Справа № 140/2264/19
Суддя: Матковська Зоряна Мирославівна
Дата ухвалення: 2019-11-20 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 листопада 2019 рокуЛьвів№857/11243/19

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі колегії суддів:

головуючого судді: Матковської З.М.,

суддів: Бруновської Н.В., Макарика В.Я.,

при секретарі судового засідання: Герман О.В.

за участю представника відповідача Кушнір Ю.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 на рішення Волинського окружного адміністративного суду від 19 вересня 2019 року у справі №140/2264/19 (головуючий суддя Сорока Ю.Ю., справу розглянуто за правилами спрощеного позовного провадження) за адміністративним позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Волинській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень,-

В С Т А Н О В И В:

ФОП ОСОБА_1 звернулася до суду з адміністративним позовом до Головного управління ДФС у Волинській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень від 01.04.2019 №, №, №.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідачем проведено позапланову невиїзну перевірку фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 з питань дотримання вимог податкового законодавства за 2016 рік, за результатами якої складено акт перевірки №3550/03-20-13-02/ НОМЕР_1 від 27.02.2019, в ході якої виявлено, що позивачем у 2016 році отримано дохід у сумі 1162806, 88 грн. додаткове благо, в результаті анулювання ПАТ «Укрсиббанк» основної суми заборгованості за кредитним договором, внаслідок чого позивачем у 2016 році занижено податок на доходи з фізичних осіб за 2016 рік на суму 209305,24 грн., військовий збір на суму 17442, 10 грн. та за не подання декларації за 2016 рік застосовано штраф у розмірі 170 грн.

Рішенням Волинського окружного адміністративного суду від 19 вересня 2019 року в позові відмовлено повністю.

Не погоджуючись із рішенням суду першої інстанції, позивачем подана апеляційна скарга, в якій зазначає, що рішення суду першої інстанції є незаконним та необґрунтованим, тому підлягає скасуванню. Зокрема доводи апелянта зводяться до того, що прощена сума боргу не є доходом платника податків, який підлягає оподаткуванню в порядку, визначеному абз. «д» пп.164.2.17 п.164.2 ст.164 ПК України, оскільки позивачем повернуто банку значно більшу суму коштів, ніж була отримана нею в якості кредиту, що не може призвести до збільшення її майнового стану і забезпечення приросту її активів. Ніякого доходу в грошовій, матеріальній чи нематеріальній формі від анулювання частини заборгованості перед банком у 2016 році вона не отримала, а тому вважає помилковим висновок податкового органу щодо нарахування відповідних податків та зборів. Просить рішення суду першої інстанції скасувати та прийняти нове рішення, яким позов задовольнити в повному обсязі.

Відповідачем поданий відзив на апеляційну скаргу, суть якого зводиться до того, що положенням пункту 1.3 додаткової угоди №1 від 25.02.2016 року було прямо визначено, що у разі прощення (анулювання) боргу позичальник зобов`язуються самостійно сплатити всі податки та збори, що передбачені чинним законодавством на день анулювання (прощення) боргу з таких доходів та відобразити їх у річній податковій декларації за відповідний звітний період, в якому проводиться анулювання (прощеного) боргу. Позичальник також підтверджує, що він чітко усвідомлює податкові наслідки вказаного анульованого (прощеного) боргу для нього. При цьому банк не несе відповідальності у разі несплати позичальником передбачених законодавством податків/зборів. Таким чином, шляхом підписання позичальником додаткового договору, ОСОБА_1 була проінформована про необхідність сплати податків та зборів з суми прощеного боргу, у випадках передбачених законодавством України. Разом з тим, ФО ОСОБА_1 податкова декларації про майновий стан та доходи за 2016 рік до контролюючого органу не подана та відповідно дохід, отриманий від ПАТ «УкрСиббанк» в 2016 році не задекларований. Просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду без змін.

В судовому засіданні апеляційного розгляду справи проведено заміну відповідача Головного управління ДФС у Волинській області на його правонаступника Головного управління ДПС у Волинській області.

