Справа № 120/2024/19-а
Суддя: Охрімчук І.Г.
Дата ухвалення: 2019-11-26 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 120/2024/19-а Головуючий у 1-й інстанції: Бошкова Юлія Миколаївна

Суддя-доповідач: Охрімчук І.Г.

26 листопада 2019 року

м. Вінниця

Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Охрімчук І.Г.

суддів: Смілянця Е. С. Капустинського М.М.

за участю:

секретаря судового засідання: Михайленко К. Т.,

представника відповідача

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 30 серпня 2019 року (повний текст рішення складено 09.09.2019 року, м. Вінниця) у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправною бездіяльність та зобов`язання вчинити дії,

В С Т А Н О В И В :
До Вінницького окружного адміністративного суду з адміністративним позовом звернувся ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити дії.

Обґрунтовуючи позовні вимоги позивач зазначив, що він під час проходження військової служби у військовій частині НОМЕР_1 у 2016 році направлений у закордонне відрядження у складі українського національного контингенту в ДР Конго з 09 лютого 2016 року по 12 лютого 2017 рік. У березні 2017 року він звернувся до військової частини НОМЕР_1 із рапортом про надання йому основної щорічної відпустки за 2016 рік та виплату грошової допомоги на оздоровлення за 2016 рік. Наказом командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) №60 від 27.03.2017 року позивачу надано основну щорічну відпустку за 2016 рік, а відносно здійснення виплати грошової допомоги на оздоровлення за 2016 рік повідомлено, що відповідно до діючого законодавства виплата такої допомоги за 2016 рік у 2017 році не передбачена.

Вважаючи таку позицію відповідача протиправною, позивач звернувся до суду.

Ухвалою Вінницького окружного адміністративного суду від 27.06.2019 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження із повідомленням (викликом) сторін.

12.07.2019 року представником відповідача подано клопотання про залишення без розгляду позовної заяви ОСОБА_1 . В обґрунтування клопотання, представник відповідача вказав, що позивачем пропущено строк звернення до суду, передбачений нормами статті 122 КАС України.

Ухвалою суду від 16.08.2019 року у задоволенні клопотання представника відповідача про залишення позову без розгляду відмовлено.

12.07.2019 року на адресу суду першої інстанції надійшов відзив, у якому представник відповідача заперечував щодо задоволення позову та звернув увагу суду на те, що військовослужбовцям, крім військовослужбовців строкової військової служби, які набули право на отримання щорічної основної відпустки, один раз на рік виплачується грошова допомога для оздоровлення в розмірі місячного грошового забезпечення. Відповідності до п.30.2 наказу Міністра оборони України №260 від 11.06.2008 року «Про затвердження Інструкції про порядок виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам» грошова допомога на оздоровлення видається військовослужбовцям за їх заявою протягом поточного року. Відтак, виплата грошової допомоги на оздоровлення ОСОБА_1 за 2016 рік у 2017 році не є можливою. Більш того зазначив, що підстави для виплати матеріальної допомоги на оздоровлення відсутні і у зв`язку з тим, що позивачем було укладено контракт, яким його відряджено до ДР Конго. Так, відповідно до п. 2 Порядку матеріально-технічного і фінансового забезпечення національного контингенту та національного персоналу України, який бере участь у міжнародних операціях з підтримання миру і безпеки, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 11.07.2002 року №963, за особами, що входять до складу національного контингенту та національного персоналу України, у період виконання службових обов`язків за межами України зберігаються виплати в національній валюті в розмірі 100 відсотків посадового окладу або середньої заробітної плати за останнім місцем служби чи роботи, окладу за військовим (спеціальним) званням, надбавки за вислугу років, інших щомісячних додаткових видів грошового забезпечення постійного характеру. Тому, матеріальна допомога на оздоровлення не входить до переліку виплат, які зберігаються у період виконання службових обов`язків за межами України.

