Справа № 2340/3073/18
Суддя: Черпіцька Людмила Тимофіївна
Дата ухвалення: 2019-11-27 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 2340/3073/18 Суддя (судді) першої інстанції: С.М. Гарань
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 листопада 2019 року м. Київ

Колегія суддів Шостого апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого-судді: Черпіцької Л.Т.

суддів: Пилипенко О.Є., Глущенко Я.Б.

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Черкаського окружного адміністративного суду від 08 жовтня 2019 року про залишення позовної заяви без розгляду у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Черкаської міської ради Черкаської області, треті особи, що не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - міський голова м. Черкаси ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визнання протиправним та скасування рішення, -

В С Т А Н О В И Л А:

ОСОБА_1 звернувся до Черкаського окружного адміністративного суду з позовом до Черкаської міської ради Черкаської області, треті особи без самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - міський голова міста Черкаси ОСОБА_2, ОСОБА_3 , в якому просив: визнати протиправним та скасувати рішення Черкаської міської ради від 06 лютого 2018 року №2-2888 «Про дострокове припинення повноважень секретаря Черкаської міської ради ОСОБА_1 ».

Ухвалою Черкаського окружного адміністративного суду від 08 жовтня 2019 року клопотання представника Черкаської міської ради про залишення позовної заяви без розгляду задоволено. Позовну заяву ОСОБА_1 до Черкаської міської ради Черкаської області, треті особи без самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача міський голова м. Черкаси ОСОБА_2, ОСОБА_3 про визнання протиправним та скасування рішення залишено без розгляду.

Суд першої інстанції виходив з того, що позивачем пропущено строк звернення до суду з відповідним позовом, ані позивачем, ані його представником не було надано належних та допустимих доказів на підтвердження поважності причин пропуску строку, а також не заявлялось клопотань про поновлення цього строку.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_1 звернувся до суду з апеляційною скаргою. В апеляційній скарзі, посилаючись на недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції вважає встановленими, невідповідність висновків суду обставинам справи та на порушення судом першої інстанції норм процесуального права, скаржник просить скасувати ухвалу суду першої інстанції, а справу направити для продовження розгляду до Черкаського окружного адміністративного суду іншим складом суду (за текстом апеляційної скарги).

Доводи апеляційної скарги ґрунтуються на тому, що оскаржуване рішення Черкаської міської ради від 06 лютого 2018 року №2-2888 «Про дострокове припинення повноважень секретаря Черкаської міської ради ОСОБА_1 » не стосується публічної служби, а заявлений позов направлений на визнання протиправною такої дії, як скасування посади секретаря, що суперечить вимогам Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» та не відповідає вимогам регламенту Черкаської міської ради.

На адресу суду надійшли відзиви на апеляційну скаргу від Черкаської міської ради Черкаської області та міського голови м. Черкаси Бондаренка А. В., в яких вони просять апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Розгляд справи здійснити у порядку письмового провадження відповідно до вимог пункту 2 частини 1 статті 311 КАС України.

Згідно з ст. 308 КАС України справа переглядається колегією суддів в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно зі ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

У відповідності до п. 4 ч. 1 ст. 320 КАС України підставами для скасування ухвали суду, яка перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є неправильне застосування норм матеріального права чи порушення норм процесуального права, які призвели до неправильного вирішення питання.

Дослідивши матеріали справи, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

З матеріалів справи вбачається, що рішенням Черкаської міської ради від 06.02.2018 року №2-2888 достроково припинено повноваження секретаря Черкаської міської ради Радуцького Олександра Романовича.

Вважаючи оскаржуване рішення від 06.02.2018 року №2-2888 "Про дострокове припинення повноважень секретаря Черкаської міської ради ОСОБА_1 " протиправним, позивач 02.08.2018 звернувся до Черкаського окружного адміністративного суду з відповідним позовом.

Ухвалою судді Черкаського окружного адміністративного суду Тимошенко В.П. від 07.08.2018 року у справі № 2340/3073/18 позовну заяву ОСОБА_1 залишено без руху з посиланням на те, що даний спір стосується звільнення з публічної служби.