В судовому засіданні апеляційного розгляду справи представник відповідача проти апеляційної скарги заперечив, просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Позивач в судове засідання не прибув, хоча належним чином був повідомлений про дату судового засідання, про що свідчить повідомлення про вручення поштового відправлення. Відповідно до ч. 2 ст. 313 КАС України, неприбуття в судове засідання сторін або інших осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про дату, час і місце апеляційного розгляду справи, не перешкоджає судовому розгляду справи.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Судом встановлено та з матеріалів справи слідує, що в період з 21.02.2019 по 25.02.2019 посадовими особами Головного управління ДФС у Волинській області, на підставі наказу про проведення невиїзної позапланової документальної перевірки від 12.02.2019 №540 та повідомлення про проведення позапланової невиїзної перевірки №141 від 12.02.2019, проведено позапланову документальну невиїзну перевірку фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 з питань дотримання вимог податкового законодавства за період з 01.01.2016 по 31.12.2016, за результатами якої складено акт перевірки №3550/03-20-13-02/ НОМЕР_1 від 27.02.2019.

В акті перевірки №3550/03-20-13-02/ НОМЕР_1 від 27.02.2019 контролюючим органом зафіксовано, що згідно відомостей з центральної бази даних Державного реєстру фізичних осіб ДФС України про суми виплачених доходів, громадянка ОСОБА_1 у 2016 році отримала від ПАТ «УкрСиббанк» дохід у вигляді додаткового блага в сумі 1 162 806, 88 грн.

У зв`язку із чим, Головне управління ДФС у Волинській області звернулося до ПАТ «УкрСиббанк» з листом «Про проведення звірки» від 30.05.2018 року №9814/10/03-20-13-03, в якому, у тому числі просило підтвердити або спростувати виплату у 2016 році громадянці ОСОБА_1 доходу у вигляді додаткового блага (за ознакою доходу 126) в загальному розмірі 1162806, 88 грн.

Листом від 02.07.2018 №14-2-02/32176 ПAT «УкрСиббанк» підтвердило інформацію про суми виплачених (нарахованих) доходів фізичним особам, зазначеним у запиті у 2016-2017 роках та повідомлено, що відповідна інформація в повному обсязі відображена у Податкових розрахунках сум доходу, нарахованого (сплаченого) фізичним особам і сум утриманого податку (форма №1ДФ) за ознакою доходу « 126». Доходи нараховані у вигляді основної суми боргу (кредиту), анульованих кредитором за його самостійним рішенням з врученням боржнику відповідного повідомлення про анулювання (прощення) боргу згідно абзацу «д» підпункту 164.2.17 пункту 164.2. статті 164 ПК України та включення суми анульованого боргу до податкового розрахунку за формою №1ДФ.

Також, із наданого ПAT «УкрСиббанк» повідомлення про анулювання боргу від 03.03.2016 року №31-2-02/08 вбачається, що ПAT «УКРСИББАНК», як кредитором, з метою виконання вимог абзацу «д» підпункту 164.2.17 пункту 164.2. статті 164 ПК України, повідомлено позивача, як платника податку на доходи фізичних осіб - боржника, що ПAT «УкрСиббанк» прийнято рішення про анулювання кредитної заборгованості ОСОБА_1 за Кредитним договором №0 від 19.05.2008 року, що станом на 03.03.2016 року становила 44099, 90 доларів США (1182 351, 92 грн. по курсу Національного банку України), а саме: суми основного боргу (кредиту) 43 370, 90 доларів США (1162 806, 88 грн. - по курсу Національного банку України станом на 03.03.2016 року); суми відсотків 729 доларів США (19 545, 05 грн. - по курсу Національного банку України станом на 03.03.2016 року).

Проте, фізичною особою ОСОБА_1 податкова декларації про майновий стан та доходи за 2016 рік до контролюючого органу не подана та відповідно дохід, отриманий від ПАТ «УкрСиббанк» в 2016 році не задекларований.

Таким чином, перевіркою встановлено порушення позивачем підпункту 164.2.17 пункту 164.2 статті 164, статті 179 ПК України, внаслідок чого занижено податок на доходи фізичних осіб за 2016 рік в сумі 209 305,24 грн.; пункту 162.1 статті 162, підпункту 163.1.1 пункту 163.1 статті 163, пункту 164.1 статті 164, підпункт 1.3 пункт 161 підрозділу 10 розділу XX ПК України, внаслідок чого занижено військовий збір за 2016 рік в сумі 17 442, 10 грн.; статті 49, підпункту 176.1 статті 176 ПК України, а саме не подання податкової декларації про майновий стан та доходи за 2016 рік.

