Справа № 320/1570/19
Суддя: Лиска І.Г.
Дата ухвалення: 2019-11-04 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04 листопада 2019 року № 320/1570/19

Київський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Лиска І.Г., розглянувши в спрощеному позовному провадженні без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Служби безпеки України, 3-тя особа: ГУ СБУ в м. Києві та Київській області, про визнання протиправними дій та зобов`язати вчинити дії

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до Київського окружного адміністративного суду міста з адміністративним позовом до Служби безпеки України, 3-тя особа: ГУ СБУ в м. Києві та Київській області, в якому просить суд: - визнати неправомірними дії Служби безпеки України щодо повернення без погодження заяви ОСОБА_1 про призначення та виплату одноразової грошової допомоги у зв`язку з встановленням 2-ї групи інвалідності пов`язаної з виконанням обов`язків військової служби; - зобов`язати Службу безпеки України розглянути заяву ОСОБА_1 щодо призначення одноразової грошової допомоги в зв`язку з отриманням другої групи інвалідності під час виконання обов`язків військової служби та прийняти відповідне рішення.

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 05.04.2019р. відкрито спрощене позовне провадженні без повідомлення (виклику) учасників справи (у письмовому провадженні).

В обґрунтування заявлених вимог позивач посилається на неправомірні дії відповідача щодо повернення без погодження заяви ОСОБА_1 про призначення та виплату одноразової грошової допомоги у зв`язку з встановленням II групи інвалідності, пов`язаної з виконанням обов`язків військової служби.

Відповідач у відзиві на позовну заяву проти позову заперечив та повідомив, що рішення про виплату ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги може бути прийняте лише після перегляду рішення Васильківської міжрайонної МСЕК Центральною МСЕК Міністерства охорони здоров`я України за участю представника ВМУ СБУ.

Представник третьої особи надав до суду письмові пояснення в яких зазначив, що 26.09.2018 головним управлінням змістовно проінформовано позивача про розгляд його заяви, у зв`язку з чим, позовні вимоги не підлягають задоволенню.

Розглянувши подані документи і матеріали, з`ясувавши усі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив таке.

ОСОБА_1 , проходив військову службу в лавах Служби безпеки України з 11.07.2002 року по 31.12.2016 року, в тому числі з 22.12.2015 по 21.03.2016 року відповідно до наказу СБУ №820/ДСК від 22.12.2015 року у відрядженні до складу тимчасової оперативної групи «Босфор» з протидії розвідувально-підривній діяльності спецслужб Російської Федерації проти України (з дислокацією на базі УСБУ в Херсонській області) для несення добового чергування на території КПВВ «Чонгар».

Під час виконання обов`язків військової служби ОСОБА_1 . 18.03.2016 року отримав травму (при падінні з висоти) у вигляді забою грудного відділу хребта та її наслідки у вигляді залишкових явищ закритої хребетно-спинномозкової трави, посттравматичного остеохондрозу грудного відділу хребта, грижі межхребцевого диску з вторинним відносним стенозом хребетного каналу з лівосторонньою пірамідною недостатністю, полірадікулярним синдромом, м`язово-тонічним синдромом, статодинамічними порушеннями.

Внаслідок отриманої травми, наказом СБ України № 1483-ос від 09.12.2016 року Позивача було звільнено з військової служби відповідно до Положення про проходження військової служби військовослужбовцями Служби безпеки України за п.п. «а» п. 61, п.п. «б» п. 62 та п.п. «б» п. 88-1 (за станом здоров`я) у запас СБ України.

У зв`язку з отриманою травмою позивач у березні 2018 року пройшов судово-медичну експертизу у Васильківській міжрайонній медико-соціальній експертній комісії, яка встановила йому II групу інвалідності з 13.03.2018 року та визначила причиною інвалідності травму, отриману під час виконання обов`язків військової служби. Інвалідність встановлена до 01 квітня 2019 року. Даний факт підтверджується довідкою до акту огляду-соціальною експертною комісією та випискою з акту огляду медико-соціальною експертною комісією до довідки серії АВ №1029608 від 13.03.2018.

В подальшому, 19.03.2018 року ОСОБА_1 отримав посвідчення інваліда II групи, яке дійсне до 01.04.2019.

У зв`язку з викладеним, 19.03.2018 року позивач звернувся з заявою на адресу Головного управління СБ України у м. Києві та Київській області щодо призначення та виплати йому одноразової грошової допомоги, передбаченої статтею 16 Закону України «Про соціальний та правовий захист військовослужбовців та членів її сімей», внаслідок встановлення II групи інвалідності.

