Справа № 300/1984/19
Суддя: Кафарський В.В.
Дата ухвалення: 2019-11-29 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ІВАНО-ФРАНКІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"29" листопада 2019 р. справа № 300/1984/19
м. Івано-Франківськ
Івано-Франківський окружний адміністративний суд у складі судді Кафарського В.В., розглянувши у порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Міністерства оборони України про визнання протиправним та скасування пункту рішення №69 від 31.05.2019 та зобов`язання до вчинення дій, -
В С Т А Н О В И В:
ОСОБА_1 (далі позивач) звернувся в суд з адміністративним позовом до Міністерства оборони України (далі відповідач) про визнання протиправним та скасування пункту рішення №69 від 31.05.2019 та зобов`язання відповідача призначити та виплатити позивачу одноразову грошову допомогу у зв`язку із встановленням йому 27.11.2018 третьої групи інвалідності внаслідок захворювання, пов`язаного із захистом Батьківщини, в розмірі 250-кратного прожиткового мінімуму, встановленого для працездатних осіб станом на 01.01.2018.
В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що проходив військову службу з в Збройних Силах України на посаді командира військової частини НОМЕР_1 в званні підполковника. 21.12.2015 ОСОБА_1 , виходячи з командного пункту батальйону, спіткнувся на сходовій клітці та впав, внаслідок чого йому поставлено діагноз струс головного мозку, забій м`яких тканин частини голови, у зв`язку із чим призначено службове розслідування. За наслідками проведення розслідування комісією 05.01.2016 складено акт розслідування, яким підтверджені вказані обставини травми. Позивач вказує також, що згідно довідки від 18.02.2016, виданої Івано-Франківською міжрайонною МСЕК,у ОСОБА_1 втрата працездатності 10%, травма пов`язана з виконанням обов`язків військової служби. Згідно довідки від 03.01.2019, виданої Івано-Франківською обласною МСЕК,у ОСОБА_1 втрата працездатності 60%, захворювання, ТАК, пов`язане з захистом Батьківщини. Відповідно до довідки до акту огляду МСЕК №166519 від 03.01.2019, виданої Івано-Франківською обласною МСЕК, ОСОБА_1 встановлена з 27.11.2018 третя група інвалідності, захворювання, ТАК, пов`язане з захистом Батьківщини. Наказом Командувача Повітряних Сил Збройних Сил України від 29.12.2018 за №769 позивач звільнений з військової служби з посади командира військової частини НОМЕР_1 в званні підполковника, а наказом командира військової частини НОМЕР_2 (по стройовій частині) №25 від 06.02.2019 виключений із списків особового складу частини та всіх видів забезпечення. Позивач вказує на те, що Івано-Франківський обласний військовий комісаріат 18.03.2019 на адресу Директора Департаменту фінансів Міністерства оборони України скерував відповідні документи з метою отримання ОСОБА_1 , одноразової грошової допомоги. Однак, відповідач пунктом 47 рішення комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум від 31.05.2019 за №69 ОСОБА_1 відмовив в призначенні та виплаті одноразової грошової допомоги, оскільки заявнику групу інвалідності встановлено понад дворічний термін після встановлення ступеня втрати працездатності, а допомога у зв`язку з встановленням 10% втрати працездатності виплачена в сумі 9 646,00 грн. Позивач вважає таку відмову відповідача протиправною та прийнятою за відсутності законних підстав для прийняття відповідного рішення.
Ухвалою Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 08.10.2019 відкрито провадження в даній адміністративній справі за правилами спрощеного позовного провадження. Вказаною ухвалою встановлено відповідачу з дня вручення цієї ухвали десятиденний строк для подання відзиву на позов, який повинен відповідати вимогам статті 162 КАС України, і подання всіх письмових та електронних докази (які можливо доставити до суду), висновків експертів і заяв свідків, що підтверджують заперечення проти позову. Однак,своїм правом на подання відзиву чи інших письмових доказів відповідач не скористався.
Відповідно до частини 6 статті 162 Кодексу адміністративного судочинства України, у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами.
Суд, розглянувши справу за правилами спрощеного позовного провадження, дослідивши в сукупності письмові докази, якими позивач обґрунтовує свої позовні вимоги, встановив наступне.