На підставі акту перевірки №3550/03-20-13-02/ НОМЕР_1 від 27.02.2019 Головним управлінням ДФС у Волинській області винесено податкові повідомлення-рішення: від 01.04.2019 року №, яким позивачу збільшено суму грошового зобов`язання за платежем податок на доходи з фізичних осіб, що сплачені фізичними особами за результатами річного декларування в загальному розмірі 261 631, 55 грн., у тому числі за основним платежем 209 305, 24 грн. та штрафними санкціями 52 326, 31 грн.; від 01.04.2019 року №, яким збільшено суму грошового зобов`язання за платежем військовий збір в загальному розмірі 21 802, 63 грн., в тому числі за основним платежем 17 442, 10 грн. та штрафними санкціями 4 360, 53 грн.; від 01.04.2019 року №, яким нараховано штрафні санкцій за платежем податок на доходи фізичних осіб, що сплачений фізичними особами за результатами річного декларування в розмірі 170, 00 грн.

Не погоджуючись з вищевказаним податковими повідомленнями-рішеннями, позивачем 19.04.2019 подано скаргу до ДФС України.

Рішенням Державної фіскальної служби України №4924/Г/99-99-11-05-01-25 від 20.06.2019 за результатами розгляду скарги фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 від 19.04.2019 року, податкові повідомлення рішення від 01.04.2019 року №, №, № - залишено без змін, а скаргу - без задоволення.

Суд першої інстанції в позові відмовив з тих підстав, що відповідач при прийнятті оскаржуваних податкових повідомлень-рішень діяв на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та Законами України.

Апеляційний суд погоджується із висновками суду першої інстанції, вважає їх вірними та такими, що відповідають нормам матеріального права та обставинам справи з огляду на наступне.

Згідно п. 6.1 ст. 6 ПК України податком є обов`язковий, безумовний платіж до відповідного бюджету, що справляється з платників податку відповідно до цього Кодексу.

Положеннями п.п. 8.1, 8.2 ст. 8 ПК України визначено, що в Україні встановлюються загальнодержавні та місцеві податки та збори. До загальнодержавних належать податки та збори, що встановлені цим Кодексом і є обов`язковими до сплати на усій території України, крім випадків, передбачених цим Кодексом.

До загальнодержавних податків належать: податок на прибуток підприємств; податок на доходи фізичних осіб; податок на додану вартість; акцизний податок; екологічний податок; рентна плата; мито (п. 9.1 ст. 9 ПК України).

Підпунктами 16.1.3, 16.1.4 пункту 16.1 статті 16 ПК України визначено, що платник податків зобов`язаний подавати до контролюючих органів у порядку, встановленому податковим та митним законодавством, декларації, звітність та інші документи, пов`язані з обчисленням і сплатою податків та зборів; сплачувати податки та збори в строки та у розмірах, встановлених цим Кодексом та законами з питань митної справи.

Податковим обов`язком визнається обов`язок платника податку обчислити, задекларувати та/або сплатити суму податку та збору в порядку і строки, визначені цим Кодексом, законами з питань митної справи. Податковий обов`язок виникає у платника за кожним податком та збором. Податковий обов`язок є безумовним і першочерговим стосовно інших неподаткових обов`язків платника податків, крім випадків, передбачених законом. Виконання податкового обов`язку може здійснюватися платником податків самостійно або за допомогою свого представника чи податкового аге

нта. Відповідальність за невиконання або неналежне виконання податкового обов`язку несе платник податків, крім випадків, визначених цим Кодексом або законами з питань митної справи (ст.36 ПК України).

Статтею 38 ПК України передбачено, що виконанням податкового обов`язку визнається сплата в повному обсязі платником відповідних сум податкових зобов`язань у встановлений податковим законодавством строк. Сплата податку та збору здійснюється платником податку безпосередньо, а у випадках, передбачених податковим законодавством, - податковим агентом, або представником платника податку. Спосіб, порядок та строки виконання податкового обов`язку встановлюються цим Кодексом та законами з питань митної справи.

