Справа № 202/2829/19
Суддя: Марченко Н. Ю.
Дата ухвалення: 2019-11-22 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 202/2829/19
Провадження № 2-а/202/111/2019
ІНДУСТРІАЛЬНИЙ РАЙОННИЙ СУД м. ДНІПРОПЕТРОВСЬКА
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 листопада 2019 року місто Дніпро

Індустріальний районний суд міста Дніпропетровська в складі головуючої судді Марченко Н.Ю. за участю секретаря судового засідання Андрусяка В.Л., розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Управління патрульної поліції в Дніпропетровській області Департаменту патрульної поліції, інспектора роти 2 батальйону 4 Управління патрульної поліції в Дніпропетровській області Департаменту патрульної поліції Князєвої Ванди Миколаївни про скасування постанови про притягнення до адміністративної відповідальності,-

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_1 звернувся з вищевказаним позовом, в якому просить скасувати постанову серії ЕАВ № 1031318 від 31.03.2019 року, винесену інспектором роти 2 батальйону 4 Управління патрульної поліції в Дніпропетровській області Департаменту патрульної поліції Князєвою Вандою Миколаївною, якою його притягнуто до адміністративної відповідальності за ст. 132-1 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 510 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 31 березня 2019 року о 09 год. 25 хв., керуючи транспортним засобом "MAN TGX" номерний знак НОМЕР_1 з напівпричепом марки "TAD Classic" номерний знак НОМЕР_2 , на автомобільній дорозі НОМЕР_3 був зупинений поліцейським 1 батальйону 3 роти Управління патрульної поліції в Кіровоградській області Фомуляєвим А.В., яким відносно нього винесено постанову про притягнення до адміністративної відповідальності серії ЕАВ № 1030478. Після цього, продовжуючи свій маршрут з перевезення комбайну, цього ж дня, 31.03.2019 року, о 12 год. 22 хв. був вдруге зупинений інспектором поліції батальйону № 4 роти № 2 Управління патрульної поліції в Дніпропетровській області. Відносно нього повторно було винесено постанову серії ЕАВ № 1031318 про накладення адміністративного стягнення за ст. 132-1 КУпАП. У постанові зазначено, що він здійснював перевезення великогабаритного вантажу без узгодження з органами Національної поліції, чим порушив п. 22.5 Правил дорожнього руху. Постанову відповідача вважає незаконною, оскільки 31.03.2019 року його двічі притягнуто то адміністративної відповідальності за одне й те саме правопорушення. Крім того, відповідачами не надано доказів дотримання процедури здійснення габаритно-вагового контролю у спеціально відведеному місці, проведення перевірки відповідності габаритів вантажу певним нормам із складенням відповідного документу. Зазначає, що здійснював перевезення вантажу, транспортні габарити якого не перевищували нормативно встановлених 2,6 м (ширина) та 4,0 м (висота), а саме ширина становила - 2,5 м, висота - 3,8 м. Транспортні габарити вантажу підтверджується копією товарно-транспортної накладної № 31/03-01 від 31.03.2019 року. Перевірка габаритів розмірів транспортного засобу інспектором поліції та працівниками Укртрансбезпеки із використання засобів спеціальної вимірювальної технічки не проводилася. За цих підстав позивач наполягає на скасуванні постанови відповідача.

Ухвалою Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 26 квітня 2019 року адміністративний позов ОСОБА_1 прийнятий до розгляду та відкрито провадження у справі.

В судове засідання позивач ОСОБА_1 не з`явився, у позові просив справу розглянути без його участі.