08.08.2019 року позивач надіслав до суду першої інстанції відповідь на відзив та повідомив, що належна йому грошова допомога на оздоровлення передбачена нормами спеціального права, починаючи з Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», пунктом 1 статті 10 та пунктом 3, статті 15, якими гарантовано право на виплату грошової допомоги на оздоровлення військовослужбовцям Збройних Сил України, Постанови Кабінету Міністрів України від 07.11.2007 року №1294 «Про упорядкування структури та умов грошового забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб», підпунктом 3, пункту 5 визначено: надавати військовослужбовцям (крім військовослужбовців строкової військової служби), особам рядового і начальницького складу матеріальну допомогу для вирішення соціально-побутових питань та допомогу для оздоровлення у розмірі, що не перевищує їх місячного грошового забезпечення, Наказу Міністра оборони України від 07.06.2018 року №260 «Про затвердження Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам», затвердженого, пунктом 30.2, розділу 15, якого визначено, що грошова допомога для оздоровлення надається військовослужбовцям за місцем штатної служби в разі вибуття їх у щорічну основну відпустку повної тривалості або у другу частину щорічної основної відпустки (у тому числі в дозволених випадках за невикористану відпустку за минулий рік) або без вибуття у відпустку (за їх заявою протягом поточного року) на підставі наказу командира військової частини, а командиру (начальнику) на підставі наказу вищого командира (начальника) із зазначенням у ньому суми грошової допомоги.

Після його повернення із закордону, де ОСОБА_1 виконував завдання у складі міжнародної миротворчої місії зі стабілізації у ДР Конго, позивач написав рапорт про надання йому щорічної основної відпустки за 2016 рік у березні 2017 року (у першому кварталі наступного року), разом із виплатою належної йому грошової допомоги для оздоровлення за 2016, відповідно до пункту 2, статті 10-1 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» щорічна основна відпустка надається протягом календарного року. В особливих випадках з дозволу прямого начальника, уповноваженого Міністром оборони України, керівниками центральних органів виконавчої влади, які відповідно до закону здійснюють керівництво військовими формуваннями, утвореними відповідно до законів України, керівниками правоохоронних органів та керівниками розвідувальних органів України, щорічна основна відпустка за минулий рік надається в першому кварталі наступного року, якщо раніше її не було надано. Отже, вважає, що вказана норма Закону прямо передбачає право ОСОБА_1 на право отримання грошової допомоги для оздоровлення, яка надається військовослужбовцям за місцем штатної служби в разі вибуття їх у щорічну основну відпустку повної тривалості або у другу частину щорічної основної відпустки (у тому числі в дозволених випадках за невикористану відпустку за минулий рік). Враховуючи вищевикладене, вважає, що військова частина НОМЕР_1 безпідставно в порушення вимог чинного законодавства не виплатила йому грошову допомогу на оздоровлення за 2016 чим порушила його права гарантовані чинним законодавством.

Рішенням Вінницького окружного адміністративного суду від 30.08.2019 року у задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправною бездіяльність та зобов`язання вчинити дії - відмовлено.

Не погоджуючись із судовим рішенням, позивач звернувся до суду з апеляційною скаргою, в якій просить суд скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нову постанову про задоволення позовних вимог. Апеляційну скаргу обґрунтовує тим, що згідно п. 2 Порядку №260 грошова допомога для оздоровлення надається військовослужбовцям у разі вибуття їх у щорічну основну відпустку повної тривалості або у другу частину щорічної основної відпустки (у тому числі в дозволених випадках за невикористану відпустку за минулі роки) або без вибуття у відпустку (за їх рапортом протягом поточного року) на підставі наказу командира військової частини, а командиру (начальнику) на підставі наказу вищого командира (начальника) із зазначенням у ньому суми грошової допомоги. Таким чином, в даному випадку законодавець не встановлює заявничого принципу виплати зазначеної допомоги. А отже, після прибуття із закордонного відрядження разом із направленням позивача у відпустку за 2016 рік у 2017 році, відповідно до вимог законодавства, позивачу мала бути здійснена виплачена матеріальна допомога на оздоровлення за 2016 рік.

Ухвалою Сьомого апеляційного адміністративного суду від 28.10.2019 року відкрито провадження по справі за апеляційною скаргою та ухвалою суду від 11.11.2019 року справу призначено до апеляційного розгляду.

Відповідач надіслав до суду відзив на апеляційну скаргу, в якому звернув увагу на те, відповідно до наказу командира Військової частини НОМЕР_1 "70 від 12.04.2018 року позивача виключено із списків особового складу частини та всіх видів забезпечення з 12.04.2018 року у зв`язку з вибуттям до нового місця служби до Військової частини НОМЕР_2 , м. Київ. При цьому зауважив, що позивач вводить суд в оману, зазначаючи про звільнення, якого не було. Крім того, зазначив, що виплата грошової допомоги на оздоровлення за 2016 рік військовою частиною НОМЕР_1 на звернення позивача було надано відповідь №690 від 09.03.2017 року де було чітко визначено, що відповідно до діючого законодавства даний вид допомоги за 2016 рік у 2017 році не передбачений.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, прийшла до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 під час проходження військової служби у військовій частині НОМЕР_1 на посаді заступника командира батальйону забезпечення (захищеного КП) у 2016 році був направлений у закордонне відрядження у складі українського національного контингенту в ДР Конго з 09 лютого 2016 року по 12 лютого 2017 рік відповідно до довідки №90 від 12 лютого 2017 року. Після повернення у березні 2017 року позивач звернувся до військової частини НОМЕР_1 із рапортом про надання йому основної щорічної відпустки за 2016 рік та виплати грошової допомоги на оздоровлення за 2016 рік.