Правові засади справляння податку на доходи фізичних осіб встановлюються розділом IV Податкового кодексу України.

Платниками податку є: фізична особа - резидент, яка отримує доходи як з джерела їх походження в Україні, так і іноземні доходи; фізична особа - нерезидент, яка отримує доходи з джерела їх походження в Україні; податковий агент (п.162.1 ст.162 ПК України).

Згідно пп.163.1.1 ст.163.1 ст.163 ПК України об`єктом оподаткування резидента є загальний місячний (річний) оподатковуваний дохід.

Відповідно до абзацу «д» пп. 164.2.17 п. 164.2 ст. 164 ПК України до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку включається, зокрема, дохід, отриманий платником податку як додаткове благо (крім випадків, передбачених статтею 165 цього Кодексу) у вигляді суми боргу платника податку, анульованого (прощеного) кредитором за його самостійним рішенням, не пов`язаним з процедурою банкрутства, до закінчення строку позовної давності. Якщо кредитор повідомляє платника податку-боржника рекомендованим листом з повідомленням про вручення або шляхом укладення відповідного договору, або шляхом надання повідомлення боржнику під підпис особисто про анулювання (прощеного) боргу та включає суму анульованого (прощеного) боргу до податкового розрахунку суми доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платників податку, за підсумками звітного періоду, у якому такий борг було анульовано (прощеного), такий боржник самостійно сплачує податок з таких доходів та відображає їх у річній податковій декларації.

Положеннями пп. 14.1.47 п. 14.1 ст.14 ПК України визначено, що додаткові блага - це кошти, матеріальні чи нематеріальні цінності, послуги, інші види доходу, що виплачуються (надаються) платнику податку податковим агентом, якщо такий дохід не є заробітною платою та не пов`язаний з виконанням обов`язків трудового найму або не є винагородою за цивільно-правовими договорами (угодами), укладеними з таким платником податку (крім випадків, прямо передбачених сума з якої відповідачем нормами розділу IV цього Кодексу).

Аналіз правових норм свідчить про те, що сума анульованого (прощеного) кредитором за його самостійним рішенням боргу є додатковим благом, яке включається до оподаткованого доходу платника податків.

Як слідує з матеріалів справи, 25.02.2016 між ОСОБА_1 та Публічним акціонерним товариством «УкрСиббанк» укладено договір про надання споживчого кредиту №0, п.1.1 якого передбачено, що у порядку та на умовах Договору Банк надає Позичальнику кредит, а Позичальник зобов`язується користуватися наданим кредитом, повернути його та сплатити плату за користування кредитними коштами.

Згідно п.2.1, 2.2 договору сума кредиту становить 982569, 32 грн.

Мета кредиту: споживчі потреби, погашення заборгованості за договір про надання споживчого кредиту №0 від 19.05.2008, укладеного між Банком та Позичальником.

З наявного в матеріалах справи повідомлення ПAT «УкрСиббанк» про анулювання боргу від 03.03.2016 року №31-2-02/08) слідує, що ПAT «УкрСиббанк», як кредитором, з метою виконання вимог абзацу «д» підпункту 164.2.17 пункту 164.2. статті 164 ПК України, повідомлено позивача, як платника податку на доходи фізичних осіб - боржника, що ПAT «УкрСиббанк» прийнято рішення про анулювання кредитної заборгованості ОСОБА_1 за Кредитним договором №0 від 19.05.2008 року, що станом на 03.03.2016 року становила 44099, 90 доларів США, що становить 1182351,92 грн. по курсу Національного банку України, а саме: суми основного боргу (кредиту) 43370,90 доларів США, що становить 1162806, 88 грн. по курсу Національного банку України станом на 03.03.2016 року; суми відсотків 729, 00 доларів США, що становить 19 545, 05 грн. по курсу Національного банку України станом на 03.03.2016 року.

Таким чином, анульований ПAT «УкрСиббанк» борг позивача за кредитним договором у сумі 43370,90 доларів США, що становить 1162806, 88 грн. по курсу Національного банку України станом на 03.03.2016 року, є тілом кредиту, тобто доходом позивача, який підлягав включенню платником податку до його річного оподатковуваного доходу, як отримане додаткове благо, відповідно до абзацу «д» пп. 164.2.17 п. 164.2 ст. 164 ПК України.