За результатами розгляду заяви Головним управлінням СБ України у м. Києві та Київській області було складено проект висновку на здійснення одноразової грошової виплати, який з доданими до нього документами направлено до Фінансово-економічного управління СБ України для прийняття відповідного рішення щодо призначення та виплати одноразової грошової допомоги.

Водночас вказаний висновок комісія з розгляду питань пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги в разі загибелі (смерті), каліцтва або інвалідності військовослужбовців та інвалідності осіб, звільнених з військової служби, у встановленому порядку не розглядала.

Листом начальника фінансово-економічного управління СБ України № 21/3/2-1059 від 11.09.2018 року вказаний вище висновок повернуто до ГУ СБ України у м. Києві та Київській області із зазначенням на необхідність повернення без погодження документів, поданих на розгляд, у зв`язку з непогодженням Військово-медичним управлінням СБ України висновку з мотивів необхідності перевірки обґрунтованості рішення Васильківської МСЕК шляхом проведення огляду Центральною МСЕК МОЗ України.

В подальшому ГУ СБУ в м. Києві та Київській області листом від 25.09.2018 №51/19-9705 повідомило позивача, що за результатами розгляду заяви було складено проект відповідно висновку на здійснення означеної виплати, однак фінансово-економічним управлінням означений висновок повернуто до Головного управління без погодження з такими роз`ясненнями. Так, Військово-медичним управлінням СБ України з метою обґрунтованості рішення прийнятого Васильківською міжрайонною МСЕК стосовно позивача отримано відповідь Центральної МСЕК МОЗ України, де зазначено, що для перевірки обґрунтованості рішення позивача неодноразово викликали на огляд до Центральної МСЕК МОЗ України, але з невідомих причин позивач на засідання комісії не з`явився. У зв`язку з чим, документи щодо виплати позивачу вищезазначеної грошової допомоги не можуть бути погоджені ВМУ СБУ до прийняття остаточного рішення про ступінь обмеження життєдіяльності позивача.

Відповідно довідки до акту огляду медико-соціальною експертною комісією серії АВ №1030956 від 02.04.2019 за повторним оглядом позивачу встановлено ІІ групу інвалідності з 01.04.2019. інвалідність встановлена до 01.04.2021.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд виходить з наступного.

Частиною п`ятою статті 17 Конституції України передбачено, що держава забезпечує соціальний захист громадян України, які перебувають на службі у Збройних Силах України та в інших військових формуваннях, а також членів їхніх сімей.

Відповідно до статті 41 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" виплата одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, та резервістів під час виконання ними обов`язків служби у військовому резерві здійснюється в порядку і на умовах, встановлених Законом України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей".

Відповідно до пункту 4 ч. 2 ст. 16 Закону "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей", у разі поранення (контузії, травми або каліцтва), заподіяного військовослужбовцю під час виконання ним обов`язків військової служби, а також інвалідності, що настала в період проходження військової служби або не пізніше ніж через три місяці після звільнення зі служби чи після закінчення цього строку, але внаслідок захворювання або нещасного випадку, що мали місце в період проходження військової служби, залежно від ступеня втрати працездатності йому виплачується одноразова грошова допомога в розмірі до п`ятирічного грошового забезпечення за останньою посадою в порядку та на умовах, визначених Кабінетом Міністрів України.

Постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2013 року №975 затверджено Порядок призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві.

Пунктом 6 Порядку передбачено, що одноразова грошова допомога призначається і виплачується: військовослужбовцю, інвалідність якого настала внаслідок поранення (контузії, травми або каліцтва), отриманого ним під час виконання обов`язків військової служби або внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням чим обов`язків військової служби, чи встановлення інвалідності особі після її звільнення з військової служби внаслідок зазначених причин, у розмірі: 300-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на дату встановлення інвалідності, - у разі встановлення інвалідності II групи.

Згідно пункту 3 Порядку у разі встановлення інвалідності або ступеня втрати працездатності без встановлення інвалідності, днем виникнення права на отримання одноразової грошової допомоги є дата, що зазначена у довідці медико-соціальної експертної комісії.

Згідно Виписки та Довідки МСЕК серії АВ № 1029608 від 13.03.2018 р. позивач є інвалідом ІІ групи 13.03.2018р. Причиною інвалідності зазначено захворювання, пов`язане з виконанням обов`язків військової служби. Інвалідність була встановлена до 01.04.2019.

Враховуючи, що право на грошову допомогу у звільненого військовослужбовця наступає в момент встановлення інвалідності, тобто з 13.03.2018 року, отже ОСОБА_1 має право на виплату одноразової грошової допомоги відповідно до Порядку, затвердженого Постановою КМУ № 975 від 25.12.2013 року.