Наказом командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) №60 від 27.03.2017 року позивачу надано основну щорічну відпустку за 2016 рік. Стосовно здійснення виплати грошової допомоги на оздоровлення за 2016 рік, військовою частиною НОМЕР_1 на звернення позивача надано відповідь №690 від 09.03.2017 року, у якій повідомлено ОСОБА_1 , що відповідно до діючого законодавства виплата такої допомоги за 2016 рік у 2017 році не передбачена.

Вважаючи протиправною відмову у виплаті грошової допомоги на оздоровлення за 2016 рік, позивач звернувся до суду із зазначеним позовом.

Вирішуючи спір по суті, суд першої інстанції прийшов до висновку, що оскільки позивач проходив службу за кордоном відповідно до Довідки №90 від 12.02.2017 року з 09 лютого 2016 року по 12 лютого 2017 рік, одноразова грошова допомога на оздоровлення за період перебування за кордоном не передбачена законодавством.

Колегія суддів не погоджується з висновками суду першої інстанції, з огляду на таке.

Правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України здійснює Закон України «Про військовий обов`язок та військову службу» (надалі - Закон), даний Закон визначає загальні засади проходження в Україні військової служби.

Згідно положень ст. 12 Закону №2011-XII військовослужбовці користуються усіма правами і свободами людини та громадянина, гарантіями цих прав і свобод, закріпленими в Конституції України та законах України, з урахуванням особливостей, встановлених цим та іншими законами. Відтак, право на одержання винагороди за працю захищається законом, зокрема Конституцією України.

Відповідно до частини першої-другої ст. 10-1 Закону №2011-XII військовослужбовцям, крім військовослужбовців строкової військової служби, надаються щорічні основні відпустки із збереженням грошового, матеріального забезпечення та наданням грошової допомоги на оздоровлення у розмірі місячного грошового забезпечення. Щорічна основна відпустка надається протягом календарного року.

Крім того, в особливих випадках з дозволу прямого начальника, уповноваженого Міністром оборони України, керівниками центральних органів виконавчої влади, які відповідно до закону здійснюють керівництво військовими формуваннями, утвореними відповідно до законів України, керівниками правоохоронних органів та керівниками розвідувальних органів України, щорічна основна відпустка за минулий рік надається в першому кварталі наступного року, якщо раніше її не було надано.

Відповідно до Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затвердженого Наказом Міністра оборони України від 07.06.2018 року №260 та деяким іншим особам, грошове забезпечення військовослужбовців із числа осіб офіцерського складу, в тому числі слухачів (ад`юнктів, докторантів), рядового, сержантського та старшинського складу (крім військовослужбовців строкової служби), включає: посадовий оклад, оклад за військовим званням, надбавку за вислугу років, підвищення посадового окладу під час проходження військової служби на території населених пунктів, яким надано статус гірських, та на острові Зміїний, надбавки за особливості проходження служби, за службу в силах спеціальних операцій Збройних Сил України, кваліфікацію, кваліфікаційну категорію, виконання функцій державного експерта з питань таємниць, роботу в умовах режимних обмежень, безперервний стаж на шифрувальній роботі, почесні та спортивні звання, доплати за науковий ступінь та вчене звання, премію, морську винагороду, винагороди за стрибки з парашутом, за розшук, піднімання, розмінування та знешкодження вибухових предметів, тралення і знешкодження мін, за водолазні роботи та за бойове чергування, одноразові грошові допомоги після укладення першого контракту, для оздоровлення, для вирішення соціально-побутових питань, у разі звільнення з військової служби, інші виплати, які здійснюються відповідно до чинного законодавства.

Військовослужбовцям, крім військовослужбовців строкової військової служби, які набули право на отримання щорічної основної відпустки, один раз на рік виплачується грошова допомога для оздоровлення в розмірі місячного грошового забезпечення.

