Справа № 1.380.2019.004831
Суддя: Кравців Олег Романович
Дата ухвалення: 2019-11-20 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
справа №1.380.2019.004831
20 листопада 2019 року м. Львів
Львівський окружний адміністративний суд в складі:
головуючий суддя Кравців О.Р.,
секретар судового засідання Шийович Р.Я.,
від позивача ОСОБА_1 ,
від відповідача Козоріз О.О.,
розглянув у відкритому судовому засіданні заяву представника позивача про стягнення витрат на професійну правничу допомогу в адміністративній справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Компанія «Рух» до Головного управління ДФС у Львівській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення, -
Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 04.11.2019 позов задоволено повністю; визнано протиправним та скасовано податкове повідомлення-рішення Головного управління ДФС у Львівській області № від 12.04.2019; стягнуто на користь товариства з обмеженою відповідальністю «КОМПАНІЯ «РУХ» за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДФС у Львівській області судові витрати у виді судового збору у сумі 1921 грн. 00 коп.

Представник позивача 07.11.2019 за вх. №41150 подав заяву про стягнення витрат на професійну правничу допомогу /арк.спр.57-58/ у розмірі 5187,50 грн. До винесення рішення у справі представник позивача не міг заявити про витрати на професійну правничу допомогу, оскільки справу розглянуто в порядку спрощеного провадження, судові дебати не проводилися, а тому спрогнозувати час проведення останнього засідання та виходу суду до нарадчої кімнати було неможливо. Саме тому заяву подано у строк визначений ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України протягом 5 днів після ухвалення рішення, та з повідомленням про це у позовній заяві.

У судовому засіданні представник позивача вказану заяву підтримав та просив суд задовольнити.

Представник відповідача подав заперечення від 18.11.2019 /арк.спр.72-73/, в якому наголосив на неспівмірності суми позову та витрат понесених позивачем на професійну правничу допомогу. Також вказав на неможливість за договором про правову допомогу ідентифікувати номер справи та предмет судового оскарження, а відтак договір не слід вважати належним доказом в розумінні ч. 1 ст. 73 Кодексу адміністративного судочинства України.

У судовому засіданні представник відповідача просив врахувати нескладність предмета спору, відсутність покликань на репутаційне значення результатів спору для сторони та публічний інтерес, суму оскаржуваного податкового-повідомлення рішення та суму судового збору, у випадку присудження судом витрат на професійну правничу допомогу. Подане заперечення підтримав та просив відмовити у задоволенні заяви.

Суд заслухав думку сторін щодо вказаної заяви та вирішуючи її керується таким.

Статтею 59 Конституції України гарантовано право кожного на правову допомогу. У випадках передбачених законом це право надається безоплатно. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав.

Відповідно до приписів ч. 1 та ч. 2 ст. 16 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України) учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво в суді, як вид правничої допомоги, здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом.

Згідно з ч. 1, 3, 4 ст. 143 КАС України суд вирішує питання щодо судових витрат у рішенні, постанові або ухвалі. Якщо сторона з поважних причин не може до закінчення судових дебатів у справі подати докази, що підтверджують розмір понесених нею судових витрат, суд за заявою такої сторони, поданою до закінчення судових дебатів у справі, може вирішити питання про судові витрати після ухвалення рішення по суті позовних вимог. Для вирішення питання про судові витрати суд призначає судове засідання, яке проводиться не пізніше п`ятнадцяти днів з дня ухвалення рішення по суті позовних вимог.

Відповідно до ст. 132 КАС України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу.

Згідно ч.ч.1, 2 ст. 134 КАС України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.

За правилами ч. 4 ст. 134 КАС України для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Відповідно до ч. 7 ст. 139 КАС України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

Судом з`ясовано, що представник позивача у строк встановлений законом на доказ понесення довірителем судових витрат на професійну правничу допомогу надав суду:

- Договір №17/09 від 17.09.2019 між адвокатом Галайським О.В. та ТОВ «Компанія «Рух»» про правову допомогу;

- рахунок 20/09-01 від 20.09.2019 з детальним описом виконаних робіт, до договору №17/09 від 17.09.2019; зазначено вартість послуг на загальну суму 3750,00 грн.;

- рахунок 04/11-01 від 04.11.2019 з детальним описом виконаних робіт, до договору №17/09 від 17.09.2019; зазначено вартість послуг на загальну суму 1437,50 грн.;

- акти прийняття виконаних робіт до вказаного договору та рахунків;

- банківську виписку на доказ перерахунку вказаних коштів за послуги надання правової допомоги;

- довідку від 13.08.2018 на ім`я ОСОБА_1 про взяття на облік платника податків, відомості щодо якого не підлягають включенню до Єдиного державного реєстру;

- повідомлення від 13.08.2018 на ім`я ОСОБА_1 , про взяття на облік платника єдиного внеску /арк.спр.59-67/.

