Справа № 240/9322/19
Суддя: Курко О. П.
Дата ухвалення: 2019-11-25 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 240/9322/19

Головуючий суддя 1-ої інстанції - Капинос О.В.

Суддя-доповідач - Курко О. П.

25 листопада 2019 року

м. Вінниця

Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Курка О. П.

суддів: Білої Л.М. Гонтарука В. М. ,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 19 вересня 2019 року (м. Житомир) у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Брусилівської селищної ради Брусилівського району Житомирської області про визнання протиправною відмову, зобов`язання вчинити дії,

В С Т А Н О В И В :

в липні 2019 року ОСОБА_1 звернувся до Житомирського окружного адміністративного суду з позовом до Брусилівської селищної ради Брусилівського району Житомирської області, в якому просив:

- визнати протиправною відмову Брусилівської селищної ради Брусилівського району Житомирської області, прийняту на тридцять другій сесії VII скликання від 22 травня 2019 року, щодо не передачі в оренду для сінокосіння терміном на 49 років земельної ділянки за кадастровим номером :04:000:0466 площею 19,8649 га, що розташована за межами населеного пункту Брусилівської ради селищної ради Брусилівського району Житомирської області згідно з заявою від 26 березня 2019 року;

- зобов`язати Брусилівську селищну раду Брусилівського району Житомирської області передати в оренду для сінокосіння терміном на 49 років земельну ділянку за кадастровим номером :04:000:0466 площею 19,8649 га , що розташована за межами населеного пункту Брусилівської ради селищної ради Брусилівського району Житомирської області.

Рішенням Житомирського окружного адміністративного суду від 19 вересня 2019 року у задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись із прийнятим судовим рішенням, позивач подав апеляційну скаргу, у якій просив скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги.

В обґрунтування апеляційної скарги апелянт послався на неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права, порушення норм процесуального права, що, на його думку, призвело до неправильного вирішення спору. Так, позивач апеляційну скаргу обґрунтовує тим, що на копії рішення відсутній підпис судді.

Апеляційний розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження, у відповідності до вимог п. 3 ст. 311 КАС України.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступних висновків.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено під час апеляційного розгляду справи, що позивач звертався до Брусилівської селищної ради Брусилівського району Житомирської області із заявою від 25.03.2019 про передачу в оренду (користування) для сінокосіння терміном на 49 років земельної ділянки за кадастровим номером :04:000:0466 площею 19,8649 га, яка розташована на території Брусилівської селищної ради Брусилівського району Житомирської області. (а.с.10)

У відповідності до п. 1 рішення тридцять другої сесії VII скликання Брусилівської селищної ради Брусилівського району Житомирської області "Про затвердження переліку ділянок комунальної власності, право оренди яких пропонується для продажу на земельних торгах (у формі аукціону) окремими лотами" від 22 травня 2019 року №992, затверджено Перелік ділянок комунальної власності, право оренди яких пропонується для продажу на земельних торгах (у формі аукціону) окремими лотами, згідно з додатком 1 (а.с. 12).

Згідно зі змісту додатку 1 до рішення тридцять другої сесії VII скликання Брусилівської селищної ради Брусилівського району Житомирської області від 22 травня 2019 року №992, до переліку ділянок комунальної власності, право оренди яких пропонується для продажу на земельних торгах (у формі аукціону) окремими лотами за номером №7 включено земельну ділянку за кадастровим номером :04:000:0466 площею 19,8649 га.

Пунктом 1 рішення тридцять другої сесії VII скликання Брусилівської селищної ради Брусилівського району Житомирської області "Про розгляд заяв" від 22 травня 2019 року №1011, в зв`язку з тим, що земельні ділянки включено до Переліку земельних ділянок комунальної власності, право оренди яких пропонується для продажу на земельних торгах (у формі аукціону) окремими лотами, відмовлено в передачі в користування для сінокосіння на умовах договору оренди наступних земельних ділянок:

- площею 36,9101 га кадастровий номер :05:000:8105 ;

- площею 107,3828 га кадастровий номер :01:000:8104 ;

- площею 21,2047 га кадастровий номер :03:000:0430 ;

- площею 19,8649 га кадастровий номер :04:000: 0466;

- площею 59,7857 га кадастровий номер :02:000:1334 (а.с. 11).

Не погоджуючись із рішенням відповідача та вважаючи його протиправним, позивач звернувся із вказаним позовом до суду.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що відповідачем правомірно відмовлено у передачі в оренду позивачу для сінокосіння терміном на 49 років земельної ділянки за кадастровим номером :04:000:0466 площею 19,8649 га, що розташована за межами населеного пункту Брусилівської ради селищної ради Брусилівського району Житомирської області.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції по суті спору, виходячи з наступного.

Суб`єктивне право на земельну ділянку виникає і реалізується на підставах і в порядку, визначених Конституцією України, Земельним Кодексом України та іншими законами України, що регулюють земельні відносини.

Частиною 2 ст. 22 ЗК України визначено, що до земель сільськогосподарського призначення належать, зокрема, сільськогосподарські угіддя (рілля, багаторічні насадження, сіножаті, пасовища та перелоги).