Відповідно до п.30.2 наказу Міністра оборони України №260 від 11.06.2008 року «Про затвердження Інструкції про порядок виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам» (чинний на момент виникнення спірних правовідносин) грошова допомога на оздоровлення видається військовослужбовцям за їх заявою протягом поточного року. Отже, виплата грошової допомоги на оздоровлення передбачена протягом поточного року.

Також відповідно до Телеграми заступника директора Департаменту фінансів Міністерства оборони України від 05.12.2016 року №248/3/9/1337 роз`яснено порядок фінансового забезпечення національного контингенту та національного персоналу України, який бере участь у міжнародних операціях з підтримання миру і безпеки.

Згідно пункту 2 Порядку матеріально-технічного та фінансового забезпечення національного контингенту та національного персоналу України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 11.02.2002 року №963 (зі змінами) визначено: за особами, що входять до складу національного контингенту та національного персоналу України, у період виконання службових обов`язків за межами України зберігаються виплати в національній валюті в розмірі 100 відсотків грошового забезпечення за останнім місцем служби.

Суд першої інстанції зазначив, що в даному випадку, збереження виплат одноразових видів грошового забезпечення (в тому числі матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань і грошової допомоги для оздоровлення) військовослужбовцям, що входять до складу національного контингенту та національного персоналу України, у період виконання службових обов`язків за межами України не передбачено. До вибуття у відрядження, позивач рапорт на ім`я командира військової частини НОМЕР_1 про виплату грошової допомоги на оздоровлення за 2016 рік не подавав, тому у військової частини НОМЕР_1 підстав для виплати одноразової грошової допомоги позивачу на оздоровлення не було. З рапортом про виплату грошової допомоги на оздоровлення за 2016 рік позивач звернувся лише 03.03.2017 року по поверненню з відрядження. Оскільки позивач проходив службу за кордоном відповідно до Довідки №90 від 12.02.2017 року з 09 лютого 2016 року по 12 лютого 2017 рік, одноразова грошова допомога на оздоровлення за період перебування за кордоном не передбачена законодавством.

Колегія суддів вважає помилковим такий висновок суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Частиною першою статті 9 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" №2011-ХІІ встановлено, що держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів.

Центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері праці та соціальної політики, інші центральні органи виконавчої влади відповідно до їх компетенції розробляють та вносять у встановленому порядку пропозиції щодо грошового забезпечення військовослужбовців.

До складу грошового забезпечення входять:

- посадовий оклад, оклад за військовим званням;

- щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія);

- одноразові додаткові види грошового забезпечення.

Порядок виплати грошового забезпечення визначається Міністром оборони України, керівниками центральних органів виконавчої влади, що мають у своєму підпорядкуванні утворені відповідно до законів України військові формування та правоохоронні органи, керівниками розвідувальних органів України.

Порядок проходження громадянами України (далі - громадяни) військової служби у Збройних Силах України визначається Положенням про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженим Указом Президента України від 10.12.2008 року № 1153/2008 (надалі Положення № 1153/2008).

Відповідно до п. 109 Положення № 1153/2008 (в редакції чинній як на час прийняття в/ч НОМЕР_3 наказу № 117 від 14.06.2016 року, так і на час звільнення позивача з військової служби 27.01.2017 року), вибуття до нового місця служби військовослужбовця здійснюється після надходження витягу з наказу відповідного командира (начальника) військової частини про призначення, в тому числі доведеного технічними засобами передачі документованої інформації. Виключення військовослужбовця зі списків особового складу військової частини має відбутися після здавання посади, але не пізніше ніж через місяць від дня одержання військовою частиною зазначеного витягу з наказу або іншого письмового повідомлення про переміщення по службі військовослужбовця. До зазначеного строку не включається час перебування військовослужбовця у відпустці, відрядженні, на лікуванні чи під вартою.

Відповідно до п. 242 Положення № 1153/2008 (в редакції чинній як на час прийняття в/ч НОМЕР_3 наказу № 117 від 14.06.2016 року, так і на час звільнення позивача з військової служби 27.01.2017 року), після надходження до військової частини письмового повідомлення про звільнення військовослужбовця з військової служби або після видання наказу командира (начальника) військової частини про звільнення військовослужбовець повинен здати в установлені строки посаду та підлягає розрахунку, виключенню зі списків особового складу військової частини і направленню на військовий облік до районного (міського) військового комісаріату за вибраним місцем проживання. Особи, звільнені з військової служби, зобов`язані у п`ятиденний строк прибути до районних (міських) військових комісаріатів для взяття на військовий облік.

