Справа № 640/19553/19
Суддя: Черпіцька Людмила Тимофіївна
Дата ухвалення: 2019-11-27 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 листопада 2019 року м. Київ

Колегія суддів Шостого апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого-судді: Черпіцької Л.Т.

суддів: Пилипенко О.Є., Глущенко Я.Б.

розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу Науково-виробничого Товариства з обмеженою відповідальністю "Агро-Інтер" на ухвалу Окружного адміністративного суду міста Києва від 21 жовтня 2019 року у справі за адміністративним позовом Науково-виробничого Товариства з обмеженою відповідальністю "Агро-Інтер" до Печерського районного відділу державної виконавчої служби міста Київ Головного територіального управління юстиції у місті Києві про визнання протиправною та скасування постанови, -

В С Т А Н О В И Л А:

Науково-виробниче Товариство з обмеженою відповідальністю "Агро-Інтер" звернулось до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовом до Печерського районного відділу державної виконавчої служби міста Київ Головного територіального управління юстиції у місті Києві про визнання протиправною та скасування постанови головного державного виконавця Печерського районного відділу державної виконавчої служби міста Київ Головного територіального управління юстиції у місті Києві Диких Олексія Олександровича від 27 вересня 2019 року про відкриття виконавчого провадження №60164857.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 21 жовтня 2019 року позовну заяву залишено без руху через невідповідність останньої вимогам статті 161 Кодексу адміністративного судочинства України, а саме у зв`язку з відсутністю документів про сплату позивачем судового збору за поданим позовом.

На виконання вимог вищевказаної ухвали позивачем 01 листопада 2019 року через канцелярію суду подано заяву від 30 жовтня 2019 року про усунення недоліків адміністративного позову разом з доказами сплати судового збору у повному обсязі - оригіналом платіжного доручення від 28 жовтня 2019 року №27.

Також, у даній заяві позивачем зазначалось про те, що грошові кошти від його імені були сплачені Товариством з обмеженою відповідальністю "Агро-Інтер Плюс" на підставі договору доручення віл 20 вересня 2019 року №4 та довіреності від 20 вересня 2019 року №б/н.

Попри це, ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 07 листопада 2019 року позовну заяву Науково-виробничого Товариства з обмеженою відповідальністю "Агро-Інтер" вирішено провернути позивачу.

Не погоджуючись із вказаним рішенням суду першої інстанції, вважаючи його протиправним, прийнятим з порушенням норм матеріального та процесуального права, позивач звернувся до суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати ухвалу Окружного адміністративного суду міста Києва від 11 листопада 2019 року та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Відзив на апеляційну скаргу на адресу суду не надходив.

Статтею 268 Кодексу адміністративного судочинства України визначені особливості повідомлення учасників справи про дату, час та місце розгляду окремих категорій адміністративних справ. У справах, визначених ст. ст. 273 - 277, 280 - 283, 285 - 289 цього Кодексу, щодо подання позовної заяви та про дату, час і місце розгляду справи суд негайно повідомляє відповідача та інших учасників справи шляхом направлення тексту повістки на офіційну електронну адресу, а за її відсутності - кур`єром або за відомими суду номером телефону, факсу, електронною поштою чи іншим технічним засобом зв`язку. Учасник справи вважається повідомленим належним чином про дату, час та місце розгляду справи, визначеної частиною першою цієї статті, з моменту направлення такого повідомлення працівником суду, про що останній робить відмітку у матеріалах справи, та (або) з моменту оприлюднення судом на веб-порталі судової влади України відповідної ухвали про відкриття провадження у справі, дату, час та місце судового розгляду. Неприбуття у судове засідання учасника справи, повідомленого відповідно до положень цієї статті, не перешкоджає розгляду справи у судах першої та апеляційної інстанцій.

У зв`язку з неприбуттям жодної з осіб, які беруть участь у справі у судове засідання, хоча вони були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового засідання, колегія суддів вважає за можливе розглянути справу в порядку письмового провадження, відповідно до вимог статті 311 КАС України.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши наявні матеріали справи, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як вбачається зі змісту оскаржуваної ували суду першої інстанції, повертаючи позовну заяву суд виходив з того, що судовий збір за поданим Науково-виробничим Товариством з обмеженою відповідальністю "Агро-Інтер" адміністративним позовом було сплачено не самим позивачем, а іншою юридичною особою - Товариством з обмеженою відповідальністю "Агро-Інтер Плюс".

Оскільки оригіналів або належним чином засвідчених копій договору доручення та довіреності, на які містилось посилання у заяві про усунення недоліків позову, суду надано не було, а вказана заява не містила пояснень стосовно причин несплати особисто позивачем судового збору за поданим позовом, суд із посиланням, зокрема, на положення частини першої статті 2 Закону України "Про судовий збір" дійшов висновку, що подане Товариством з обмеженою відповідальністю "Агро-Інтер Плюс" платіжне доручення не є належним документальним доказом сплати судового збору.

В апеляційній скарзі позивач зазначив, що на всі грошові кошти Науково-виробничого Товариства з обмеженою відповідальністю "Агро-Інтер" накладено арешт на підставі постанови головного державного виконавця відділу державної виконавчої служби Печерського районного управління юстиції у місті Києві від 20 липня 2012 року у рамках виконавчого провадження №32680794, а тому починаючи з 20 липня 2012 року можливість сплачувати грошові кошти з розрахункових рахунків була відсутня.

Частиною першою статті 3 Закону України "Про судовий збір" встановлено, що за подання до суду позовної заяви та іншої заяви, передбаченої процесуальним законодавством справляється судовий збір.