23.08.2018 року ухвалою судді Черкаського окружного адміністративного суду Тимошенко В.П. у справі № 2340/3073/18 позовну заяву повернуто, у зв`язку з не усуненням недоліків позовної заяви та не наданням позивачем доказів поважності причин пропуску строку звернення до суду з даним позовом та/або клопотання про поновлення строків звернення до суду з обґрунтуванням підстав для його поновлення.

Постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 21.11.2018 року було скасовано ухвалу судді Черкаського окружного адміністративного суду Тимошенко В.П. від 23.08.2018 року у справі № 2340/3073/18 про повернення позовної заяви. У вказаній постанові колегія суддів дійшла висновку, що фактично оскаржуваним рішенням від 06.02.2018 року №2-2888 позивача звільнено зі служби в органах місцевого самоврядування з посади секретаря Черкаської міської ради. Оскільки дані правовідносини пов`язані із припиненням повноважень позивача, а саме звільненням його з посади в органах місцевого самоврядування, на дані правовідносини розповсюджується місячний строк звернення до суду, передбачений ч. 5 ст. 122 Кодексу адміністративного судочинства України.

Ухвалою Черкаського окружного адміністративного суду від 01 липня 2019 року позовну заяву залишено без розгляду через безпідставну неявку представника позивача у підготовчі та судові засідання, неповідомлення суду про поважність причин неприбуття до суду, невжиття будь-яких інших активних дій пов`язаних із використанням власних процесуальних прав, що в контексті норм національного законодавства, позбавило суд можливості здійснювати розгляд справи та призвело до порушення розумних строків її вирішення.

Ухвалою Шостого апеляційного адміністративного суду від 29 липня 2019 року, у зв`язку з наявністю доказів поважності підстав пропуску строку апеляційного оскарження, зупинено дію ухвали Черкаського окружного адміністративного суду від 01 липня 2019 року та поновлено позивачу строк апеляційного оскарження ухвали Черкаського окружного адміністративного суду від 01 липня 2019 року.

Постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 13 серпня 2019 року скасовано ухвалу Черкаського окружного адміністративного суду від 01 липня 2019 року, а справу направлено для продовження розгляду до суду першої інстанції

З даним адміністративним позовом до Черкаського окружного адміністративного суду позивач звернувся 02.08.2018 року, який було залишено без розгляду ухвалою Черкаського окружного адміністративного суду від 08 жовтня 2019 року.

Розглядаючи питання щодо дотримання позивачем строку звернення до суду з даним позовом, суд зазначає наступне.

У відповідності до положень статті 55 Конституції України кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

Завданням адміністративного судочинства, згідно положень частини першої статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Кожна особа має право в порядку, встановленому Кодексом адміністративного судочинства України, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси (частина перша статті 5 Кодексу адміністративного судочинства України).

Конституційний Суд України, вирішуючи питання, порушені в конституційному зверненні і конституційному поданні щодо тлумачення частини другої статті 55 Конституції України, в рішенні від 14 грудня 2011 року №19-рп/2011 зазначив, що права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави (частина друга статті 3 Конституції України). Для здійснення такої діяльності органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові і службові особи наділені публічною владою, тобто мають реальну можливість на підставі повноважень, встановлених Конституцією і законами України, приймати рішення чи вчиняти певні дії. Особа, стосовно якої суб`єкт владних повноважень прийняв рішення, вчинив дію чи допустив бездіяльність, має право на захист.

Відносини, що виникають між фізичною чи юридичною особою і представниками органів влади під час здійснення ними владних повноважень, є публічно-правовими і поділяються, зокрема, на правовідносини у сфері управлінської діяльності та правовідносини у сфері охорони прав і свобод людини і громадянина, а також суспільства від злочинних посягань. Діяльність органів влади, у тому числі судів, щодо вирішення спорів, які виникають у публічно-правових відносинах, регламентується відповідними правовими актами.