У позовній заяві повідомлено про понесення позивачем витрат на професійну правничу допомогу /арк.спр.9/.

Також судом встановлено зв`язок договору про правову допомогу №17/09 від 17.09.2019 з рахунком від 20.09.2019, від 04.11.2019 та актами виконаних робіт від 20.09.2019, від 04.11.2019. З врахуванням того, що Договір про надання правової допомоги укладено 17.09.2019, що передувало поданню позову та генеруванню номера справи, суд не бере до уваги покликання сторони відповідача на неналежність доказу (договору про надання правової допомоги).

Водночас згідно з ч. 3 ст. 134 КАС України для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

З позиції суду розмір витрат на правову допомогу має бути співмірним зі складністю спору та виконаним адвокатом обсягом робіт; витраченим часом, ціною позову, значенням справи для сторони, в тому числі впливом на репутацію позивача, публічним інтересом до справи.

Відповідно до ч. 9 ст. 139 КАС України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує:

1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи;

2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес;

3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, тощо;

4) дії сторони щодо досудового вирішення спору (у випадках, коли відповідно до закону досудове вирішення спору є обов`язковим) та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.

Така позиція викладена Верховним Судом в постанові від 11.05.2018 у справі №910/8443/17.

Відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Європейського суду з справ людини, як джерело права.

Частиною 2 ст. 6 КАС України передбачено, що суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

У справі «Est/West Alliance Limited» проти України» (заява № 19336/04; остаточне рішення 02.06.2014) Європейський суд із прав людини, оцінюючи вимогу заявника щодо здійснення компенсації витрат у розмірі 10% від суми справедливої сатисфакції виходив з того, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір обґрунтованим.

У п. 269 цього рішення суд зазначив, що підприємство-заявник уклало договір з юридичною фірмою щодо її гонорару, який можна порівняти з угодою про умовний адвокатський гонорар. Така угода, за якою клієнт адвоката погоджується сплатити в якості гонорару певний відсоток від суми, яку присудить позивачу суд у разі якщо така сума буде присуджена та внаслідок якої виникають зобов`язання виключно між адвокатом та його клієнтом, не може бути обов`язковою для Суду, який повинен оцінити рівень судових та інших витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично, але й також - чи була їх сума обґрунтованою.

Суд зауважує, що представник позивача в переліку послуг згідно з рахунком від 20.09.2019 зазначив, серед іншого, дослідження судової практики (пункт 3) та підготовку до написання позовної заяви (пункт 5) /арк.спр.60/, що з позиції суду є фактично дублюванням послуг. Також представник позивача не довів необхідності дослідження судової практики та збільшення за рахунок цього обсягу витрат на правову допомогу.

Тому суд не вважає належним чином обґрунтованою суму компенсації витрат у контексті дослідження обсягу фактично наданих адвокатом послуг та, відповідно, співмірності обсягу цих послуг та витраченого адвокатом часу із розміром заявленої суми витрат на професійну правничу допомогу.

При визначенні суми відшкодування суд повинен керуватися критерієм реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерієм розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та суті виконаних послуг, що відповідає позиції Верховного Суду викладеній у постанові від 23.04.2019 у справі №826/9047/16 (касаційне провадження №К/9901/5750/19).

Вирішуючи заяву суд також враховує, що вказана справа відноситься до справ незначної складності відповідно до ч. 6 ст. 12 КАС України, велику кількість справ з аналогічним предметом спору, відсутність репутаційних ризиків для позивача та публічного інтересу до справи.

Своєю чергою суд звертає увагу, що ціна позову становить 10166,67 грн., а сума сплаченого судового збору за подання позову - 1921,00грн.

Таким чином з врахуванням принципу співмірності та розумності судових витрат, виходячи з конкретних обставин справи та змісту виконаних послуг, суд вважає за необхідне зменшити розмір судових витрат на професійну правничу допомогу та покласти на відповідача понесені позивачем судові витрати на оплату правничої допомоги адвоката в суді першої інстанції, пропорційно до розміру судового збору, в сумі 3842,00 грн.

Керуючись ст.ст. 6, 12, 16, 132, 134, 139, 143, 241-243, 252, 255, 234, 295, .п. 15.5 п. 15 розділу VII «Перехідні положення» КАС України, суд -

в и р і ш и в :

1. Заяву представника позивача про стягнення витрат на правову допомогу задовольнити частково.

2. Стягнути на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Компанія «Рух» (80001, Львівська область, м. Сокаль, вул. Шептицького, 155/5; ) за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДФС у Львівській області (79003, м. Львів, вул. Стрийська, 35; ) судові витрати у виді витрат на професійну правничу допомогу в сумі 3842,00 грн.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення через Львівський окружний адміністративний суд до Восьмого апеляційного адміністративного суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

В судовому засіданні проголошено вступну і резолютивну частини додаткового рішення.

Повний текст додаткового рішення складено та підписано 25.11.2019.

Суддя Кравців О.Р.