У відповідності до частини першої статті 171 Кодексу адміністративного судочинства України суддя після одержання позовної заяви з`ясовує, у тому числі, чи відповідає позовна заява вимогам, встановленим статтями 160, 161, 172 цього Кодексу.

Зокрема, згідно частини третьої статті 161 Кодексу адміністративного судочинства України до позовної заяви додається документ про сплату судового збору у встановлених порядку і розмірі або документи, які підтверджують підстави звільнення від сплати судового збору відповідно до закону.

Суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, встановлених статтями 160, 161 цього Кодексу, протягом п`яти днів з дня подання позовної заяви постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без руху (частина перша статті 169 Кодексу адміністративного судочинства України).

В ухвалі про залишення позовної заяви без руху зазначаються недоліки позовної заяви, спосіб і строк їх усунення, який не може перевищувати десяти днів з дня вручення ухвали про залишення позовної заяви без руху. Якщо ухвала про залишення позовної заяви без руху постановляється з підстави несплати судового збору у встановленому законом розмірі, суд в такій ухвалі повинен зазначити точну суму судового збору, яку необхідно сплатити (доплатити) (частина друга статті 169 Кодексу адміністративного судочинства України).

Якщо позивач усунув недоліки позовної заяви у строк, встановлений судом, вона вважається поданою у день первинного її подання до адміністративного суду та приймається до розгляду, про що суд постановляє ухвалу в порядку, встановленому статтею 171 цього Кодексу (частина третя статті 169 Кодексу адміністративного судочинства України).

Позовна заява повертається позивачеві, якщо позивач не усунув недоліки позовної заяви, яку залишено без руху, у встановлений судом строк (пункт 1 частини четвертої статті 169 Кодексу адміністративного судочинства України).

Якщо особа бере участь у справі особисто і через представника, то до позовної заяви, поданої позивачем, може бути долучено документ про сплату судового збору позивачем або його представником.

У такому випадку, одночасно з позовною заявою подається довіреність чи інший документ, що підтверджує повноваження представника.

В той же час, у разі сплати судового збору іншими особами (не зазначеними вище) в платіжному документі повинно бути вказано інформацію про особу, за яку такий платіж здійснено.

З платіжного доручення від 28 жовтня 2019 року №27, поданого позивачем разом із заявою про усунення недоліків, вбачається наявність всіх необхідних реквізитів для ідентифікації призначення платежу, зокрема у відповідній графі зазначено найменування та код платника і позивача, номер справи та найменування суду, де остання розглядається, а також реквізити доручення, на підставі якого здійснюється сплата судового збору.

Щодо посилання в оскаржуваній ухвалі на висновки Верховного Суду, наведені у постанові від 07 листопада 2018 року по справі №804/6859/16, згідно яких суб`єктами сплати судового збору є особи, які звертаються до суду чи стосовно яких ухвалене судове рішення, а не їх представники, які вчиняють дії виключно від імені особи, в інтересах якої вони діють, колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що у розглядуваній справі з`ясуванню підлягали обставини наявності у відповідної особи обов`язку сплачувати судовий збір чи наявності підстав для звільнення, відстрочення чи розстрочення його сплати, а саме в разі звернення до суду Громадської організації в інтересах інших осіб.

У постанові від 05 грудня 2018 року колегія суддів Великої палати Верховного Суду по справі №П/9901/736/18 (провадження №11-989заі18) вказала, що згідно з практикою Європейського суду з прав людини, реалізуючи положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, необхідно уникати надто формального ставлення до передбачених законом вимог, оскільки доступ до правосуддя повинен бути не лише фактичним, але і реальним. Надмірний формалізм при вирішенні питання щодо прийняття позовної заяви або скарги є порушенням права на справедливий судовий захист.

Варто також наголосити на тому, що у низці рішень Європейського суду з прав людини, юрисдикцію якого в усіх питаннях, що стосуються тлумачення і застосування Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод закріплено, що право на справедливий судовий розгляд може бути обмежено державою, лише якщо це обмеження не завдає шкоди самій суті права.

У справі «Bellet v. France», Європейський Суд з прав людини зазначив, що стаття 6 параграфу 1 Конвенції містить гарантії справедливого судочинства, одним з аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу, наданих національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві. Для того, щоб доступ був ефективним, особа повинна мати чітку практичну можливість оскаржити дії, які становлять втручання у її права.

У рішенні по справі «Miragal Escolano c. Espanha» та в рішенні по справі «Perez de Raela Cavaniles v. Spain» Європейський Суд з прав людини вказав, що надто суворе тлумачення внутрішніми судами процесуальної норми позбавило заявників права доступу до суду і завадило розгляду їхніх позовних вимог. Це визнане порушенням пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

За змістом частини першої статті 320 Кодексу адміністративного судочинства України підставами для скасування ухвали суду, яка перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є: неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків суду обставинам справи; неправильне застосування норм матеріального права чи порушення норм процесуального права, які призвели до неправильного вирішення питання.

Оскільки судом першої інстанції порушено норми процесуального права, які призвели до неправильного вирішення питання, колегія суддів вважає, що оскаржуване судове рішення підлягає скасуванню, а справа направленню для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Керуючись ст.ст 241-243, 250, 311, 312, 320, 321, 322, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу Науково-виробничого Товариства з обмеженою відповідальністю "Агро-Інтер" - задовольнити, ухвалу Окружного адміністративного суду міста Києва від 21 жовтня 2019 року - скасувати.

Справу направити до суду першої інстанції для подальшого розгляду.

Постанова набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в порядку та строки, встановлені ст.ст. 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України.

Повний текст постанови виготовлено 27 листопада 2019 року.

Головуючий - суддя: Л.Т. Черпіцька

Судді: О.Є. Пилипенко

Я.Б. Глущенко