ОСОБА_1 проходив військову службу з в Збройних Силах України на посаді командира військової частини НОМЕР_1 в званні підполковника.
21.12.2015 ОСОБА_1 , виходячи з командного пункту батальйону, спіткнувся на сходовій клітці та впав, вдарившись лобно-скроневою частиною голови, втративши свідомість на 5-10 секунд. Після огляду фельдшером батальйону старшиною ОСОБА_2 , за його вимогою було викликана карету швидкої допомоги, якою підполковник ОСОБА_3 був доставлений у приймальне відділення Івано-Франківської обласної клінічної лікарні. Після огляду нейрохірургом підполковнику ОСОБА_1 поставлено діагноз: струс головного мозку, забій м`яких частин голови і прийнято рішення про його госпіталізацію до нейрохірургічного відділу Івано-Франківської обласної клінічної лікарні, в якому позивач проходив лікування з 21.12.2015 по 25.12.2015.
На підставі наказу командира військової частини НОМЕР_2 за №512 від 23.12.2015 комісією проведено службове розслідування у зв`язку із отриманням позивачем травми.
За наслідками проведеного службового розслідування складено акт від 05.01.2016, згідно якого комісією встановлено, що причиною травми позивача, яку останній отримав 21.12.2015 є особиста неуважність та необережність підполковника ОСОБА_1 , грубе порушення ним вимог розділу 6 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України щодо збереження та зміцнення здоров`я військовослужбовців. Осіб, винних в отриманні травми або дії чи бездіяльності яких сприяли отриманню травми підполковником ОСОБА_1 під час проведеного розслідування не встановлено (а.с. 21).
Комісією також 05.01.2016 складено акт №5 форми НВ-1 про нещасний випадок, затверджений командиром військової частини НОМЕР_2 , згідно якого слідує, що діагноз ушкодження здоров`я потерпілого (позивача): струс головного мозку, забій м`яких частин голови; наслідки нещасного випадку: потерпілий одужав (а.с. 23).
Згідно довідки про результати визначення у застрахованої особи ступеня втрати професійної працездатності у відсотках серії АГ №0003050 від 18.02.2016, виданої Івано-Франківською міжрайонною МСЕК, у ОСОБА_1 встановлено 10% втрати працездатності, травма пов`язана з виконанням обов`язків військової служби (а.с. 27).
Згідно довідки про результати визначення у застрахованої особи ступеня втрати професійної працездатності у відсотках серії АГ №0023978 від 03.01.2019, виданої Івано-Франківською міжрайонною МСЕК, у ОСОБА_1 встановлено 60% втрати працездатності; захворювання, ТАК, пов`язане з захистом Батьківщини (а.с. 37).
Відповідно до змісту довідки до акта огляду медико-соціальною експертною комісією серія 12ААБ №166519 від 03.01.2019, виданої Івано-Франківською обласною МСЕК, ОСОБА_1 встановлена з 27.11.2018 третя група інвалідності; захворювання, ТАК, пов`язане з захистом Батьківщини;строк до лютого 2021 року, дата чергового перегляду 03.01.2021(а.с. 38).
Наказом Командувача Повітряних Сил Збройних Сил України від 29.12.2018 за №769 відповідно до пункту 2 частини 5 статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» позивач звільнений з військової служби з посади командира військової частини НОМЕР_1 в званні підполковника, а наказом командира військової частини НОМЕР_2 (по стройовій частині) №25 від 06.02.2019 позивач виключений із списків особового складу частини та всіх видів забезпечення (а.с. 39).
11.03.2019 позивач звернувся до Івано-Франківського обласного військового комісаріату із заявою про виплату одноразової грошової допомоги.
Івано-Франківський обласний військовий комісаріат 18.03.2019 листом за№12/302 на адресу Директора Департаменту фінансів Міністерства оборони України направив відповідні документи з висновком щодо виплати одноразової грошової допомоги (а.с. 41).
Відповідно до витягу з протоколу засідання Комісії Міністерства оборони України з розгляду питань пов`язаних з виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум від 31.05.2019 за №69, позивачу пунктом 47 відмовлено в призначенні одноразової грошової допомоги. Вказане рішення обґрунтовано тим, що заявнику групу інвалідності встановлено понад дворічний термін після встановлення ступеня втрати працездатності, а допомога у зв`язку з встановленням 10% втрати працездатності виплачена в сумі 9 646,00 грн. (а.с. 42).