Рішення, прийняті суб`єктами владних повноважень, дії, вчинені ними під час здійснення управлінських функцій, а також невиконання повноважень, встановлених законодавством (бездіяльність), можуть бути оскаржені до суду відповідно до частин першої, другої статті 55 Конституції України.

Як вбачається з матеріалів справи, рішенням Черкаської міської ради від 06 лютого 2018 року за №2-2888 «Про дострокове припинення повноважень секретаря Черкаської міської ради ОСОБА_1 ». ОСОБА_1 виключено із складу виконавчого комітету Черкаської міської ради, таким чином вказаним рішенням позивача фактично звільнено зі служби в органах місцевого самоврядування з посади секретаря Черкаської міської ради, а отже дані правовідносини пов`язані із припиненням повноважень позивача, тобто звільненням його з посади в органах місцевого самоврядування.

Частина перша статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України регламентує необхідність справедливого, неупередженого та своєчасного вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Частиною 1 статті 122 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Згідно з положеннями частини третьої статті 122 Кодексу адміністративного судочинства України для захисту прав, свобод та інтересів особи цим Кодексом та іншими законами можуть встановлюватися інші строки для звернення до адміністративного суду, які, якщо не встановлено інше, обчислюються з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Частиною 5 статті 122 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що для звернення до суду у справах щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби встановлюється місячний строк.

У відповідності до статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод від 04.11.1950 року кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків.

Згідно з ч.1 ст. 5 Кодексу адміністративного судочинства України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси і просити про їх захист.

Отже, суд дійшов висновку, що на дані правовідносини розповсюджується місячний строк звернення до суду, передбачений частиною 5 статті 122 Кодексу адміністративного судочинства України.

При вирішенні питання щодо дотримання позивачем строку звернення до суду з даним позовом суд враховує висновки щодо застосування норм права, зокрема ст. 122 України та ст.233 КЗпП України, викладені в постановах Верховного Суду від 11.04.2018 року у справі №815/4532/16 та від 23.05.2018 року у справі №820/7112/15.

Відповідно до ч.5 ст.242 Кодексу адміністративного судочинства України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду.

У вказаних судових рішеннях Верховний Суд вказав, що нормами Кодексу адміністративного судочинства України та Кодексу законів про працю України встановлено, що для звернення до суду у справах про звільнення встановлено місячний строк, який обчислюється з дня вручення копії наказу про звільнення або з дня видачі трудової книжки.

У ч. 1 ст. 233 КЗпП України чітко визначено, що для звернення до суду у справах про звільнення встановлено місячний строк, який обчислюється з дня вручення копії наказу про звільнення або з дня видачі трудової книжки.

Відповідно до частини третьої статті 47 КЗпП України у разі звільнення працівника з ініціативи або уповноваженого ним органу, він зобов`язаний також у день звільнення видати йому копію наказу про звільнення з роботи.

Натомість Кодекс адміністративного судочинства України передбачає, що за загальним правилом строк звернення до суду розпочинається з моменту, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Згідно з положеннями частини третьої статті 122 Кодексу адміністративного судочинства України для захисту прав, свобод та інтересів особи цим Кодексом та іншими законами можуть встановлюватися інші строки для звернення до адміністративного суду, які, якщо не встановлено інше, обчислюються з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Нормами Кодексу адміністративного судочинства України та Кодексу законів про працю України встановлено, що для звернення до суду у справах про звільнення встановлено місячний строк, який обчислюється з дня вручення копії наказу про звільнення або з дня видачі трудової книжки.

Як встановлено судом, 07.02.2018 року, отримавши трудову книжку НОМЕР_1 , позивач дізнався про порушення своїх прав, що підтверджується підписом ОСОБА_1 у особовій справі та записом № 817 книги обліку руху трудових книжок Черкаської міської ради.

Таким чином, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що твердження позивача, що про оскаржуване рішення від 06.02.2018 року №2-2888 йому стало відомо після звернення адвоката до Черкаської міської ради із запитом про надання публічної інформації від 01.08.2018 року (вх. МВК № 5509-2 від 01.08.2018 року) та отримання оскаржуваного рішення є безпідставним.

