 частини 1 статті 3 Закону України «Про виконавче провадження» визначено, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню рішення на підставі таких виконавчих документів, зокрема, виконавчих листів та наказів, що видаються судами у передбачених законом випадках на підставі судових рішень, рішень третейського суду, рішень міжнародного комерційного арбітражу, рішень іноземних судів та на інших підставах, визначених законом або міжнародним договором України.

Згідно з частиною 1, пунктом 1 частини 2, частиною 4 статті 18 Закону України «Про виконавче провадження», виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії. Виконавець зобов`язаний здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом. Вимоги виконавця щодо виконання рішень є обов`язковими на всій території України. Невиконання законних вимог виконавця тягне за собою відповідальність, передбачену законом.

Отже, виконавець зобов`язаний вживати передбачених Законом України «Про виконавче провадження» заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії, а також зобов`язаний здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом.

Відповідно до частин 1 та 2 статті 63 Закону України «Про виконавче провадження» за рішеннями, за якими боржник зобов`язаний особисто вчинити певні дії або утриматися від їх вчинення, виконавець наступного робочого дня після закінчення строку, визначеного частиною шостою статті 26 цього Закону, перевіряє виконання рішення боржником. Якщо рішення підлягає негайному виконанню, виконавець перевіряє виконання рішення не пізніш як на третій робочий день після відкриття виконавчого провадження. У разі невиконання без поважних причин боржником рішення виконавець виносить постанову про накладення на боржника штрафу, в якій також зазначаються вимога виконати рішення протягом 10 робочих днів (за рішенням, що підлягає негайному виконанню, - протягом трьох робочих днів) та попередження про кримінальну відповідальність.

Згідно з частиною 1 статті 75 Закону України «Про виконавче провадження», у разі невиконання без поважних причин у встановлений виконавцем строк рішення, що зобов`язує боржника виконати певні дії, та рішення про поновлення на роботі виконавець виносить постанову про накладення штрафу на боржника - фізичну особу у розмірі 100 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, на посадових осіб - 200 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, на боржника - юридичну особу - 300 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян та встановлює новий строк виконання. У разі повторного невиконання рішення боржником без поважних причин виконавець у тому самому порядку накладає на нього штраф у подвійному розмірі та звертається до органів досудового розслідування з повідомленням про вчинення кримінального правопорушення.

З викладених норм вбачається, що правовою підставою для накладення державним виконавцем на боржника штрафу у межах виконавчого провадження є невиконання ним судового рішення у встановлений строк без поважних причин.

Як вбачається з матеріалів справи, рішенням Шостого апеляційного адміністративного суду від 12.03.2019 року у справі №2340/3517/18, визнано протиправною відмову Міністерства внутрішніх справ України у призначенні позивачу одноразової грошової допомоги відповідно до Порядку та умов призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без установлення інвалідності працівника міліції, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №850 від 21.10.2015; зобов`язано ліквідаційну комісію УМВС України в Черкаській області повторно надіслати до Міністерства внутрішніх справ України документи для призначення позивачу одноразової грошової допомоги відповідно до Порядку та умов призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без установлення інвалідності працівника міліції, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 850 від 21.10.2015; зобов`язано Міністерство внутрішніх справ України прийняти рішення про призначення та виплату позивачу одноразової грошової допомоги в розмірі 250- кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на дату встановлення І групи інвалідності 05 квітня 2016 року відповідно до Порядку та умов призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без установлення інвалідності працівника міліції, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №850 від 21.10.2015; зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Черкаській області надати Міністерству внутрішніх справ України оригінал виписки з акта огляду медико-соціальною експертною комісією серії AAA № 259510 про результати визначення ступеня втрати професійної працездатності у відсотках, потреби у наданні медичної та соціальної допомоги, яка видається страхувальнику, для призначення та виплати позивачу одноразової грошової допомоги.

Так, виконавче провадження ВП№58940374 відкрито для примусового виконання судового рішення у справі №2340/3517/18 в частині зобов`язати Міністерство внутрішніх справ України прийняти рішення про призначення та виплату позивачу одноразової грошової допомоги в розмірі 250 - кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на дату встановлення І групи інвалідності 05 квітня 2016 року відповідно до Порядку та умов призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без установлення інвалідності працівника міліції, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №850 від 21.10.2015.

Щодо послання позивача на те, що на виконання рішення Шостого апеляційного адміністративного суду від 12.03.2019 року у справі №2340/3517/18, Департаментом фінансово - облікової політики МВС України 15 квітня 2019 року було відмовлено у затвердженні висновку УМВС України в Черкаській області щодо призначення ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги, колегія суддів зазначає наступне.

Також, позивачем наголошено на тому, що МВС України наділений дискреційними повноваженнями з питань призначення та виплати одноразової грошової допомоги або прийняття рішення про відмову у їх видачі, то суд не вправі перебирати на себе функції вказаного суб`єкта владних повноважень, а Департаментом фінансово - облікової політики МВС України 15 квітня 2019 року було відмовлено у затвердженні висновку УМВС України в Черкаській області щодо призначення ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги, тобто, МВС України у повному обсязі та належним чином виконало постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 12.03.2019 у справі №2340/3517/18.