Не погоджуючись з вказаним рішенням, позивач звернувся до суду з даним адміністративним позовом для захисту своїх порушених прав.
Надаючи правову оцінку правовідносинам, що виникли між сторонами, суд виходить з наступного.
Згідно частини 2 статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Наведена норма означає, що суб`єкт владних повноважень зобов`язаний діяти лише на виконання закону, за умов і обставин, визначених ним, вчиняти дії, не виходячи за межі прав та обов`язків, дотримуватися встановленої законом процедури, обирати лише встановлені законодавством України способи правомірної поведінки під час реалізації своїх владних повноважень.
Статтею 46 Конституції України передбачено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.
Відповідно до статті 55 Конституції України кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.
Завданням адміністративного судочинства згідно з частиною 1 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Статтею 5 КАС України визначено право на судовий захист і передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішеннями, діями чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або інтереси.
Згідно частини 2 статті 5 КАС України, захист порушених прав, свобод чи інтересів особи, яка звернулася до суду, може здійснюватися судом також в інший спосіб, який не суперечить закону і забезпечує ефективний захист прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
З наведеного випливає, що завдання адміністративного судочинства полягає у захисті саме порушених прав особи в публічно-правових відносинах. При цьому захист прав, свобод та інтересів осіб передбачає наявність встановленого судом факту їх порушення.
Конституційний Суд України, вирішуючи питання, порушені в конституційному зверненні і конституційному поданні щодо тлумачення частини 2 статті 55 Конституції України, в Рішенні від 14.12.2011 за №19-рп/2011 зазначив, що права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави (частина 2 статті 3 Конституції України). Для здійснення такої діяльності органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові і службові особи наділені публічною владою, тобто мають реальну можливість на підставі повноважень, встановлених Конституцією і законами України, приймати рішення чи вчиняти певні дії. Особа, стосовно якої суб`єкт владних повноважень прийняв рішення, вчинив дію чи допустив бездіяльність, має право на захист.
Відповідно до вимог статті 41 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» виплата одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, та резервістів під час виконання ними обов`язків служби у військовому резерві здійснюється в порядку і на умовах, встановлених Законом України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей».
Згідно з вимогами частини 1 статті 16 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» від 20.12.1991 за №2011-XII (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин), одноразова грошова допомога у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві (далі - одноразова грошова допомога), - гарантована державою виплата, що здійснюється особам, які згідно з цим Законом мають право на її отримання.
Частиною 2 статті 16 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» встановлено вичерпний перелік підстав, за наявності яких призначається і виплачується одноразова грошова допомога.
Так, пунктом 4 частини 2 статті 16 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» передбачено, що одноразова грошова допомога призначається і виплачується у разі встановлення військовослужбовцю інвалідності, що настала внаслідок поранення (контузії, травми або каліцтва), отриманого ним під час виконання обов`язків військової служби або внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням ним обов`язків військової служби, чи встановлення інвалідності особі після її звільнення з військової служби внаслідок причин, зазначених у цьому підпункті.
Суд встановив, що позивачу вперше встановлено втрату працездатності 18.02.2016 та у зв`язку із вказаним він отримав одноразову грошову допомогу в розмірі 9 646,00 грн.
Відповідно до пункту «б» частини 1 статті 16-2 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» одноразова грошова допомога призначається і виплачується у розмірі 400-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на 1 січня календарного року, - у разі встановлення військовослужбовцю інвалідності I групи, 300-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на 1 січня календарного року, - у разі встановлення військовослужбовцю інвалідності II групи, 250-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на 1 січня календарного року, - у разі встановлення військовослужбовцю інвалідності III групи (підпункт 4 пункту 2 статті 16 цього Закону).