Таким чином, 13.03.2018 року позивач набув право на отримання одноразової грошової допомоги відповідно до ст. 16 «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців і членів їх сімей» та постанови Кабінету Міністрів України № 975.

Суд зазначає, що відповідач у відзиві стверджує, що позивач неодноразово викликався на огляд до Центральної МСЕК Міністерства охорони здоров`я України.

Разом з тим, відповідачем не надано до суду доказів у підтвердження даного факту.

Крім того, суд зазначає, що після повторного огляду 01.04.2019 позивачу підтверджено ІІ групу інвалідності з 01.04.2019, що підтверджується довідкою до акту огляду медико-соціальною експертною комісією серії АВ №1030956 від 02.04.2019.

Відповідно до пункту 12 Порядку призначення і виплата одноразової грошової допомоги військовослужбовцям, військовозобов`язаним та резервістам, яких призвано на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві, здійснюється Міноборони, іншими центральними органами виконавчої влади, що здійснюють керівництво військовими формуваннями та правоохоронними органами, та іншими органами державної влади, військовими Нормуваннями та правоохоронними органами, в яких передбачено проходження військової служби військовослужбовцями, навчальних (або перевірочних) та спеціальних зборів - військовозобов`язаними, проходження служби у військовому резерві - резервістами (далі - розпорядник бюджетних коштів).

Пунктом 13 Порядку передбачено, що керівник уповноваженого органу подає у 15-денний строк з дня реєстрації всіх документів розпорядникові бюджетних коштів висновок щодо виплати одноразової грошової допомоги, до якого додаються документи, зазначені в пунктах 10 і 11 цього Порядку. Розпорядник бюджетних коштів приймає у місячний строк після надходження зазначених документів рішення про призначення або відмову у призначенні одноразової грошової допомоги і надсилає його разом з документами уповноваженому органові для видання наказу про виплату такої допомоги особам, які звернулися за нею, або у разі відмови для письмового повідомлення заявника :з зазначенням мотивів відмови.

Згідно пункту 15 Порядку рішення про відмову у призначенні грошової допомоги може бути оскаржено в установленому порядку.

Виходячи з наведеного, Порядком № 975 встановлено вичерпний перелік рішень про призначення або відмову у призначенні одноразової грошової допомоги), що приймаються розпорядником бюджетних коштів за наслідками розгляду висновку керівника уповноваженого органу стосовно виплати одноразової грошової допомоги, та перелік документів, зазначений в пунктах 10 і 11 цього Порядку.

Аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом у постановах від 30 січня 2018 року у справі N 806/986/16 та від 03 квітня 2018 року у справі N 750/5581/17.

Конституційний Суд України неодноразово розглядав питання, пов`язані з реалізацією права на соціальний захист, і сформулював правову позицію, згідно з якою Конституція України виокремлює певні категорії громадян України, що потребують податкових гарантій соціального захисту з боку держави. До них, зокрема, належать громадяни, які відповідно до статті 17 Конституції України перебувають на службі у військових формуваннях та правоохоронних органах держави, забезпечуючи суверенітет і територіальну цілісність України, її економічну та інформаційну безпеку, і саме - у Збройних Силах України, органах Служби безпеки України, міліції, прокуратури, охорони державного кордону України, податкової міліції, Управління державної охорони України, державної пожежної охорони, Державного департаменту України з питань виконання покарань тощо (рішення Конституційного Суду України від 6 липня 1999 року N 8-рп/99 та від 20 березня 2002 року N 5-рп/2002).

Необхідність додаткових гарантій соціальної захищеності цієї категорії громадян, які під час проходження служби, так і після її закінчення зумовлена насамперед тим, що служба у Збройних Силах України, інших військових формуваннях та правоохоронних органах держави пов`язана з ризиком для життя і здоров`я, підвищеними вимогами до дисципліни, професійної придатності, фахових, фізичних, вольових та інших якостей Рішення Конституційного Суду України від 20 березня 2002 року № 5-рп/2002).

Тому, отримавши заяву ОСОБА_1 , відповідач зобов`язаний був прийняти відповідне рішення, але у порушення наведених вище норм законодавства рішення про призначення або відмову у призначенні позивачу одноразової грошової допомоги прийнято не було.

Таким чином дії відповідача щодо повернення без погодження заяви ОСОБА_1 про призначення та виплату одноразової грошової допомоги у зв`язку з встановленням 2-ї групи інвалідності пов`язаної з виконанням обов`язків військової служби є протиправними.

Що стосується ефективного способу захисту свого права позивача суд виходить з наступного.

Відповідно до ч. 2 ст.8 КАС України, суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини.