Особа, звільнена з військової служби, на день виключення зі списків особового складу військової частини має бути повністю забезпечена грошовим, продовольчим і речовим забезпеченням. Військовослужбовець до проведення з ним усіх необхідних розрахунків не виключається без його згоди зі списків особового складу військової частини.

Порядок та умови виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України визначаються Інструкцією про порядок виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особами, затвердженою наказом Міністра оборони України від 11.06.2008 року № 260, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 14.07.2008 року за № 638/15329 (надалі Інструкція № 260/2008), яка була чинною до 20.07.2018 року, та втратила чинність у зв`язку із прийняттям Міністерством оборони України наказу № 260 від 07.06.2018 року (зареєстрованого в міністерстві юстиції України 26.06.2018 року за № 745/32197), яким затверджений Порядок виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам (надалі Порядок № 260/2018).

Розділом ХХХ Інструкції №260/2008 врегульовані правила виплати грошової допомоги для оздоровлення.

Відповідно до пунктів 30.4., 30.5, 30.6 розділу ХХХ Інструкції №260/2008, військовослужбовцям, прийнятим (призваним) на військову службу із запасу, грошова допомога для оздоровлення перший раз надається в календарному році, у якому вони стали до виконання обов`язків за посадами, на які призначені.

Пунктом 30.7. розділу ХХХ Інструкції №260/2008 встановлено, що у разі переміщення військовослужбовців по службі в інші військові частини в наказі командира частини про виключення зі списків особового складу зазначаються відомості про надання грошової допомоги на оздоровлення. Витяг з наказу разом з особовою справою надсилається у військову частину за новим місцем служби.

Пунктом 30.8. розділу ХХХ Інструкції №260/2008, визначено, що військовослужбовцям, які прибули для подальшого проходження військової служби і зараховані до Збройних Сил України з інших утворених відповідно до законів України військових формувань, а також правоохоронних органів спеціального призначення та Державної спеціальної служби транспорту України, грошова допомога на оздоровлення в році їх прибуття виплачується тільки в разі ненадання цієї допомоги за попереднім місцем служби.

В даному випадку, позивачу допомога на оздоровлення при наданні відпустки за 2016 рік виплачена не була. Відповідно до наказу відповідача від 12.0.2018 року № 70 ( а.с. 19) позивач звільнений у зв`язку з призначенням на іншу посаду у в/ч НОМЕР_2 . При цьому відповідачем у наказі не зазначено про те, що позивачу не виплачена матеріальна допомога на оздоровлення за 2016 рік.

Згідно п. 2 Порядку №260 грошова допомога для оздоровлення надається військовослужбовцям у разі вибуття їх у щорічну основну відпустку повної тривалості або у другу частину щорічної основної відпустки (у тому числі в дозволених випадках за невикористану відпустку за минулі роки) або без вибуття у відпустку (за їх рапортом протягом поточного року) на підставі наказу командира військової частини, а командиру (начальнику) на підставі наказу вищого командира (начальника), із зазначенням у ньому суми грошової допомоги. Таким чином, судова колегія вважає, що в даному випадку законодавець не встановлює заявничого принципу виплати зазначеної допомоги. А отже, після прибуття із закордонного відрядження разом із направленням позивача у відпустку за 2016 рік, відповідно до вимог законодавства, позивачу мала бути виплачена матеріальна допомога на оздоровлення за 2016 рік.

Крім того, суд першої інстанції так і відповідач зазначають, що одноразова грошова допомога на оздоровлення за період перебування за кордоном не передбачена законодавством, однак не зазначають про норми законодавства, які це питання регулюють.

Суд першої інстанції зазначає як підставу для не виплати одноразової грошової допомоги на оздоровлення п. 2 Порядку матеріально-технічного і фінансового забезпечення національного контингенту та національного персоналу України, який бере участь у міжнародних операціях з підтримання миру і безпеки, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 11.07.2002 року №963, який передбачає, що за особами, що входять до складу національного контингенту та національного персоналу України, у період виконання службових обов`язків за межами України зберігаються виплати в національній валюті в розмірі 100 відсотків посадового окладу або середньої заробітної плати за останнім місцем служби чи роботи, окладу за військовим (спеціальним) званням, надбавки за вислугу років, інших щомісячних додаткових видів грошового забезпечення постійного характеру і прийшов до висновку, що матеріальна допомога на оздоровлення не входить до переліку виплат, які зберігаються у період виконання службових обов`язків за межами України.

Суд апеляційної інстанції вважає помилковим такий висновок суду першої інстанції , оскільки обмеження щодо виплати одноразової грошової допомоги на оздоровлення в зазначеному порядку відсутні.