При цьому п. "а" ч. 3 ст. 22 ЗК України визначено, що землі сільськогосподарського призначення передаються у власність та надаються у користування громадянам.

Частиною 1 ст. 122 ЗКУ передбачено, що сільські, селищні, міські ради передають земельні ділянки у власність або у користування із земель комунальної власності відповідних територіальних громад для всіх потреб.

Відповідно до ч. 1 ст. 134 ЗК України земельні ділянки державної чи комунальної власності або права на них (оренда, суперфіцій, емфітевзис), у тому числі з розташованими на них об`єктами нерухомого майна державної або комунальної власності, підлягають продажу окремими лотами на конкурентних засадах (земельних торгах), крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Частиною 2 ст. 135 ЗК України передбачено, що продаж земельних ділянок державної чи комунальної власності або прав на них (оренди, суперфіцію, емфітевзису) здійснюється виключно на земельних торгах, крім випадків, встановлених частинами другою і третьою статті 134 цього Кодексу.

Згідно ч. 3 с. 136 ЗК України, земельні ділянки, включені до переліку земельних ділянок державної чи комунальної власності або прав на них, які виставлені на земельні торги, не можуть відчужуватися, передаватися в заставу, надаватися у користування до завершення торгів.

Отже, включення земельної ділянки до переліку ділянок сільськогосподарського призначення комунальної власності, які виставляються на торги, виключає надання цієї земельної ділянки в інший спосіб, до завершення торгів, у тому числі у порядку надання громадянам у користування для сінокосіння.

Як вбачається з матеріалів справи, позивачу відмовлено у наданні в оренду земельної ділянки площею 19,8649 га кадастровий номер :04:000:0466, оскільки п. 1 рішення тридцять другої сесії VII скликання Брусилівської селищної ради Брусилівського району Житомирської області "Про розгляд заяв" від 22 травня 2019 року №1011 таку включено до Переліку земельних ділянок комунальної власності, право оренди яких пропонується для продажу на земельних торгах (у формі аукціону) окремими лотами.

Пунктами "б" та "в" ч.1 ст. 5 Земельного кодексу України встановлено, що земельне законодавство базується, в тому числі, на принципі забезпечення рівності права власності на землю громадян, юридичних осіб, територіальних громад та держави та невтручання держави в здійснення громадянами, юридичними особами та територіальними громадами своїх прав щодо володіння, користування і розпорядження землею, крім випадків, передбачених законом.

Згідно ч. 2 ст. 2 Закону України від 21 травня 1997 року №280/97-ВР "Про місцеве самоврядування в Україні" (далі - Закон №280/97-ВР) місцеве самоврядування в Україні - це гарантоване державою право та реальна здатність територіальної громади - жителів села чи добровільного об`єднання у сільську громаду жителів кількох сіл, селища, міста - самостійно або під відповідальність органів та посадових осіб місцевого самоврядування вирішувати питання місцевого значення в межах Конституції і законів України.

Частинами 1, 3 та 5 ст. 16 Закону №280/97-ВР встановлено, що органи місцевого самоврядування є юридичними особами і наділяються цим та іншими законами власними повноваженнями, в межах яких діють самостійно і несуть відповідальність за свою діяльність відповідно до закону. Матеріальною і фінансовою основою місцевого самоврядування є рухоме і нерухоме майно, доходи місцевих бюджетів, інші кошти, земля, природні ресурси, що є у комунальній власності територіальних громад сіл, селищ, міст, районів у містах, а також об`єкти їхньої спільної власності, що перебувають в управлінні районних і обласних рад. Від імені та в інтересах територіальних громад права суб`єкта комунальної власності здійснюють відповідні ради.

Статтею 21 Закону №280/97-ВР встановлено, що обмеження прав територіальних громад на місцеве самоврядування згідно з Конституцією та законами України може бути застосоване лише в умовах воєнного чи надзвичайного стану.

Згідно з п. 34 ч. 1 ст. 26 Закону №280/97-ВР вирішення відповідно до Закону питань регулювання земельних відносин є виключною компетенцією пленарних засідань сільських, селищних, міських рад.

Частиною 1 ст. 316 Цивільного кодексу України визначено, що правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Відповідно до ч. 1 ст. 317 Цивільного кодексу України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.

Згідно ст. 319 Цивільного кодексу України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав. Держава не втручається у здійснення власником права власності.

Таким чином, орган місцевого самоврядування як рівноправний учасник цивільних відносин та власник земельних ділянок, який володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд, має право вчиняти щодо земельних ділянок комунальної власності будь-які дії, які не суперечать закону, в тому числі і включати земельні ділянки до Переліку земельних ділянок комунальної власності селищної ради, права на які підлягають продажу на конкурентних засадах (на земельних торгах).

Тобто, Брусилівська селищна рада розпоряджається землями комунальної власності на власний розсуд, як власник земельних ділянок, а тому мала право включати спірну земельну ділянку до Переліку земельних ділянок комунальної власності селищної ради, права на які підлягають продажу на конкурентних засадах (на земельних торгах).