Відповідно до статті 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.

У пункті 45 рішення Європейського суду з прав людини "Перез де Рада Каванілес проти Іспанії" зазначено про те, що процесуальні строки (строки позовної давності) є обов`язковими для дотримання; правила регулювання строків для подання скарги, безумовно, мають на меті забезпечення належного відправлення правосуддя і дотримання принципу юридичної визначеності; зацікавлені особи повинні розраховувати на те, що ці правила будуть застосовані (Affaire prez de Rada Cavanilles c. Espagne № 116/1997/900/1112).

Крім того, у рішенні Європейського суду з прав людини по справі "Ілхан проти Туреччини" зазначено, що правило встановлення обмежень звернення до суду у зв`язку з пропуском строку звернення повинно застосовуватися з певною гнучкістю і без надзвичайного формалізму, воно не застосовується автоматично і не має абсолютного характеру; перевіряючи його виконання, слід звертати увагу на обставини справи (Ilhan v. Turkey № 22277/93).

Суд звертає увагу, що існування процесуальних строків на оскарження порушених прав, свобод та інтересів зумовлене вимогами щодо забезпечення швидкого та ефективного розгляду справ, дисциплінування поведінки учасників процесу. Саме тому закон передбачає різноманітні способи визначення проміжку часу, протягом якого такі учасники можуть здійснити свої процесуальні права.

Відтак, з метою забезпечення принципу правової визначеності та запобігання порушенню принципу верховенства права суди повинні досліджувати дотримання строку звернення до суду, причини його пропуску та послідовно застосовувати відповідні правові наслідки його спливу.

Частиною 3 ст. 123 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що якщо факт пропуску позивачем строку звернення до адміністративного суду буде виявлено судом після відкриття провадження в адміністративній справі і позивач не заявить про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані ним у заяві, будуть визнані судом неповажними, суд залишає позовну заяву без розгляду.

Оскільки, позивач звернувся до Черкаського окружного адміністративного суду з даним позовом 02.08.2018 року, тобто з пропуском місячного строку, передбаченого частиною 5 статті 122 Кодексу адміністративного судочинства, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про залишення його позовної заяви без розгляду.

Відповідно до пункту 30 рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Hirvisaari v. Finland» від 27 вересня 2001 року, рішення судів повинні достатнім чином містити мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані, та для того, щоб забезпечити нагляд громадськості за здійсненням правосуддя .

Згідно пункту 29 рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Ruiz Torija v. Spain» від 9 грудня 1994 року, статтю 6 не можна розуміти як таку, що вимагає пояснень детальної відповіді на кожний аргумент сторін. Відповідно, питання, чи дотримався суд свого обов`язку обґрунтовувати рішення може розглядатися лише в світлі обставин кожної справи

Згідно пункту 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.

Доводи апеляційної скарги зазначених вище висновків суду першої інстанції не спростовують і не дають підстав для висновку, що судом першої інстанції при розгляді справи неправильно застосовано норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, чи порушено норми процесуального права.

Повноваження суду апеляційної інстанції за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення встановлені статтею 315 КАС.

Відповідно до пункту першого частини першої статті 315 КАС за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

За змістом частини першої статті 316 КАС суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскільки судове рішення ухвалене судом першої інстанції з додержанням норм матеріального і процесуального права, на підставі правильно встановлених обставин справи, а доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, то суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржуване судове рішення - без змін.

Керуючись ст.ст 122, 123, 241, 242, 250, 308, 311, 312, 315, 316, 321, 322, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а ухвалу Черкаського окружного адміністративного суду від 08 жовтня 2019 року про залишення позовної заяви без розгляду - без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в порядку та строки, встановлені ст.ст. 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України.

Повний текст постанови виготовлено 27 листопада 2019 року.

Головуючий - суддя: Л.Т. Черпіцька

Судді: О.Є. Пилипенко

Я.Б. Глущенко