Таким чином, враховуючи вимоги Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" №2011-ХІІ який передбачає, що держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів та передбачає, що військовослужбовцям, крім військовослужбовців строкової військової служби, надаються щорічні основні відпустки із збереженням грошового, матеріального забезпечення та наданням грошової допомоги на оздоровлення у розмірі місячного грошового забезпечення, вимоги Порядку матеріально-технічного і фінансового забезпечення національного контингенту та національного персоналу України, який бере участь у міжнародних операціях з підтримання миру і безпеки, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 11.07.2002 року №963, який передбачає, що за особами, що входять до складу національного контингенту та національного персоналу України, у період виконання службових обов`язків за межами України зберігаються виплати в національній валюті в розмірі 100% посадового окладу або середньої заробітної плати за останнім місцем служби чи роботи, вимоги наказу Міністра оборони України №260 від 11.06.2008 року «Про затвердження Інструкції про порядок виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам» (чинний на момент виникнення спірних правовідносин), який передбачає, що грошова допомога на оздоровлення видається військовослужбовцям протягом поточного року суд апеляційної інстанції прийшов до висновку, що вимоги позивача про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання відповідача виплатити матеріальну допомогу на оздоровлення підлягають до задоволення. Суд вважає, що військова частина НОМЕР_1 діяла не у спосіб та в не в межах, передбачених чинним законодавством України.

Відповідно до практики ЄСПЛ викладеної у його рішеннях слідує, що Суд не приймає аргумент Уряду щодо бюджету, оскільки державні органи не можуть посилатися на відсутність коштів як на підставу невиконання зобов`язань (див., з-поміж інших судових рішень, рішення у справі «Бурдов проти Росії» (Burdov v. Russia). Тому остаточна відмова національних органів у праві заявника на відповідну доплату, є свавільною і такою, що не ґрунтується на законі.

У п. 26 рішення Європейського суду з прав людини від 08 листопада 2005 року у справі «Кечко проти України» (заява № 63134/00), яка стосувалася відповідальності держави за порушення ст. 1 Першого протоколу за невиплату заявнику передбачених законом надбавок до заробітної плати при відсутності відповідного бюджетного фінансування. В цій справі Європейський суд відхилив аргумент Уряду щодо відсутності бюджетних асигнувань для таких надбавок, оскільки органи державної влади не можуть посилатися на відсутність коштів як на причину невиконання своїх зобов`язань. Аналогічна справа «Cук проти України», рішення від 10 березня 2011 року, заява № 10972/05.

Щодо посилань позивача на норми трудового законодавства, суд зазначає, що стаття 3 Кодексу законів про працю України визначає, що законодавство про працю регулює трудові відносини працівників усіх підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, виду діяльності і галузевої належності, а також осіб, які працюють за трудовим договором з фізичними особами.

Порядок проходження служби у Збройних Силах України та інших військових формуваннях урегульовано спеціальними нормативно-правовими актами, які покладають на громадян, котрі перебувають на такій службі, додаткові обов`язки і відповідальність.

Суд застосовує норми трудового законодавства, якщо порядок вирішення питання (спору) не врегульовано спеціальним законодавством щодо проходження військової служби.

В даному випадку, судова колегія прийшла до висновку, що не має потреби для застосування положень КЗпП України, оскільки спір, що виник між сторонами можливо вирішити відповідно до положень спеціального законодавства щодо проходження військової служби.

Відповідно до ч. 1 ст. 242 КАС України рішення суду повинні ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законними та обґрунтованими. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Об`єктивним є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

У силу п.2 ч.1 ст.315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення.

Згідно зі ст.317 КАС України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

З огляду на викладені обставини справи, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про те, що судом першої інстанції ухвалено рішення з порушенням норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи і є підставою для скасування рішення суду першої інстанції з прийняттям нової постанови про задоволення позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 310, 315, 317, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити повністю.

Рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 30 серпня 2019 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправною бездіяльність та зобов`язання вчинити дії скасувати та прийняти нову постанову.

Визнати протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 щодо не виплати матеріальної допомоги на оздоровлення ОСОБА_1 .

Зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 матеріальну допомогу на оздоровлення при наданні відпустки за 2016 рік.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку згідно зі ст.ст.328, 329 КАС України.

Постанова суду складена в повному обсязі 27 листопада 2019 року.

Головуючий Охрімчук І.Г.

Судді Смілянець Е. С. Капустинський М.М.