Справа № 195/1349/19(2-а/195/25/19)
Суддя: Чумак С.Ю.
Дата ухвалення: 2019-11-21 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

21 листопада 2019 року м. Дніпросправа № 195/1349/19(2-а/195/25/19)

Третій апеляційний адміністративний суд

у складі колегії суддів:

судді-доповідача Чумака С.Ю.,

суддів: Чабаненко С.В., Юрко І.В.,

розглянувши в порядку письмового провадження у м. Дніпрі апеляційну скаргу інспектора Управління патрульної поліції в Запорізькій області департаменту патрульної поліції Полякової Катерини Вікторівни

на рішення Томаківського районного суду Дніпропетровської області від 13 вересня 2019 року у справі № 195/1349/19(2-а/195/25/19) (суддя І інстанції - Омеко М.В.)

за позовом ОСОБА_1 до інспектора Управління патрульної поліції в Запорізькій області департаменту патрульної поліції Полякової Катерини Вікторівни про скасування постанови,-

В С Т А Н О В И В:

ЗМІСТ ПОЗОВНИХ ВИМОГ, РІШЕННЯ СУДУ ПЕРШОЇ ІНСТАНЦІЇ, ВИМОГ АПЕЛЯЦІЙНОЇ СКАРГИ ТА УЗАГАЛЬНЕНІ ДОВОДИ УЧАСНИКІВ СПРАВИ

Позивач звернувся до суду з позовом, в якому просив скасувати постанову у справі про адміністративне правопорушення серії ЕАВ № 1445230 від 22 серпня 2019 року, складену відповідачем про притягнення його до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 122 КУпАП та накладення адміністративного стягнення у вигляді штрафу у розмірі 255 грн.

Рішенням Томаківського районного суду Дніпропетровської області від 13 вересня 2019 року позов задоволений.

Не погодившись з таким судовим рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду скасувати та прийняти нове рішення, яким у позові відмовити.

В обґрунтування скарги, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального та матеріального права, вказав про правомірність винесеної ним постанови про накладення адміністративного стягнення у вигляді штрафу, оскільки складання такої постанови відноситься до компетенції органів Національної поліції, а факт вчинення позивачем адміністративного правопорушення підтверджується належними доказами.

Від позивача до суду надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому останній просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Суд апеляційної інстанції розглянув справу відповідно до приписів статті 311 КАС України в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ ТА ВИЗНАЧЕНІ ВІДПОВІДНО ДО НИХ СПІРНІ ПРАВОВІДНОСИНИ

22 серпня 2019 року інспектором Управління патрульної поліції в Запорізькій області департаменту патрульної поліції Поляковою Катериною Вікторівною винесено постанову серії ЕАВ № 1445230 відповідно до якої позивача притягнуто до адміністративної відповідальності за частиною 1 статті 122 КУпАП за те, що керуючи транспортним засобом VOLKSWAGEN POLO номерний знак НОМЕР_1 в м. Запоріжжя по вул. Тбіліська, 29, перевищив встановлені обмеження руху більше як на 20 км/год, чим порушив встановлене обмеження швидкості руху в населеному пункті (дозволена швидкість не більше 50 км/год) та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 255 грн. (а.с. 6)

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що відповідачем порушено порядок розгляду справи про притягнення позивача як водія до адміністративної відповідальності, а саме, в порушення вимог статей 254, 258 КУпАП, оскаржена постанова винесена на місці вчинення позивачем адміністративного правопорушення без складання протоколу, відтак підлягає скасуванню.

НОРМИ ПРАВА, ЯКІ РЕГУЛЮЮТЬ СПІРНІ ПРАВОВІДНОСИНИ, ТА ЇХ ЗАСТОСУВАННЯ СУДОМ

Щодо порядку розгляду справи про притягнення до адміністративної відповідальності, апеляційний суд зазначає таке.

Конституційний Суд України у своєму рішенні від 26.05.2015 № 5-рп/2015 у справі за конституційним поданням Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини щодо офіційного тлумачення положення частини першої статті 276 Кодексу України про адміністративні правопорушення у пункті 2.4 мотивувальної частини цього рішення зазначив, що підстав для ототожнення місця вчинення адміністративного правопорушення з місцем розгляду справи про таке правопорушення немає, а словосполучення «на місці вчинення правопорушення» і «за місцем його вчинення», які містяться у статтях 258, 276 Кодексу, мають різне цільове спрямування і різний правовий зміст. Зокрема, словосполучення «за місцем його вчинення», застосоване у положенні частини першої статті 276 Кодексу, за якою «справа про адміністративне правопорушення розглядається за місцем його вчинення», вказує на місцезнаходження органу, уповноваженого законом розглядати справу про адміністративне правопорушення у межах його територіальної юрисдикції згідно з адміністративно-територіальним устроєм України. Таким чином, Конституційний Суд України дійшов висновку, що словосполучення «за місцем його вчинення», яке міститься в положенні частини першої статті 276 Кодексу, визначає адміністративно-територіальну одиницю, на яку поширюється юрисдикція відповідного органу, уповноваженого законом розглядати справу про адміністративне правопорушення.