Разом з тим, як вбачається з рішення Шостого апеляційного адміністративного суду від 12.03.2019 року у справі №2340/3517/18, задовольняючи позов в частині скасування спірного рішення Міністерство внутрішніх справ України, з метою дотримання процедури, встановленої Порядком №850, зобов`язано ліквідаційну комісію УМВС України в Черкаській області повторно надіслати до Міністерства внутрішніх справ України документи для призначення позивачу одноразової грошової допомоги відповідно до Порядку та умов призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без установлення інвалідності працівника міліції, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 850 від 21.10.2015

Приписами частини 4 статті 78 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Таким чином, встановлено, що рішення Шостого апеляційного адміністративного суду від 12.03.2019 року у справі №2340/3517/18 зобов`язано Міністерство внутрішніх справ України прийняти рішення про призначення та виплату позивачу одноразової грошової допомоги в розмірі 250 - кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на дату встановлення І групи інвалідності 05 квітня 2016 року відповідно до Порядку та умов призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без установлення інвалідності працівника міліції, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №850 від 21.10.2015.

Окрім зазначеного вище, колегія суддів звертає увагу на те, що частиною 2 статті 6 КАС України передбачено, що суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Відповідно до практики Європейського Суду з прав людини право на суд, захищене відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, було б ілюзорним, якби національні правові системи Договірних держав допускали, щоб остаточні та обов`язкові судові рішення залишалися без виконання на шкоду одній зі сторін (рішення від 19.03.1997 у справі «Горнсбі проти Греції», п. 40). Ефективний доступ до суду включає в себе право на виконання судового рішення без зайвих затримок (рішення у справі «Immobiliare Saffi «проти Італії», заява № 22774/93, п. 66, ECHR 1999-V).

Неможливість для заявника домогтися виконання судового рішення, винесеного на його чи її користь, становить втручання у право на мирне володіння майном, що викладене у першому реченні пункту першого статті 1 Протоколу №1 (пункт 53 рішення ЄСПЛ у справі «Войтенко проти України» від 29.06.2004).

Згідно рекомендацій, викладених у Висновку Консультативної ради Європейських суддів №13 (2010) «Щодо ролі суддів у виконанні судових рішень» Консультативна рада Європейських суддів вважає, що в державі, яка керується верховенством права, державні органи, насамперед, зобов`язані поважати судові рішення і якнайшвидше реалізувати їх ex-officio. Сама думка, що державний орган може відмовитися від виконання рішення суду, підриває концепцію примата права. Виконання рішення повинно бути справедливим, швидким, ефективним і пропорційним.

Так, враховуючи зазначені обставини, Міністерством внутрішніх справ України рішення суду по справі №2340/3517/18 не виконано.

Слід зазначити, що пунктом 9 частини 1 статті 39 Закону України «Про виконавче провадження» встановлено, що виконавче провадження підлягає закінченню у разі фактичного виконання в повному обсязі рішенням згідно з виконавчим документом. Зазначене дає підстави для винесення постанови про закінчення виконавчого провадження у зв`язку з фактичним виконанням рішення суду.

На підставі вище зазначеного, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції щодо відсутності підстав для задоволення позовних вимог щодо визнання протиправною та скасування вимоги державного виконавця Яковенка В.А. від 06.06.2019 у виконавчому провадженні № 58940374 та зобов`язати державного виконавця Яковенка В.А. винести постанову про закінчення виконавчого провадження №58940374 на підставі п.9 ч.1 ст. 39 Закону України «Про виконавче провадження», оскільки позивачем не виконано рішення .

Оцінивши докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, та враховуючи всі наведені обставини, колегія суддів приходить до висновку, що судом першої інстанції в повній мір досліджено обставини справи на підставі яких суд прийшов до правильного висновку, що позовні вимоги не підлягають задоволенню. про відмову у задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

Відповідно до статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з ч. 2 ст. 2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Згідно з ч. 2 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Зі змісту частин 1-4 ст. 242 КАС України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права, обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи. Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Доводи апеляційної скарги зазначених вище висновків суду попередньої інстанції не спростовують і не дають підстав для висновку, що судом першої інстанції при розгляді справи неправильно застосовано норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, чи порушено норми процесуального права.

Згідно з п.1 ч.1 ст.315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З урахуванням вище викладеного, колегія суддів дійшла висновку, що судом першої інстанції правильно встановлені обставини справи, судове рішення ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права і підстав для його скасування не вбачається, апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а постанова суду першої інстанції - без змін.

Керуючись ст.ст. 2, 10, 11, 205, 241, 242, 243, 251, 271, 272, 287, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу Міністерства внутрішніх справ України - залишити без задоволення, а на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 04 листопада 2019 року - без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту проголошення, проте на неї може бути подана касаційна скарга до Верховного Суду в порядку та строки, передбачені ст. 329 КАС України.

Головуючий суддя: Л.О. Костюк

Судді: Н.П. Бужак,

М.І. Кобаль