Справа № 817/831/18
Суддя: Улицький Василь Зіновійович
Дата ухвалення: 2019-11-19 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 листопада 2019 рокуЛьвів№ 857/4936/19

Колегія суддів Восьмого апеляційного адміністративного суду в складі:

головуючого судді: Улицького В.З.

суддів: Кузьмича С.М., Запотічного І.І.

при секретарі судового засідання: Юник А.А.

за участі представника позивача: Никитюк Т.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції в м. Львові апеляційну скаргу Головного управління Національної поліції в Рівненській області на рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 01.04.2019 року (рішення ухвалене у м. Рівне судом у складі головуючого судді Щербакова В.В., повний текст рішення складено 01.04.2019 року) у справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Рівненській області про визнання бездіяльності протиправною, зобов`язання вчинення певних дій,-

ВСТАНОВИЛА:

У березні 2018 року позивач звернувся до суду з адміністративним позовом до Головного управління Національної поліції в Рівненській області про визнання протиправною бездіяльність відповідача при прийнятті наказу № 33о/с від 09.03.2016 «По особовому складу», про звільнення зі служби в поліції капітана поліції ОСОБА_1 , у частині не зарахування йому до вислуги років (у календарному та пільговому обчисленні) часу його навчання у цивільному вищому навчальному закладі, в межах до п`яти років із розрахунку - один рік за шість місяців, та не виплату йому одноразової грошової допомоги в розмірі 25 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби; визнання протиправною бездіяльність відповідача пов`язану із не внесенням відповідних змін в наказ № 33о/с від 09.03.2016 «По особовому складу», про звільнення зі служби в поліції капітана поліції ОСОБА_1 , у частині додаткового зарахування йому до вислуги років (у календарному та пільговому обчисленні) часу його навчання у цивільному вищому навчальному закладі, в порядку встановленому Кабінетом Міністрів України, виплати йому одноразової грошової допомоги в розмірі 25 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби, в порядку встановленому Законом України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», а також, щодо не виплати ОСОБА_1 середнього заробітку за весь час затримки розрахунку із дня звільнення по день вирішення спору на користь працівника; зобов`язання відповідача внести відповідні зміни в наказ № 33о/с від 09.03.2016 «По особовому складу», про звільнення зі служби в поліції капітана поліції ОСОБА_1 , додатково зарахувавши йому до вислуги років (у календарному та пільговому обчисленні) час його навчання у цивільному вищому навчальному закладі, в порядку встановленому Кабінетом Міністрів України, виплативши йому одноразову грошову допомогу в розмірі 25 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби, в порядку встановленому Законом України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб»; стягнення з відповідача на користь позивача одноразову (вихідну) грошову допомогу в розмірі 25 відсотків місячного грошового забезпечення за кожні повні 11 календарних років служби позивача; стягнення з відповідача на користь позивача, середній заробіток за весь час затримки розрахунку із дня звільнення по день вирішення спору на користь працівника.

Позивач позовні вимоги мотивував тим, що 09.03.2016 наказом ГУНП в Рівненській області за № 33 о/с, відповідно до ч. 1 ст. 77 Закону України «Про Національну поліцію» позивач був звільнений зі служби в поліції у запас Збройних Сил (з постановкою на військовий облік) за п. 7 (за власним бажанням), на підставі власного письмового рапорту від 23.02.2016. Позивач 29.06.2016 звернувся до відповідача із заявою про внесення змін в наказ № 33о/с від 09.03.2016, зокрема, просив зарахувати йому до вислуги років час його навчання у цивільному вищому навчальному закладі, а також виплатити йому одноразову грошову допомогу в розмірі 25 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби та середній заробіток за весь час затримки виплати одноразової грошової допомоги. 12.08.2016 позивач отримав від ГУНП в Рівненській області лист про відмову у зарахуванні вищевказаного стажу та виплаті грошової допомоги. Просив позов задоволити.