Частинами 2 та 4 статті 16-3 вказаного Закону (у редакції, чинній на час первинного встановлення втрати працездатності 18.02.2016) передбачено, що у випадках, передбачених підпунктами 4-9 пункту 2 статті 16 цього Закону, одноразова грошова допомога призначається і виплачується відповідним військовослужбовцям, військовозобов`язаним або резервістам. Якщо протягом двох років військовослужбовцю, військовозобов`язаному або резервісту після первинного встановлення інвалідності або ступеня втрати працездатності без встановлення інвалідності під час повторного огляду буде встановлено вищу групу інвалідності або більший відсоток втрати працездатності, що дає їм право на отримання одноразової грошової допомоги в більшому розмірі, виплата провадиться з урахуванням раніше виплаченої суми.
Згодом, Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» від 06.12.2016 за №1774-VIII, який набрав чинності з 01.01.2017, пункт 4 статті 16-3 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» доповнено абзацом другим такого змісту: «У разі зміни групи інвалідності, її причини або ступеня втрати працездатності понад дворічний термін після первинного встановлення інвалідності виплата одноразової грошової допомоги у зв`язку із змінами, що відбулися, не здійснюється».
З аналізу наведених норм слідує, що законодавством України передбачено право військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів на отримання одноразової грошової допомоги в більшому розмірі у випадку встановлення під час повторного огляду згідно з рішенням медико-соціальної експертної комісії вищої групи інвалідності, за умови, що встановлення вищої групи інвалідності або більшого відсотку втрати працездатності відбулось протягом двох років після первинного встановлення інвалідності або відсотку втрати працездатності.
Таким чином, обидві ці норми пункту 4 статті 16-3 Закону (абз. 1 і 2) обмежують строк, протягом якого зміна групи інвалідності, її причини або ступеня втрати працездатності можуть бути підставою для виплати одноразової грошової допомоги, дворічним строком.
На підставі наведеного суд звертає увагу, що на час первинного встановлення втрати працездатності позивачеві (18.02.2016) правова норма, яка обмежує право на перегляд розміру одноразової грошової допомоги дворічним строком, вже діяла.
В силу частини 9 статті 16-3 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», порядок призначення і виплати одноразової грошової допомоги визначається Кабінетом Міністрів України.
Так, механізм призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності (далі одноразова грошова допомога) військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві (далі військовослужбовець, військовозобов`язаний та резервіст) визначає Порядок призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 25.12.2013 за №975 (далі Порядок №975), яка прийнята відповідно до пункту 2 статті 16-2, пункту 9 статті 16-3 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей».
Частиною 2 пункту 3 Порядку №975 встановлено, що днем виникнення права на отримання одноразової грошової допомоги є у разі встановлення інвалідності або ступеня втрати працездатності без встановлення інвалідності дата, що зазначена у довідці медико-соціальної експертної комісії.
Оскільки з дня первинного встановлення втрати працездатності позивачеві (18.02.2016) до дня встановлення ІІІ групи інвалідності (27.11.2018) минуло понад два роки, то позивач не має права на отримання одноразової грошової допомоги в більшому розмірі.
Таким чином, відмова у призначенні одноразової допомоги з підстави встановлення групи інвалідності понад дворічний термін після первинного встановлення інвалідності, є правомірною.
Відповідно до пункту 4 статті 16-3 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» дворічний строк обчислюється з дня первинного встановлення інвалідності або ступеня втрати працездатності без встановлення інвалідності. При цьому причина інвалідності (ступеня втрати працездатності) для обчислення строку самостійного правового значення не має.
Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом у постанові від 21.08.2019 по справі №806/2187/18 (адміністративне провадження №К/9901/2269/19).
Частиною 5 статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Частиною 1 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
Враховуючи викладене, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, суд вважає, що відповідач діяв правомірно, у межах своїх повноважень та у спосіб, передбачений Конституцією та законами України, а тому суд дійшов висновку, що у задоволенні позову слід відмовити у повному обсязі.
Враховуючи вимоги статті 139 КАС України, підстави для розподілу судових витрат, понесених позивачем, відсутні.
На підставі статті 129-1 Конституції України, керуючись статтями 139, 241-246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
ВИРІШИВ:
Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку. Відповідно до статей 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до Восьмого апеляційного адміністративного суду або через Івано-Франківський окружний адміністративний суд протягом тридцяти днів з дня складення рішення в повному обсязі.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Суддя Кафарський В.В.