У пункті 2.3 мотивувальної частини вказаного рішення Конституційний Суд України зазначив, що у частинах першій, другій статті 258 Кодексу визначено випадки, коли протокол про вчинення адміністративного правопорушення не складається, а адміністративне стягнення накладається і стягується на місці вчинення правопорушення, якщо особа не оспорює допущеного нею порушення і адміністративного стягнення, що на неї накладається, а розмір штрафу не перевищує передбаченого у Кодексі неоподатковуваного мінімуму доходів громадян. Перелік адміністративних правопорушень, за які адміністративні стягнення накладаються на місці їх вчинення, є вичерпним і може бути змінений лише законом.

Проте, вказане Рішення Конституційного Суду України ухвалено до внесення змін до законодавства про адміністративні правопорушення Законом України від 14.07.2015 № 596-VII «Про внесення змін до деяких законодавчих актів щодо вдосконалення регулювання відносин у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху», яким розширено перелік випадків, коли протокол про адміністративні правопорушення не складається, а адміністративне стягнення накладається і стягується на місці вчинення правопорушення.

Відповідно до пункту 11 частини 1 статті 23 Закону України «Про Національну поліцію» від 02.07.2015 № 580-VIII поліція відповідно до покладених на неї завдань регулює дорожній рух та здійснює контроль за дотриманням Правил дорожнього руху його учасниками та за правомірністю експлуатації транспортних засобів на вулично-дорожній мережі.

Статтею 222 Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі-КУпАП) встановлені повноваження органів Національної поліції щодо розгляду справ про адміністративні правопорушення.

Так, органи Національної поліції розглядають справи, в тому числі: про порушення правил дорожнього руху, правил, що забезпечують безпеку руху транспорту, правил користування засобами транспорту (зокрема, частини перша, друга, третя, п`ята і шоста статті 121, статті 121-1, 121-2, частини перша, друга і третя статті 122, частина перша статті 123, статті 124-1 - 126).

Від імені органів Національної поліції розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право працівники органів і підрозділів Національної поліції, які мають спеціальні звання, відповідно до покладених на них повноважень.

За приписами статті 254 КУпАП про вчинення адміністративного правопорушення складається протокол уповноваженими на те посадовою особою або представником громадської організації чи органу громадської самодіяльності.

Відповідно до частин 2-4 статті 258 КУпАП протокол не складається у разі вчинення адміністративних правопорушень, розгляд яких віднесено до компетенції Національної поліції, та адміністративних правопорушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксованих в автоматичному режимі.

Протоколи не складаються і в інших випадках, коли відповідно до закону штраф накладається і стягується, а попередження оформлюється на місці вчинення правопорушення.

У випадках, передбачених частинами першою та другою цієї статті, уповноваженими органами (посадовими особами) на місці вчинення правопорушення виноситься постанова у справі про адміністративне правопорушення відповідно до вимог статті 283 цього Кодексу.

Відповідно до частини 4 статті 285 Кодексу України про адміністративні правопорушення у випадках, передбачених статтею 258 цього Кодексу, копія постанови уповноваженої посадової особи у справі про адміністративне правопорушення вручається особі, щодо якої її винесено, на місці вчинення правопорушення.

З наведеного вбачається, що у відповідача, як посадової особи Національної поліції, наявні повноваження щодо здійснення контролю за дотриманням Правил дорожнього руху його учасниками, які реалізуються, зокрема, шляхом розгляду справи про адміністративне правопорушення та винесення постанови у справі про адміністративне правопорушення у разі виявлення правопорушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху.

Отже, з аналізу чинних на момент виникнення спірних правовідносин законодавчих норм та рішення Конституційного Суду України від 26.05.2015 № 5-рп/2015 вбачається, що працівники підрозділів Національної поліції мають право виносити постанови у справах про адміністративні правопорушення за порушення Правил дорожнього руху, зокрема передбачених статтею 122 Кодексу України про адміністративні правопорушення, на місці вчинення такого правопорушення без складання протоколу.

Отже, у даному випадку, провівши розгляд справи на місці події, а не за місцем знаходження органу, без складання протоколу, відповідач діяв на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Враховуючи наведене, колегія суддів зауважує, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку, що відповідачем порушено порядок притягнення позивача як водія до адміністративної відповідальності.

Щодо правомірності прийнятої відповідачем постанови у справі про адміністративне правопорушення по суті, суд апеляційної інстанції вказує таке.

Частиною 1 статті 121 Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі - КУпАП) передбачено адміністративну відповідальність, зокрема, за перевищення встановлених обмежень швидкості руху транспортних засобів більш як на двадцять кілометрів на годину.