Рішенням Рівненського окружного адміністративного суду від 01.04.2019 року адміністративний позов задоволено. Визнано протиправною бездіяльність Головного управління Національної поліції в Рівненській області, при прийнятті наказу № 33о/с від 09.03.2016 «По особовому складу», про звільнення зі служби в поліції капітана поліції ОСОБА_1 (М-222401), у частині не зарахування йому до вислуги років (у календарному та пільговому обчисленні) часу його навчання у цивільному вищому навчальному закладі, в межах до п`яти років із розрахунку - один рік за шість місяців, та не виплату йому одноразової грошової допомоги в розмірі 25 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби. Визнано протиправною бездіяльність Головного управління Національної поліції в Рівненській області, пов`язану із не внесенням відповідних змін в наказ № 33о/с від 09.03.2016 «По особовому складу», про звільнення зі служби в поліції капітана поліції ОСОБА_1 (М-222401), у частині додаткового зарахування йому до вислуги років (у календарному та пільговому обчисленні) часу його навчання у цивільному вищому навчальному закладі, в порядку встановленому Кабінетом Міністрів України, виплати йому одноразової грошової допомоги в розмірі 25 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби, в порядку встановленому Законом України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», а також, щодо не виплати ОСОБА_1 середнього заробітку за весь час затримки розрахунку із дня звільнення по день вирішення спору на користь працівника. Зобов`язано Головне управління Національної поліції в Рівненській області, внести відповідні зміни в наказ № 33о/с від 09.03.2016 «По особовому складу», про звільнення зі служби в поліції капітана поліції ОСОБА_1 (М-222401), додатково зарахувавши йому до вислуги років (у календарному та пільговому обчисленні) час його навчання у цивільному вищому навчальному закладі, в порядку встановленому Кабінетом Міністрів України, виплативши йому одноразову грошову допомогу в розмірі 25 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби, в порядку встановленому Законом України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб». Стягнено із Головного управління Національної поліції в Рівненській області, на користь ОСОБА_1 , одноразову (вихідну) грошову допомогу в розмірі 25 відсотків місячного грошового забезпечення за кожні повні 11 календарних років служби позивача, у розмірі 14190,00 грн. Стягнено із Головного управління Національної поліції в Рівненській області, на користь ОСОБА_1 , середній заробіток за весь час затримки розрахунку із дня звільнення по день вирішення спору на користь працівника, тобто із 09.03.2016 по 01.04.2019, у розмірі 288 444,00 грн.

Рішення суду першої інстанції оскаржило Головне управління Національної поліції в Рівненській області. Вважає, що оскаржуване рішення прийняте з помилковим застосуванням норм матеріального та процесуального права та підлягає скасуванню з підстав викладених у апеляційній скарзі. Просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нову постанову, якою у задоволені адміністративного позову відмовити.

Заслухавши доповідача, перевіривши матеріали справи, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційну скаргу апелянта слід залишити без задоволення з наступних підстав.

Згідно ч.1 ст.2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Відповідно до ст.242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи. Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Якщо одна із сторін визнала пред`явлену до неї позовну вимогу під час судового розгляду повністю або частково, рішення щодо цієї сторони ухвалюється судом згідно з таким визнанням, якщо це не суперечить вимогам статті 189 цього Кодексу.

Згідно ст.316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 у період з 2000 по 2005 роки навчався у Національному університеті водного господарства та природокористування де здобув повну вищу освіту.

З 12.10.2007 по 06.11.2015 позивач проходив службу в органах внутрішніх справ на різних посадах.

Згідно витягу з наказу УМВС за № 353 о/с від 06.11.2015 ОСОБА_1 був звільнений з органів внутрішніх справ, у запас за пунктом 64 «з» (у зв`язку з переходом у встановленому порядку на службу в іншу установу). При звільненні з органів внутрішніх справ позивачу ОСОБА_1 було обраховано вислугу років, яка станом на 06.11.2015, у календарному обчисленні становила 11 років 01 місяць 23 дні, у пільговому обчисленні - 11 років 04 місяці 24 дні, що підтверджується письмовою відповіддю ГУНП в Рівненській області за №11/77 від 01.06.2016 (а.с.208 т.2).

Згідно витягу з наказу ГУНП в Рівненській області за № 3 о/с від 07.11.2015, позивач був призначений на службу в органи Національної поліції, на посаду старшого слідчого Рівненського відділу поліції ГУНП в Рівненській області, з присвоєнням спеціального звання капітан поліції (а.с.210 т.2).

Згідно з витягу з наказу ГУНП в Рівненській області за № 48 о/с від 03.12.2015, позивачу було установлено стаж служби в поліції для виплати надбавки за вислугу років та надання додаткової оплачуваної відпустки - 08 років 09 місяців 10 днів, станом на 07.11.2015.

23.02.2016 ОСОБА_1 , через канцелярію ГУНП в Рівненській області за вх. №1178 від 26.02.2016, було подано письмовий рапорт про звільнення зі служби в Національній поліції України за власним бажанням із виплатою одноразової грошової допомоги при звільненні зі служби в порядку та на умовах визначених Законом України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб».