Відповідачі Управління патрульної поліції в Дніпропетровській області Департаменту патрульної поліції та інспектор роти 2 батальйону 4 Управління патрульної поліції в Дніпропетровській області Департаменту патрульної поліції Князєва В.М. у судове засідання не з`явилися, але надали свої відзиви на позов ОСОБА_1 , в якому зазначається, що останнього було обґрунтовано притягнуто до адміністративної відповідальності за статтею 132-1 КУпАП, оскільки ним було порушено вимоги пункту 22.5 Правил дорожнього руху, відповідно до якого за спеціальними правилами здійснюється дорожнє перевезення небезпечних вантажів, рух транспортних засобів та їх составів у разі, коли хоч один з їх габаритів перевищує за шириною 2,6 м, за висотою від поверхні дороги 4 м (для контейнеровозів на встановлених Укравтодором і Національною поліцією маршрутах 4,35 м), за довжиною 22 м (для маршрутних транспортних засобів 25 м), фактичну масу понад 40 т (для контейнеровозів понад 44 т, на встановлених Укравтодором і Національною поліцією для них маршрутах до 46 т), навантаження на одиночну вісь 11 т (для автобусів, тролейбусів 11,5 т), здвоєні осі 16 т, строєні 22 т (для контейнеровозів навантаження на одиночну вісь 11 т, здвоєні осі 18 т, строєні 24 т) або якщо вантаж виступає за задній габарит транспортного засобу більш як на 2 м. Відповідно до постанови Кабінету Міністрів України № 30 від 18.01.2001 "Про проїзд великогабаритних та великовагових транспортних засобів автомобільними дорогами, вулицями та залізничними переїздами" рух великовагових та великогабаритних транспортних засобів автомобільними дорогами, вулицями та залізничними переїздами здійснюється на підставі дозволу на участь у дорожньому русі транспортних засобів, вагові або габаритні параметри яких перевищують нормативні, виданого перевізникові уповноваженим підрозділом Національної поліції, або документа про внесення плати за проїзд таких транспортних засобів. Видача дозволу здійснюється відповідно до Закону України "Про дозвільну систему у сфері господарської діяльності" через центри надання адміністративних послуг. Дозвіл оформлюється уповноваженим підрозділом Національної поліції на підставі погоджувальних документів з власниками вулично-дорожньої мережі, залізничних переїздів мостового господарства, служб міського електротранспорту, електромереж, електрифікації, електрозв`язку, в яких визначаються умови і режим проїзду зазначених транспортних засобів. Допускається перевищення вагових параметрів порівняно з визначеними у п. 22.5 ПДР на 2 відсотки (величина похибки) без оформлення відповідного дозволу та внесення плати за проїзд. Відповідно до п. 32 Порядку здійснення габаритно-вагового контролю та справляння плати за проїзд автомобільними дорогами загального користування транспортних засобів та інших самохідних машин і механізмів, вагові та/або габаритні параметри яких перевищують нормативні, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 27.06.2007 року № 879 "Про заходи щодо збереження автомобільних доріг загального користування" перевізник, який має намір використовувати великоваговий та/або великогабаритний транспортний засіб, зобов`язаний не пізніше ніж за три доби звернутися до уповноважених Укравтодором підприємств із заявою про видачу погодження маршруту. Дозвіл на рух великовагового та/або великогабаритного транспортного засобу після отримання погодження маршруту видається уповноваженим підрозділом Національної поліції через центри надання адміністративних послуг. Вважають, що постанова про притягнення позивача до адміністративної відповідальності відповідає вимогам, встановленим Інструкцією з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі. Факт вчинення позивачем адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 132-1 КУпАП підтверджується показаннями інспекторів УПП в Дніпропетровській області, які безпосередньо бачили факт порушення позивачем вимог Правил дорожнього руху. Тому просили в задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 відмовити, справу розглянути без їх участі.

Суд, з`ясувавши всі обставини справи та перевіривши їх доказами, приходить до висновку, що адміністративний позов є обґрунтованим та підлягає задоволенню за наступних підстав:

Судом встановлено, що постановою інспектора Управління патрульної поліції в Дніпропетровській області Департаменту патрульної поліції Князєвої В.М. серії ЕАВ №1031318 від 31.03.2019 року ОСОБА_1 було притягнуто до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 132-1 КУпАП, та накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 510,00 грн.

Відповідно до зазначеної постанови, 31 березня 2019 року о 12 год. 22 хв. водій ОСОБА_1 , керуючи транспортним засобом "MAN TGX 26.440" реєстраційний номер НОМЕР_1 з напівпричепом здійснив перевезення великогабаритного вантажу без узгодження з органами Національної поліції, чим порушив п. 22.5 Правила дорожнього руху.

Згідно зі статтею 245 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності із законом.

