Справа № 820/3087/17
Суддя: Мороз Л.Л.
Дата ухвалення: 2019-11-28 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

Іменем України

28 листопада 2019 року

Київ

справа №820/3087/17

адміністративне провадження №К/9901/44653/18

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

головуючого - Мороз Л.Л.,

суддів: Бучик А.Ю., Рибачука А.І.,

розглянувши у порядку попереднього розгляду у касаційній інстанції адміністративну справу №820/3087/17

за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Держгеокадастру у Харківській області про визнання рішення протиправним та зобов`язання вчинити певні дії, провадження по якій відкрито

за касаційною скаргою Головного управління Держгеокадастру у Харківській області на постанову Харківського окружного адміністративного суду від 23 серпня 2017 року, ухвалену у складі головуючого судді Бадюкова Ю.В., та ухвалу Харківського апеляційного адміністративного суду від 31 жовтня 2017 року, постановлену у складі: головуючого судді Сіренко О.І., суддів: Любчич Л.В., Спаскіна О.А.,

в с т а н о в и в :

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Головного управління Держгеокадастру у Харківській області, в якому просив:

- визнати протиправною відмову Головного управління Держгеокадастру у Харківській області у наданні дозволу на виготовлення проєкту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, викладену у листі від 30.06.2017 №М- 19011/0/6-16737/0/21-17;

- зобов`язати Головне управління Держгеокадастру у Харківській області повторно розглянути заяву про надання дозволу на виготовлення проєкту землеустрою щодо відведення земельної ділянки орієнтовною площею 2 га для ведення особистого селянського господарства із земель сільськогосподарського призначення, яка розташована за межами населених пунктів на території Просянської сільської ради Куп`янського району Харківської області для подальшої передачі у власність.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що звернувся із заявою до Головного управління Держгеокадастру у Харківській області з метою отримання дозволу на розробку проєкту землеустрою щодо відведення земельної ділянки орієнтовною площею 2 га для ведення особистого селянського господарства із земель сільськогосподарського призначення, яка розташована за межами населених пунктів на території Просянської сільської ради Куп`янського району Харківської області. Зазначив, що безпосередньо брав участь в антитерористичній операції на сході України і є учасником бойових дій та має переважне право на безоплатне отримання у власність земельної ділянки, відповідно до положень пункту 14 частини першої статті 12 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту", пункту "б" частини першої статті 121 Земельного кодексу України, розпорядження Кабінету Міністрів України від 19.08.2015 №898-р "Питання забезпечення учасників антитерористичної операції та сімей загиблих учасників антитерористичної операції земельними ділянками". Однак, листом від 30.06.2017 № М-19011 /0/6-16737/0/21-17 відповідачем було фактично відмовлено у видачі такого дозволу. Вважає, що відмова відповідача грубо порушує його законне право на отримання земельної ділянки у власність, гарантоване Конституцією України, а також іншими Законами України.

Постановою Харківського окружного адміністративного суду від 23 серпня 2017 року, залишеною без змін ухвалою Харківського апеляційного адміністративного суду від 31 жовтня 2017 року, позов задоволено.

Суди встановили, що ОСОБА_1 звернувся із заявою до Головного управління Держгеокадастру у Харківській області з метою отримання дозволу на розробку проєкту землеустрою щодо відведення земельної ділянки орієнтовною площею 2 га для ведення особистого селянського господарства із земель сільськогосподарського призначення, яка розташована за межами населених пунктів на території Просянської сільської ради Куп`янського району Харківської області для подальшої передачі у власність.

До заяви були додані: копія паспорту, копія ідентифікаційного коду: документ, що підтверджує участь в антитерористичній операції; графічний матеріал, на якому зазначено бажане місце розташування земельної ділянки.

Вказана заява була отримана відповідачем 14.06.2017.

Проте, листом від 30.06.2017 №М-19011/0/6-16737/0/21-17 "Про розгляд заяви" ОСОБА_1 фактично відмовлено у видачі такого дозволу. В обґрунтування вказаного листа відповідачем було зазначено, що з 17 червня 2017 року набула чинності постанова Кабінету Міністрів України від 7 червня 2017 року № 413, якою затверджено Стратегію удосконалення механізму управління в сфері використання та охорони земель сільськогосподарського призначення державної власності та розпорядження. Вказана постанова направлена на вирішення нагальної на сьогодні проблеми ефективного використання та охорони земель сільськогосподарського призначення державної власності, запобігання зловживанням, недопущення соціальної напруги в земельній сфері. Система організації процесу виконання Стратегії передбачає першочергову реалізацію прав учасників антитерористичної операції на землю сільськогосподарського призначення державної форми власності шляхом надання відповідних дозволів на розробку документації із землеустрою. При цьому, площа земельних ділянок, які пропонується надати учасникам антитерористичної операції в межах норм безоплатної приватизації на території відповідної області складає 25 відсотків від площ земельних ділянок, право оренди на яку було продано територіальним органом Держгеокадастру на території відповідної області у кварталі. Такі законодавчі обмеження, як зазначено у листі, не дають змоги одночасно надати дозвіл на розробку землевпорядної документації щодо відведення земельної ділянки всім учасникам антитерористичної операції, які на даний час звернулись до Головного управління Держгеокадастру у Харківській області. Позивачу рекомендовано звернутись до Харківської обласної громадської організації "Спілка ветеранів АТО" для подальшого його включення в перелік учасників антитерористичної операції та членів сімей загиблих воїнів, які потребують реалізації першочергових прав на землю.