При цьому, судом зазначено, що відповідачем при розрахунку грошових зобов`язань з податку на доходи фізичних осіб до складу додаткового блага включено саме тіло кредиту у розмірі 43370, 90 доларів США (1162806,88 грн. по курсу Національного банку України станом на 03.03.2016 року), а не суму прощених відсотків у розмірі 729, 00 доларів США (19545,05 грн. по курсу Національного банку України станом на 03.03.2016 року).

Крім того, вищезазначеним листом ПAT «УкрСиббанк» звернув увагу боржника, що відповідно до абзацу «д» підпункту 164.2.17 пункту 164.2. статті 164 ПК України, анульована сума заборгованості за основним боргом (кредитом) є доходом ОСОБА_1 , отриманим як додаткове благо, у зв`язку із чим позивачу необхідно самостійно сплатити податок на доходи з фізичних осіб з такого доходу та відобразити його у річній податковій декларації з податку на доходи фізичних осіб, а також сплати військовий збір відповідно до підпункту 16-1 підрозділу 10 розділу XX ПК України.

Повідомлення про анулювання боргу від 03.03.2016 року №31-2- 02/08, ОСОБА_1 отримала особисто під розписку 03.03.2016 року.

Відповідно до п.179.1 ст.179 ПК України платник податку зобов`язаний подавати річну декларацію про майновий стан і доходи (податкову декларацію) відповідно до цього Кодексу.

Підпунктом 49.18.4 пункту 49.18 статті 49 ПК України передбачено, що податкові декларації, крім випадків, передбачених цим Кодексом, подаються за базовий звітний (податковий) період, що дорівнює календарному року для платників податку на доходи фізичних осіб - до 1 травня року, що настає за звітним, крім випадків, передбачених розділом IV цього Кодексу.

Фізична особа зобов`язана самостійно до 01 серпня року, що настає за звітним, сплатити суму податкового зобов`язання, зазначену в поданій нею податковій декларації (п.179.7 ст.179 ПК України).

Враховуючи вищевикладене, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про те, що фізична особа-підприємець ОСОБА_1 , як платник податку, зобов`язана була подати контролюючому органу податкову декларацію про майновий стан і доходи за 2016 рік, в якій відобразити дохід у вигляді додаткового блага в розмірі 1162806,88 грн., отриманий від ПAT «УкрСиббанк» внаслідок анулювання (прощення) останнім заборгованості в сумі 1162806,88 грн. (тіло кредита) та відповідно сплатити податок на доходи фізичних осіб.

Судом встановлено, що позивачем податкова декларації про майновий стан та доходи за 2016 рік до контролюючого органу подана не була та відповідно дохід, отриманий від ПAT «УкрСиббанк» в 2016 році не задекларований, податок на доходи фізичних осіб з доходів, отриманих у 2016 році, не сплачено.

Відповідно до пп. 54.3.5 п.54.3 ст. 53 ПК України контролюючий орган зобов`язаний самостійно визначити суму грошових зобов`язань, зменшення (збільшення) суми бюджетного відшкодування та/або зменшення (збільшення) від`ємного значення об`єкта оподаткування податком на прибуток або від`ємного значення суми податку на додану вартість платника податків, передбачених цим Кодексом або іншим законодавством, якщо дані перевірок щодо утримання податків у джерела виплати, в тому числі податкового агента, свідчать про порушення правил нарахування, утримання та сплати до відповідних бюджетів податків і зборів, передбачених цим Кодексом, у тому числі податку на доходи фізичних осіб таким податковим агентом.

Згідно п.167.1 ст.167 ПК України ставка податку становить 18 відсотків бази оподаткування щодо доходів, нарахованих (виплачених, наданих) (крім випадків, визначених у пунктах 167.2 - 167.5 цієї статті) у тому числі, але не виключно у формі: заробітної плати, інших заохочувальних та компенсаційних виплат або інших виплат і винагород, які нараховуються (виплачуються, надаються) платнику у зв`язку з трудовими відносинами та за цивільно-правовими договорами.