Статтею 251 КУпАП визначено, що доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до статті 252 КУпАП орган (посадова особа), що розглядає справу про адміністративне правопорушення оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Відповідно до ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

На час винесення інспектором постанови про притягнення позивача до адміністративної відповідальності стаття 132-1 КУпАП передбачала адміністративну відповідальність за порушення правил дорожнього перевезення небезпечних вантажів, правил проїзду великогабаритних і великовагових транспортних засобів автомобільними дорогами, вулицями або залізничними переїздами - накладення штрафу на водіїв у розмірі тридцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян і на посадових осіб, відповідальних за технічний стан, обладнання, експлуатацію транспортних засобів, уповноважених з питань безпеки перевезення небезпечних вантажів, громадян - суб`єктів господарської діяльності - у розмірі сорока неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Відповідно до ст. 33 Закону України «Про автомобільні дороги» рух транспортних засобів, навантаження на вісь, загальна маса або габарити яких перевищують норми, встановлені державними стандартами та нормативно-правовими актами, дозволяється за погодженнями з відповідними органами у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

Правила проїзду великогабаритних та великовагових транспортних засобів автомобільними дорогами, вулицями та залізничними переїздами затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 18 січня 2001 року №30, згідно п.2 яких транспортний засіб чи автопоїзд з вантажем або без вантажу вважається великогабаритним, якщо його габарити перевищують хоча б один з параметрів, зазначених у пункті 22.5 Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 р. № 1306.

Пунктом 22.5 Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року №1306, встановлено, що за спеціальними правилами здійснюється дорожнє перевезення небезпечних вантажів, рух транспортних засобів та їх составів у разі, коли хоч один з їх габаритів перевищує за шириною 2,6 м, за висотою від поверхні дороги - 4 м (для контейнеровозів на встановлених Укравтодором і Державтоінспекцією маршрутах - 4,35 м), за довжиною - 22 м (для маршрутних транспортних засобів - 25 м), фактичну масу понад 40 т (для контейнеровозів - понад 44 т, на встановлених Укравтодором і Державтоінспекцією для них маршрутах - до 46 т), навантаження на одиночну вісь - 11 т (для автобусів, тролейбусів - 11,5 т), здвоєні осі - 16 т, строєні - 22 т (для контейнеровозів навантаження на одиночну вісь - 11 т, здвоєні осі - 18 т, строєні - 24 т) або якщо вантаж виступає за задній габарит транспортного засобу більш як на 2 м.

Постановою Кабінету Міністрів України від 27 червня 2007 року №879 затверджено Порядок здійснення габаритно-вагового контролю та справляння плати за проїзд автомобільними дорогами загального користування транспортних засобів та інших самохідних машин і механізмів, вагові та/або габаритні параметри яких перевищують нормативні, який визначає механізм здійснення габаритно-вагового контролю великовагових та/або великогабаритних транспортних засобів та інших самохідних машин і механізмів, що використовуються на автомобільних дорогах загального користування.

Підпунктом 4 пункту 2 наведеного Порядку визначено, що габаритно-ваговий контроль - контроль за проїздом великовагових та/або великогабаритних транспортних засобів автомобільними дорогами загального користування, який включає перевірку відповідності габаритно-вагових параметрів таких транспортних засобів установленим законодавством параметрам і нормам, наявності дозволу на рух за визначеними маршрутами, а також дотримання визначених у дозволі умов та режиму руху транспортних засобів.

Габаритно-ваговий контроль транспортних засобів на автомобільних дорогах загального користування здійснюється Укртрансбезпекою, її територіальними органами та уповноваженими підрозділами Національної поліції. Робота пунктів габаритно-вагового контролю в частині організації та проведення робіт із зважування транспортних засобів забезпечується службами автомобільних доріг в Автономній Республіці Крим, областях та м. Севастополі і підприємствами, визначеними в установленому законодавством порядку. Габаритно-ваговий контроль, крім документального, здійснюється виключно в пунктах габаритно-вагового контролю посадовими особами та/або працівниками відповідних органів (п. 3, 4, 6 Порядку).

За результатами габаритно-вагового контролю на стаціонарному або пересувному пункті водієві транспортного засобу видається довідка про здійснення габаритно-вагового контролю із зазначенням часу і місця його здійснення (п.18 Порядку).

Аналіз наведених норм свідчить, що контроль на відповідність габаритів вантажу певним нормам проводиться відповідно до встановленого порядку на стаціонарних або пересувних пунктах габаритно-вагового контролю із складенням відповідного документу.