Земельні ділянки, включені до переліку земельних ділянок державної чи комунальної власності або прав на них, які виставлені на земельні торги, не можуть відчужуватися, передаватися в заставу, надаватися у користування до завершення торгів.

Більш того, порядок надання земельних ділянок державної або комунальної власності у користування врегульовано ст. 123 Земельного кодексу України.

Колегія суддів враховує, що матеріали справи доказів надання Брусилівською селищною радою Брусилівського району Житомирської області дозволу позивачу на розробку проекту землеустрою щодо вказаної земельної ділянки в порядку ст. 123 Земельного кодексу України, доказів на підтвердження факту розробки такого проекту землеустрою, його подальшого погодження Брусилівською селищною радою Брусилівського району Житомирської області у відповідності до вимог статті 186-1 Земельного кодексу України та затвердження відповідачем, як правової передумови для передачі земельної ділянки у користування, не містять.

Враховуючи вищевикладене, судова колегія погоджується з доводами суду першої інстанції, що відповідачем правомірно відмовлено у передачі в оренду позивачу для сінокосіння терміном на 49 років земельної ділянки за кадастровим номером :04:000:0466 площею 19,8649 га, що розташована за межами населеного пункту Брусилівської ради селищної ради Брусилівського району Житомирської області.

Згідно з п.5 ч.3 ст.317 КАС України порушення норм процесуального права є обов`язковою підставою для скасування судового рішення та ухвалення нового рішення суду, якщо судове рішення не підписано будь-ким із суддів або підписано не тими суддями, які зазначені у судовому рішенні.

В свою чергу, як вбачається з матеріалів справи, оригінал рішення (повного тексту рішення) підписано суддею Капинос О.В. Відповідно, позивачу було надіслано копію повного тексту судового рішення (що не заперечується позивачем).

Згідно з ч.4 ст.321 КАС України судові рішення суду апеляційної інстанції приймаються, проголошуються, вручаються (видаються або надсилаються) учасникам справи в порядку, встановленому главою 9 розділу II цього Кодексу, з урахуванням особливостей, зазначених у цій главі.

Відповідно до ч.1-3 ст.251 КАС України копії повного судового рішення вручаються учасникам справи, які були присутні у судовому засіданні, негайно після проголошення такого рішення. У разі проголошення тільки скороченого (вступної та резолютивної частин) судового рішення учасникам справи, які були присутні у судовому засіданні, за їхньою заявою негайно після його проголошення видаються копії скороченого судового рішення. У разі проголошення в судовому засіданні скороченого рішення суд надсилає учасникам справи копію повного судового рішення протягом двох днів із дня його складання в електронній формі у порядку, встановленому законом (у випадку наявності у особи офіційної електронної адреси), або рекомендованим листом з повідомленням про вручення - якщо така адреса у особи відсутня.

Як передбачено ч.11 ст.251 КАС України у випадку розгляду справи за матеріалами в паперовій формі судові рішення надсилаються в паперовій формі рекомендованим листом із повідомленням про вручення.

Згідно з ч.5 ст.9 ЗУ "Про доступ до судових рішень" копія судового рішення, виготовлена апаратом суду, засвідчується відповідальною службовою особою апарату суду та печаткою суду із зазначенням дати.

Разом з тим, у відповідності до п.6.1.9 Інструкції з діловодства в адміністративних судах України, затвердженої наказом ДСА України від 17.12.2013 №174, судові рішення, виконавчі листи видаються на підставі наявних в автоматизованій системі даних. На кожній сторінці судового рішення (виконавчого листа) у момент друку автоматично формується унікальний штрих-код, що розміщується в нижньому правому куті документа. Унікальний штрих-код містить код бази даних суду, унікальний ідентифікатор документа в базі даних суду, тип документа та вид юрисдикції (вводиться в дію окремим наказом).

Як можна побачити з веб-порталу Єдиний державний реєстр судових рішень, відповідний повний текст рішення був надісланий 20.09.2019. Тобто, колегія суддів приходить до висновку, що станом на 20.09.2019 повний текст рішення був підписаний суддею за допомогою ЕЦП.

Разом з тим, інструкція з діловодства в адміністративних судах України регламентує порядок роботи з документами, в тому числі і оформлення копій судових рішень для надсилання сторонам у справі.

Так, згідно п. 6.6.19 вказаної інструкції, копії ухвали повинні бути засвідчені написом "З оригіналом згідно" із зазначенням найменування посади, особистого підпису особи, яка засвідчує копію, її ініціалів та прізвища. Підпис працівника апарату суду, яким засвідчується копія документа, скріплюється печаткою "Канцелярія", таким чином, щоб відбиток печатки охоплював останні кілька літер найменування посади особи, яка підписала документ.

Згідно з ст.90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Враховуючи зазначене, колегія суддів приходить до висновку, що доводи апеляційної скарги не містять достатніх аргументів та доказів для скасування рішення суду першої інстанції, а тому апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 315, 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В :

апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 19 вересня 2019 року - без змін.

Постанова суду набирає законної сили в порядку та в строки, передбачені ст. 325 КАС України.

Постанова суду складена в повному обсязі 25 листопада 2019 року.

Головуючий Курко О. П.

Судді Біла Л.М. Гонтарук В. М.