Справа № 813/1648/16
Суддя: Грень Наталія Михайлівна
Дата ухвалення: 2019-11-21 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
справа №813/1648/16
У Х В А Л А

з питань закриття провадження в адміністративній справі

21 листопада 2019 року

Львівський окружний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді Грень Н.М.,

судді Братичак У.В.,

судді Кузана Р.І.,

за участю:

секретаря судового засідання Редкевич О.Р.,

представника та третьої особи Жук Р.С.,

представника відповідача Галевич Н.Р.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Львові клопотання представника відповідача про закриття провадження у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю Девелопмент-Сіті до Державної архітектурно-будівельної інспекції України, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача Товариство з обмеженою відповідальністю Лев-Девелопмент, про визнання протиправними дій, скасування постанови про накладення штрафу,-

в с т а н о в и в:

на розгляд Львівського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява Товариства з обмеженою відповідальністю Девелопмент-Сіті до Державної архітектурно-будівельної інспекції України, за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача Товариство з обмеженою відповідальністю Лев-Девелопмент, в якій просить суд:

- визнати дії при складенні Акту перевірки дотримання вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, державних стандартів і правил від 20.04.2016 та протоколу про правопорушення у сфері містобудівної діяльності від 20.04.2016, місце складення вул. Садова, м. Дубляни, Львівська область протиправними та незаконними;

- скасувати Постанову про накладення штрафу за порушення у сфері містобудівної діяльності №092/40-212-10/4325 від 05.05.2016.

17.06.2016 за вх. №15656 представником відповідача подано до суду клопотання про закриття провадження у справі. В обгрунтування клопотання зазначено, що акт та протокол є засобом документування дій контролюючого органу, в яких відображається результат практичної діяльності уповноважених на їх складення осіб, що має значення для прийняття суб`єктом владних повноважень певного управлінського рішення чи вчинення дії. Вказаний документ є виключно носієм доказової інформації, носить проміжний характер та не є обов`язковим для виконання позивачем, не супроводжуються державним примусом, тобто не є правовим актом індивідуальної дії. Крім того, акт та протокол безпосередньо не порушує прав позивача і не може породжувати спір між сторонами, який підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства. Таким чином, на думку відповідача вказаний спір в частині визнання протиправними дій при складенні акта перевірки дотримання вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, державних стандартів і правил від 20.04.2016 та протоколу про правопорушення у сфері містобудівної діяльності від 20.04.2016 не підлягає розгляду в судовому порядку.

Ухвалою від 20.05.2016 відкрито провадження у справі та призначено попереднє судове засідання.

Ухвалою суду від 06.09.2016 провадження у справі зупинено на час, необхідний позивачу для надання додаткових доказів та пояснень.

Ухвалою від 27.08.2019 поновлено провадження у справі та призначено справу до розгляду в порядку загального позовного провадження.

Ухвалою від 15.10.2019 закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до судового розгляду по суті.

У судовому засіданні поставлено на обговорення клопотання представника відповідача про закриття провадження у справі.

Представник позивача та третьої особи у судовому засіданні заперечив щодо закриття провадження у справі, просив у задоволенні такого відмовити.

Представник відповідача у судовому засіданні подане клопотання підтримав, просив таке задовольнити.

Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, розглянувши подане представником відповідача клопотання про закриття провадження у справі, суд дійшов висновку, що у задоволенні такого належить відмовити з огляду на наступне.

Згідно з частиною першою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Відповідно до пункту 2 частини першої статті 4 Кодексу адміністративного судочинства України публічно-правовий спір спір, у якому: хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції, в тому числі на виконання делегованих повноважень, і спір виник у зв`язку із виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій; або хоча б одна сторона надає адміністративні послуги на підставі законодавства, яке уповноважує або зобов`язує надавати такі послуги виключно суб`єкта владних повноважень, і спір виник у зв`язку із наданням або ненаданням такою стороною зазначених послуг; або хоча б одна сторона є суб`єктом виборчого процесу або процесу референдуму і спір виник у зв`язку із порушенням її прав у такому процесі з боку суб`єкта владних повноважень або іншої особи.

Частиною першою статті 5 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси.

Положеннями частини першої статті 7 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що суд вирішує справи відповідно до Конституції та законів України, а також міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950 (далі Конвенція) кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Європейський суд з прав людини у рішенні від 12.10.1978 у справі "Zand v. Austria" вказав, що словосполучення "встановлений законом" поширюється не лише на правову основу самого існування "суду", але й на дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність. Поняття "суд, встановлений законом" у частині першій статті 6 Конвенції передбачає "усю організаційну структуру судів, включно з <…> питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів <…>". З огляду на це не вважається "судом, встановленим законом" орган, котрий, не маючи юрисдикції, судить осіб на підставі практики, яка не передбачена законом.

Отже, поняття "суду, встановленого законом" зводиться не лише до правової основи самого існування "суду", але й дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність, тобто охоплює всю організаційну структуру судів, включно з питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів.

Положеннями пункту 1 частини першої статті 19 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема: спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження.

Вжитий у цій процесуальній нормі термін "суб`єкт владних повноважень" визначає орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їх посадова чи службова особа, інший суб`єкт при здійсненні ними публічно-владних управлінських функцій на підставі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, або наданні адміністративних послуг (пункт 7 частини першої статті 4 КАС України).

Отже, до компетенції адміністративних судів належать спори фізичних чи юридичних осіб з органом державної влади, органом місцевого самоврядування, їхньою посадовою або службовою особою, предметом яких є перевірка законності рішень, дій чи бездіяльності цих органів (осіб), відповідно, прийнятих або вчинених ними при здійсненні владних управлінських функцій.

Таким чином, юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у спорах фізичних чи юридичних осіб з органом державної влади, органом місцевого самоврядування, їхньою посадовою або службовою особою, предметом яких є перевірка законності рішень, дій чи бездіяльності цих органів (осіб), відповідно, прийнятих або вчинених ними при здійсненні владних управлінських функцій.

Відповідач в обгрунтування поданого клопотання про закриття провадження у справі покликається на те, що акт та протокол не є рішенням суб`єкта владних повноважень, не зумовлюють виникнення будь-яких прав і обовязків, для осіб, діяльність яких перевіралася, а тому їх висновки не можуть бути предметом спору.

З огляду на вказане, суд зазначає, що предметом розгляду у даній справі є не протиправність винесеного акта та припису, а саме визнання протиправними дій щодо винесення акта та припису, а тому такий спір в розумінні статті 17 КАС підлягає розгляду в судовому порядку, а тому, у задоволенні клопотання представника відповідача про закриття провадження належить відмовити.

Керуючись статтями 238, 239, 248, 256, 293-295, КАС України, суд -

у х в а л и в :

у задоволенні клопотання представника відповідача про закриття провадження у справі відмовити.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, окремо не оскаржується.

Заперечення на ухвалу може бути включено до апеляційної скарги на рішення суду у даній справі.

Суддя ОСОБА_1 .

Суддя Братичак У.В.

Суддя Кузан Р.І.

Повний текст ухвали складено та підписано 26.11.2019.