Таким чином, колегія суддів зазначає, оскільки судом першої інстанції встановлено факт отримання позивачем у 2016 році доходу у вигляді додаткового блага в розмірі 1 162 806, 88 грн., останній підлягав оподаткуванню за ставками, визначеними п. 167.1 ст. 167 ПК України, а тому позивач зобов`язаний був сплатити 209305, 24 грн. податку на доходи фізичних осіб.

Крім того, відповідно до положень п. 123.1 ст. 123 ПК України у разі якщо контролюючий орган самостійно визначає суму податкового зобов`язання, зменшення суми бюджетного відшкодування та/або від`ємного значення суми податку на додану вартість платника податків на підставах, визначених підпунктами 54.3.1, 54.3.2, 54.3.4, 54.3.5, 54.3.6 пункту 54.3 статті 54 цього Кодексу, - тягне за собою накладення на платника податків штрафу в розмірі 25 відсотків суми визначеного податкового зобов`язання, завищеної суми бюджетного відшкодування.

Неподання (крім випадків, якщо податкова декларація не подається відповідно до пункту 49.2 статті 49 цього Кодексу) або несвоєчасне подання платником податків або іншими особами, зобов`язаними нараховувати і сплачувати податки та збори, податкових декларацій (розрахунків), а також іншої звітності, обов`язок подання якої до контролюючих органів передбачено цим Кодексом, - тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі 170 гривень, за кожне таке неподання або несвоєчасне подання (п. 120.1 ст. 120 ПК України).

За таких обставин, відповідачем згідно оскаржуваних податкових повідомлень-рішень від 01.04.2019 №, № правомірно нараховано суми грошового зобов`язання з податку на доходи фізичних осіб, що сплачуються фізичними особами за результатами річного декларування, в розмірі 261 631, 55 грн., у тому числі за основним платежем 209 305, 24 грн. та штрафними санкціями 52 326, 31 грн.; та застосовано штрафні (фінансові) санкції (штраф) в розмірі 170 грн.

Водночас, згідно пп.1.2, 1.3, 1.6 п.16 прим.1 підрозділу 10 розділу ХХ ПК України об`єктом оподаткування військовим збором за ставкою 1,5 % є доходи, визначені ст.163 ПК України, а платники збору зобов`язані забезпечувати виконання податкових зобов`язань у формі та спосіб, визначений ст. 176 ПК України для податку на доходи фізичних осіб.

З огляду на зазначене дохід платника податку фізичної особи-резидента, отриманий у вигляді додаткового блага включається до загального місячного оподаткованого доходу такого платника та підлягає оподаткуванню військовим збором за ставкою 1,5%. Тому, сума військового збору, згідно податкового повідомлення-рішення від 01.04.2019 № в розмірі 21 802, 63 грн., в тому числі за основним платежем 17 442, 10 грн. та штрафними санкціями 4 360, 53 грн., нарахована позивачу податковим органом правомірно.

З урахуванням наведеного вище, апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції дійшов вірного висновку про те, що позовні вимоги фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Головного управління Державної фіскальної служби у Волинській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень є безпідставними, оскільки відповідач при прийнятті оскаржуваних податкових повідомлень-рішень діяв на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та Законами України.

Враховуючи викладене, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції та вважає, що судом першої інстанції правильно встановлені обставини справи, судове рішення ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, доводами апеляційної скарги висновки, викладені в судовому рішенні, не спростовуються і підстав для його скасування не вбачається.

Приведені в апеляційні скарзі доводи, висновку суду не спростовують, а зводяться до переоцінки доказів та незгоди з ними.

Відповідно до ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За таких підстав апеляційна скарга задоволенню не підлягає, підстав для скасування рішення суду першої інстанції колегія суддів не знаходить.

Відповідно до ст. 139 КАС України, судові витрати перерозподілу не підлягають.

Керуючись статтями 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Волинського окружного адміністративного суду від 19 вересня 2019 року у справі №140/2264/19 без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття, та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня проголошення, у разі якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя З. М. Матковська
судді Н. В. Бруновська
В. Я. Макарик
Повний текст постанови складено 28.11.2019р.