Вважаючи таку відмову протиправною, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції, з висновком якого погодився апеляційний суд, мотивував своє рішення тим, що законодавством визначено вичерпний перелік підстав для відмови у наданні дозволу на розроблення проєкту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, але відповідачем не наведено жодних підстав, передбачених частиною 7 статті 118 Земельного кодексу України, за яких позивачу відмовлено у наданні дозволу на розроблення проєкту землеустрою для відведення земельної ділянки.

Відповідач не погодився із вказаними судовими рішеннями і подав касаційну скаргу з вимогами про їх скасування та ухвалення нового рішення про відмову в задоволенні позовних вимог.

Зазначає, що оскаржуваною відповіддю позивачу було роз`яснено підстави для надання дозволу на розробку проєкту землеустрою, а не відмовлено у наданні такого дозволу, тобто приймаючи спірне рішення відповідач діяв у відповідності до вимог чинного законодавства.

У поданому відзиві позивач просить відмовити в задоволенні скарги, а судові рішення залишити без змін.

Верховний Суд переглянув судові рішення у межах касаційної скарги, з`ясував повноту фактичних обставин, встановлених судами, та правильність застосування норм матеріального та процесуального права і дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення скарги з огляду на таке.

Правовідносини у сфері забезпечення права на землю громадян, юридичних осіб, територіальних громад та держави, раціонального використання та охорони земель регулюються, зокрема, Земельним кодексом України (далі по тексту - ЗК України) та Законом України «Про землеустрій».

Стаття 118 ЗК України встановлює порядок безоплатної приватизації земельних ділянок громадянами.

Згідно з частиною першою статті 118 ЗК України громадянин, зацікавлений у приватизації земельної ділянки, яка перебуває у його користуванні, подає заяву до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу. У разі якщо земельна ділянка державної власності розташована за межами населених пунктів і не входить до складу певного району, заява подається до Ради міністрів Автономної Республіки Крим.

Частиною шостою статті 118 ЗК України визначено, що громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення фермерського господарства, ведення особистого селянського господарства, ведення садівництва, будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибної ділянки), індивідуального дачного будівництва, будівництва індивідуальних гаражів у межах норм безоплатної приватизації, подають клопотання до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу. У клопотанні зазначаються цільове призначення земельної ділянки та її орієнтовні розміри. До клопотання додаються графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки, погодження землекористувача (у разі вилучення земельної ділянки, що перебуває у користуванні інших осіб) та документи, що підтверджують досвід роботи у сільському господарстві або наявність освіти, здобутої в аграрному навчальному закладі (у разі надання земельної ділянки для ведення фермерського господарства). У разі якщо земельна ділянка державної власності розташована за межами населених пунктів і не входить до складу певного району, заява подається до Ради міністрів Автономної Республіки Крим. Верховній Раді Автономної Республіки Крим, Раді міністрів Автономної Республіки Крим, органам виконавчої влади або органам місцевого самоврядування, які передають земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, забороняється вимагати додаткові матеріали та документи, не передбачені цією статтею.

Приписами абзацу першого частини сьомої статті 118 ЗК України визначено, що відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, розглядає клопотання у місячний строк і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні. Підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування об`єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.

Отже, Земельним кодексом визначено перелік підстав для відмови у наданні дозволу на розроблення проєкту землеустрою щодо відведення земельної ділянки за результатами розгляду належним чином оформлених клопотання та додатків до нього, який є вичерпним, а саме:

- невідповідність місця розташування об`єкта вимогам законів;

- невідповідність місця розташування об`єкта вимогам прийнятих відповідно до цих законів нормативно-правових актів;

- невідповідність місця розташування об`єкта вимогам генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проєктів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.

З огляду на положення статті 123 Земельного кодексу України суд зазначає, що неправомірною є відмова відповідача надати дозвіл на розроблення проєкту землеустрою щодо відведення земельної ділянки з підстав інших, ніж передбачено законом.

За наведених вище обставин, колегія суддів погоджується з висновками судів попередніх інстанцій про наявність підстав для зобов`язання відповідача повторно розглянути клопотання позивача про надання дозволу на розроблення прєкту землеустрою.

Доводи, які містяться в касаційній скарзі, висновків судів та обставин справи не спростовують.

За змістом частини першої статті 350 КАС суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанції не допустили неправильного застосування норм матеріального права або порушень норм процесуального права при ухваленні судових рішень чи вчиненні процесуальних дій.

Суди першої та апеляційної інстанцій ухвалили судові рішення, правильно застосувавши норми матеріального права та не допустили порушень норм процесуального права, тому касаційну скаргу належить залишити без задоволення, а рішення судів - без змін.

Керуючись статтями 343, 349, 350, 354, 355, 356 Кодексу адміністративного судочинства України, Суд, -

п о с т а н о в и в :

Касаційну скаргу Головного управління Держгеокадастру у Харківській області - залишити без задоволення.

Постанову Харківського окружного адміністративного суду від 23 серпня 2017 року та ухвалу Харківського апеляційного адміністративного суду від 31 жовтня 2017 року - залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та не може бути оскаржена.

...........................

...........................

...........................

Л.Л. Мороз

А.Ю. Бучик

А.І. Рибачук,

Судді Верховного Суду