Згідно з п. 3 Порядку взаємодії Державної інспекції України з безпеки на наземному транспорті, Міністерства внутрішніх справ України, Державного агентства автомобільних доріг України під час організації та проведення робіт із зважування та здійснення габаритно-вагового контролю транспортних засобів та інших самохідних машин і механізмів на автомобільних дорогах загального користування, затверджений наказом Міністерства інфраструктури України, Міністерства внутрішніх справ України від 10 жовтня 2013 року № 1007/1207 габаритно-ваговий контроль транспортних засобів та інших самохідних машин і механізмів під час їх проїзду автомобільними дорогами загального користування проводиться посадовими особами Укртрансінспекції та працівниками відповідних підрозділів МВС.

Відповідно до п. 5 Порядку № 1007/1207 працівники відповідних підрозділів МВС під час здійснення габаритно-вагового контролю: здійснюють зупинку транспортних засобів для проведення габаритно-вагового контролю у випадках, передбачених підпунктом 6 пункту 4 цього Порядку, з дотриманням правил дорожнього руху; здійснюють перевірку у водія великовагового та/або великогабаритного транспортного засобу наявності дозволу на участь у дорожньому русі транспортних засобів, вагові або габаритні параметри яких перевищують нормативні, оформленого та виданого в установленому законодавством порядку. У разі відсутності такого дозволу вживають заходів щодо проходження габаритно-вагового контролю таким транспортним засобом; у разі виявлення порушень правил проїзду великовагових та/або великогабаритних транспортних засобів, у тому числі за результатами здійснення їх габаритно-вагового контролю, вживають заходів реагування, передбачених Кодексом України про адміністративні правопорушення та іншими законодавчими актами.

Частиною 1 статті 72 КАС України визначено, що доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами, висновками експертів, показаннями свідків.

Згідно зі статтею 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Якщо учасник справи без поважних причин не надасть докази на пропозицію суду для підтвердження обставин, на які він посилається, суд вирішує справу на підставі наявних доказів.

Позивач у своєму позові заперечує факт вчинення ним правопорушення, за яке його притягнуто до адміністративної відповідальності.

Проте відповідачами жодних доказів на підтвердження обґрунтованості притягнення позивача до адміністративної відповідальності суду не надано.

Так, суду не надано доказів здійснення габаритно-вагового контролю у спеціально відведеному місці, в тому числі, певному пересувному пункті, проведення перевірки відповідності габаритів вантажу певним нормам, а також недотримання позивачем умов руху транспортного засобу із складенням відповідного документу.

В матеріалах справи відсутні показання технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото - і кінозйомки, відеозапису, які б містили докази скоєння позивачем адміністративного правопорушення.

При цьому в ухвалі про відкриття провадження у справі судом пропонувалося відповідачу подати докази, які підтверджують обставини, на яких ґрунтуються його заперечення.

Суд враховує, що в оскаржуваній позивачем постанові взагалі не зазначені габарити вантажу, з постанови та відзиву на позов не зрозуміло, на підставі яких даних та доказів інспектор поліції дійшов висновку, що вантаж, який перевозив ОСОБА_1 , є великогабаритним.

Натомість позивач на спростування факту правопорушення долучив товарно-транспортну накладну №31/03-1 від 31 березня 2019 року, відповідно до якої вантаж, який позивач перевозив 31березня 2019 року, а саме комбайн Case 2388 має габарити 2,5 м х 3,8 м.

Більш того, суд також враховує, що цього ж дня, 31.03.2019 року, позивача було притягнуто до адміністративної відповідальності за теж саме правопорушення, передбачене ст. 132-1 КУпАП, і рішеннями Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 21 травня 2019 року (справи № 202/2823/19, № 202/2832/19) постанови про накладення адміністративного стягнення були скасовані, а провадження у справі про адміністративне правопорушення закрито.

Отже, суд погоджується з доводами позивача щодо недоведення відповідачами у законодавчо встановлений спосіб факту вчинення ним правопорушення, передбаченого статтею 132-1 КУпАП.

Суд виходить з того, що відповідно до закріпленого в статті 62 Конституції України принципу особа вважається невинуватою, доки її вину не буде доведено в законному порядку; ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість; обвинувачення не може ґрунтуватися на припущеннях; усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Європейський суд з прав людини в своєму рішенні у справі Аллене де Рібемон проти Франції від 10 лютого 1995 року підкреслив, що принцип презумпції невинуватості порушується, «якщо суд оголосить обвинуваченого винним, коли його вина не була попередньо доведена».