За приписами п. 12.4 Правил дорожнього руху у населених пунктах рух транспортних засобів дозволяється із швидкістю не більше 50 км/год.

Відповідно до ст. 280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчинення, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Згідно ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, іншими документами.

Отже, притягнення особи до адміністративної відповідальності, можливе лише за наявності події адміністративного правопорушення та вини особи у його вчиненні, яка підтверджена належними доказами

Відповідно до ч. 2 ст. 258 КУпАП протокол про адміністративне правопорушення не складається у разі вчинення адміністративних правопорушень, розгляд яких віднесено до компетенції Національної поліції, та адміністративних правопорушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксованих в автоматичному режимі.

У випадках, передбачених частинами першою та другою цієї статті, уповноваженими органами (посадовими особами) на місці вчинення правопорушення виноситься постанова у справі про адміністративне правопорушення відповідно до вимог статті 283 цього Кодексу.

Відповідно до статті 283 КУпАП, розглянувши справу про адміністративне правопорушення, орган (посадова особа) виносить постанову по справі.

Постанова повинна містити: найменування органу (посадової особи), який виніс постанову, дату розгляду справи; відомості про особу, щодо якої розглядається справа; опис обставин, установлених при розгляді справи; зазначення нормативного акта, який передбачає відповідальність за дане адміністративне правопорушення; прийняте по справі рішення.

Постанова по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, крім даних, визначених частиною другою цієї статті, повинна містити відомості про: дату, час і місце вчинення адміністративного правопорушення; транспортний засіб, який зафіксовано в момент вчинення правопорушення (марка, модель, номерний знак); технічний засіб, яким здійснено фото або відеозапис; розмір штрафу та порядок його сплати; правові наслідки невиконання адміністративного стягнення та порядок його оскарження; відривну квитанцію із зазначенням реквізитів та можливих способів оплати адміністративного стягнення у вигляді штрафу.

Згідно статті 74 КАС України суд не бере до уваги докази, які одержані з порушенням порядку, встановленого законом.

Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Як вбачається з оскарженої постанови (а.с. 6), остання не містить відомостей про здійснення відеозапису правопорушення та наявність такого відеозапису взагалі.

На підтвердження факту вчинення позивачем адміністративного правопорушення відповідачем до суду надано відеозапис, здійснений лазерним вимірювачем LTI 20/20 TruCam.

Однак, в силу зазначених вище положень статті 74 КАС України, вказаний відеозапис є недопустимим доказом, оскільки відповідачем безпосередньо у оскарженій постанові про фіксування правопорушення саме цим вимірювачем не зазначено, а тому колегія суддів до уваги надані відповідачем докази (відеозапис із засобу TruCam) до уваги не приймає.

Аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом в постанові від 15 листопада 2018 року у справі № 524/7184/16-а.

Згідно з ч. 1 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, коли маються підстави для звільнення від доказування. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності відповідно до ч. 2 ст. 77 КАС України, покладається на відповідача.

ВИСНОВКИ СУДУ

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про відсутність в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КУпАП, що в свою чергу свідчить про протиправність складеної відносно останнього постанови про накладення адміністративного стягнення.

Разом з тим, як вказувалось вище, при постановленні судового рішення, суд першої інстанції виходив з того, що відповідачем порушено порядок притягнення позивача як водія до адміністративної відповідальності (оскаржена постанова винесена на місці вчинення позивачем адміністративного правопорушення без складання протоколу), проте вказані обставини спростовані під час апеляційного перегляду справи.

Отже, позов підлягав задоволенню у зв`язку з тим, що в розумінні статті 74 КАС України відсутні допустимі докази вчинення позивачем правопорушення, за яке він був притягнутий до адміністративної відповідальності.

Суд першої інстанції правильно по суті вирішив справу, але із помилковим застосуванням норм матеріального та процесуального права, що в свою чергу є підставою для зміни судового рішення в частині обґрунтування висновків суду. В іншій частині рішення суду першої інстанції підлягає залишенню без змін.

На підставі викладеного, керуючись статтями 286, 308, 310, 315, 317, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу інспектора Управління патрульної поліції в Запорізькій області департаменту патрульної поліції Полякової Катерини Вікторівни залишити без задоволення.

Рішення Томаківського районного суду Дніпропетровської області від 13 вересня 2019 року у справі № 195/1349/19(2-а/195/25/19) змінити в частині обґрунтування висновків суду та вважати такі висновки викладеними в редакції цієї постанови.

В іншій частині рішення Томаківського районного суду Дніпропетровської області від 13 вересня 2019 року у справі № 195/1349/19(2-а/195/25/19) залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття є остаточною та оскарженню не підлягає.

Суддя-доповідач С.Ю. Чумак

суддя С.В. Чабаненко

суддя І.В. Юрко