У пункті 145 рішення від 15 листопада 1996 року у справі "Чахал проти Об`єднаного Королівства" (Chahal v. the United Kingdom, (22414/93) [1996] ECHR 54) Європейський суд з прав людини зазначив, що стаття 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) гарантує на національному рівні ефективні правові засоби для здійснення прав і свобод, що передбачаються Конвенцією, незалежно від того, яким чином вони виражені в правовій системі тієї чи іншої країни.

Таким чином, суть цієї статті зводиться до вимоги надати заявникові такі міри правового захисту на національному рівні, що дозволили б компетентному державному органові розглядати по суті скарги на порушення положень Конвенції й надавати відповідний судовий захист, хоча держави - учасники Конвенції мають деяку свободу розсуду щодо того, яким чином вони забезпечують при цьому виконання своїх зобов`язань. Крім того, Суд указав на те, що за деяких обставин вимоги статті 13 Конвенції можуть забезпечуватися всією сукупністю засобів, що передбачаються національним правом.

Стаття 13 Конвенції вимагає, щоб норми національного правового засобу стосувалися сутності "небезпідставної заяви" за Конвенцією та надавали відповідне відшкодування. Зміст зобов`язань за статтею 13 також залежить від характеру скарги заявника за Конвенцією. Тим не менше, засіб захисту, що вимагається згаданою статтею повинен бути "ефективним" як у законі, так і на практиці, зокрема, у тому сенсі, щоб його використання не було ускладнене діями або недоглядом органів влади відповідної держави (п. 75 рішення Європейського суду з прав людини у справі "Афанасьєв проти України" від 5 квітня 2005 року (заява № 38722/02)).

Отже, "ефективний засіб правого захисту" у розумінні статті 13 Конвенції повинен забезпечити поновлення порушеного права і одержання особою бажаного результату; винесення рішень, які не призводять безпосередньо до змін в обсязі прав та забезпечення їх примусової реалізації, не відповідає розглядуваній міжнародній нормі.

Розкриваючи критерій ефективності способу захисту порушеного права платника, Верховний Суд України у постанові від 16 вересня 2015 року зазначив, що "спосіб відновлення порушеного права має бути ефективним та таким, який виключає подальші протиправні рішення, дії чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень, а у випадку невиконання, або неналежного виконання рішення не виникала б необхідність повторного звернення до суду, а здійснювалося примусове виконання рішення".

Проте з огляду на те, що Служба безпеки України наділено дискреційними повноваженнями з питань призначення та виплати одноразової грошової допомоги або прийняття рішення про відмову у призначенні та виплаті, суд не вправі перебирати на себе функції вказаного суб`єкта владних повноважень.

З системного аналізу вказаних норм ст.245 Кодексу адміністративного судочинства України можна дійти висновку, що суд наділений повноваженнями щодо зобов`язання відповідача прийняти рішення на користь позивача.

Тобто, такі повноваження суд реалізує у разі встановленого факту порушення прав свобод чи інтересів позивача і необхідність їх відновлення таким способом, який би гарантував повний захист прав, свобод, інтересів позивача від порушень з боку відповідача, забезпечував його виконання та унеможливлював необхідність наступних звернень до суду.

На підставі викладеного, суд вважає, що в даному випадку ефективним способом захисту прав, свобод та інтересів позивача у сфері публічно-правових відносин є зобов`язання Службу безпеки України повторно розглянути заяву позивача щодо призначення та виплати йому одноразової грошової допомоги у зв`язку зі встановленням ІІ групи інвалідності та прийняти відповідне рішення, з урахуванням висновків суду.

З огляду на викладене, суд зазначає, що позов підлягає задоволенню.

Керуючись статтями 77, 139, 241-246, 250, 255, 257-262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,

в и р і ш и в:

Позов задовольнити.

Визнати неправомірними дії Служби безпеки України щодо повернення без погодження заяви ОСОБА_1 про призначення та виплату одноразової грошової допомоги у зв`язку з встановленням 2-ї групи інвалідності пов`язаної з виконанням обов`язків військової служби.

Зобов`язати Службу безпеки України повторно розглянути заяву ОСОБА_1 щодо призначення одноразової грошової допомоги в зв`язку з отриманням другої групи інвалідності під час виконання обов`язків військової служби та прийняти відповідне рішення з урахуванням висновків суду.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

У разі оголошення судом лише вступної та резолютивної частини рішення, або розгляду справи в порядку письмового провадження, апеляційна скарга подається протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення.

Відповідно до підпункту 15.5 пункту 1 Розділу VII Перехідні положення Кодексу адміністративного судочинства України до початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються учасниками справи до або через Київський окружний адміністративний суд.

Суддя Лиска І.Г.