У справі Барбера, Мессеге і Жабардо проти Іспанії Європейський суд з прав людини в своєму рішенні від 6 грудня 1988 року зазначив, що докази, покладені в основу висновку суду про винність обвинуваченого, мають відповідати як вимогам достатності, так і переконливості.

Обов`язок дотримання принципу презумпції невинуватості відноситься не тільки до судових органів, але й до інших державних установ, таких як поліція (Рішення ЄСПЛ у справі «Дактарас проти Литви» від 24.11.2000 року).

Також Європейський суд з прав людини у своєму рішенні у справі «Салабіаку проти Франції» від 7 жовтня 1988 року зазначив, що тягар доведення вини покладається на обвинувачення і будь-які сумніви повинні бути на користь обвинуваченого. З метою судового переслідування необхідно приєднати до справи достатньо доказів для засудження обвинуваченого.

Правова природа адміністративної відповідальності за своєю суттю є аналогічною кримінальній, оскільки також є публічною, пов`язана із застосування державного примусу, ініціюється органами, які наділені владними повноваження, а застосовувані санкції можуть бути доволі суттєвими для особи, включаючи позбавлення волі.

У справі «Надточій проти України» Європейський суд з прав людини в своєму рішенні від 15.05.2008 року відзначив, що Уряд України визнав карний кримінально-правовий характер Кодексу України про адміністративні правопорушення (п. 21 рішення).

Крім того, Конституційний Суд України в рішенні від 22 грудня 2010 року № 23-рп/2010 дійшов до висновку, що адміністративна відповідальність в Україні та процедура притягнення до адміністративної відповідальності ґрунтуються на конституційних принципах та правових презумпціях, які зумовлені визнанням і дією принципу верховенства права в Україні (п. 4.1).

В рекомендації № R (91)1 Комітету Міністрів Ради Європи Державам-членам стосовно адміністративних санкцій від 13 лютого 1991 року рекомендовано урядам держав-членів керуватися у своєму праві та практиці принципом, згідно з яким обов`язок забезпечення доказів покладається на адміністративний орган влади (принцип 7).

Суд вважає, що в даному випадку зазначені принципи і положення Закону при винесенні постанови про притягнення позивача до адміністративної відповідальності не були дотримані, оскільки належні докази вини позивача в матеріалах справи відсутні.

Доводи відповідачів, що факт вчинення позивачем адміністративного правопорушення підтверджується показаннями інспекторів УПП в Дніпропетровській області, суд не може взяти до уваги, оскільки їх не можна вважати безсторонніми.

За таких обставин, постанова серії ЕАВ № 1031318 від 31.03.2019 року, яка винесена інспектором 2 роти 4 батальйону Управління патрульної поліції в Дніпропетровській області Департаменту патрульної поліції Князєвою В.М., якою ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за ст. 132-1 КУпАП, не може вважатися законною, а тому адміністративний позов необхідно задовольнити, вищевказану постанову скасувати, а провадження у справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 за статтею 132-1 КУпАП закрити на підставі пункту 1 статті 247 КУпАП.

Керуючись ст. ст. 243-246, 268 КАС України, суд

У Х В А Л И В:

Адміністративний позов ОСОБА_1 (зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 ) до Управління патрульної поліції в Дніпропетровській області Департаменту патрульної поліції (місцезнаходження: м. Дніпро, Троїцька площа, буд. 2а), інспектора поліції 2 роти 4 батальйону Управління патрульної поліції в Дніпропетровській області Департаменту патрульної поліції Князєвої Ванди Миколаївни (робоча адреса: м. Дніпро, Троїцька площа, буд. 2а) про скасування постанови про притягнення до адміністративної відповідальності задовольнити.

Скасувати постанову інспектора поліції 2 роти 4 батальйону Управління патрульної поліції в Дніпропетровській області Департаменту патрульної поліції Князєвої Ванди Миколаївни серії ЕАВ № 1031318 від 31.03.2019 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за статтею 132-1 КУпАП.

Справу про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 за статтею 132-1 КУпАП закрити на підставі п. 1 ст. 247 КУпАП.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Третього апеляційного адміністративного суду протягом десяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому рішення не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення, якщо апеляційна скарга подана протягом десяти днів з дня вручення йому рішення суду.

Суддя Н. Ю. Марченко