Згідно витягу з наказу ГУНП в Рівненській області за № 33 о/с від 09.03.2016, ОСОБА_1 був звільнений зі служби в поліції у запас Збройних Сил (з постановкою на військовий облік) за п. 7 (за власним бажанням), із виплатою компенсації за 6 календарних днів пропорційно відпрацьованому часу у 2016 році. При звільненні з Національної поліції позивачу ОСОБА_1 було обраховано вислугу років у календарному обчисленні - 09 років 01 місяць 11 дні, у пільговому обчисленні - 09 років 04 місяці 12 днів, до якої не було зараховано час навчання позивача ОСОБА_1 у цивільному вищому навчальному закладі.

29.06.2016 на адресу відповідача позивачем було подано заяву з вимогою внесення відповідних змін в наказ Головного управління Національної поліції в Рівненській області № ЗЗо/с від 09.03.2016 «По особовому складу», про звільнення зі служби в поліції капітана поліції ОСОБА_1 , а саме: додатково зарахувати йому до вислуги років (у календарному та пільговому обчисленні) час його навчання у цивільному вищому навчальному закладі, в порядку встановленому Кабінетом Міністрів України, та виплатити йому одноразову грошову допомогу в розмірі 25 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби, в порядку встановленому Законом України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», а також з вимогою виплатити йому середній заробіток за весь час затримки виплати одноразової грошової допомоги з 09.03.2016 по день фактичного розрахунку.

За результатами розгляду вищевказаної заяви, позивачем отримано письмову відповідь ГУНП в Рівненській області за № 11/П-1156 від 14.07.2016, якою йому фактично відмовлено у задоволенні вищевказаної заяви.

Частинами 1 та 2 ст. 59 Закону України «Про Національну поліцію» передбачено, що служба в поліції є державною службою особливого характеру, яка є професійною діяльністю поліцейських з виконання покладених на поліцію повноважень. Час проходження служби в поліції зараховується до страхового стажу, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби.

Пунктами 1, 2 та 10 Постанови Кабінету Міністрів України «Про порядок обчислення вислуги років, призначення та виплати пенсій і грошової допомоги особам офіцерського складу, прапорщикам, мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ та членам їхніх сімей» за № 393 від 17.07.1992 встановлено, що до вислуги років, зокрема, особам зазначеним у постанові, додатково зараховується час їхнього навчання (у тому числі заочно) у цивільних вищих навчальних закладах, в межах до п`яти років із розрахунку - один рік за шість місяців, а також, особам, які звільняються із служби за власним бажанням, через сімейні обставини або з інших поважних причин, перелік яких визначається Кабінетом Міністрів України, та мають вислугу 10 років і більше, додатково виплачується одноразова грошова допомога в розмірі 25 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби.

Апеляційним судом встановлено, що ОСОБА_1 , який закінчив цивільний вищий навчальний заклад, як особі начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ, який не мав права на призначення пенсії, згідно з пунктом «а» статті 12 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», та який був звільнений з органів внутрішніх справ у запас Збройних сил (у зв`язку з переходом у встановленому порядку на службу в іншу установу), без призначення пенсії, зараховувався час його навчання у цивільному вищому навчальному закладі, до вислуги років, яка станом на 06.11.2015, при звільненні з органів внутрішніх справ, становила у календарному обчисленні - 11 років 01 місяць 23 дні, у пільговому обчисленні 11 років 04 місяці 24 дні.

Разом з тим, на позивача, як на особу, яка навчалася у цивільному вищому навчальному закладі, розповсюджується порядок присвоєння офіцерського звання, після здобуття вищої освіти у цивільному вищому навчальному закладі, який установлений, зокрема, статтями 2 та 5 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», пунктами 52 та 53 Положення про проходження громадянами України військової служби в Збройних Силах України, затвердженого Указом Президента України від 10.12.2008 за № 1153/2008, а також пунктами 3 та 7 Порядку проведення військової підготовки громадян України за програмою підготовки офіцерів запасу, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 01.02.2012 за №48.

Для присвоєння особі офіцерського звання є такі юридично значимі обставини, як наявність у особи цивільної вищої освіти та факт успішного закінчення такою особою спеціального курсу військової підготовки у військовому навчальному підрозділі, зокрема, військовій кафедрі, який не являється цивільним вищим навчальним закладом.

Здобуття особою цивільної вищої освіти повинно передувати факту успішного закінчення такою особою спеціального курсу військової підготовки у військовому навчальному підрозділі, зокрема, військовій кафедрі, який не являється цивільним вищим навчальним закладом.

Відтак, офіцерське звання присвоюється особі не після закінчення навчання у цивільному вищому навчальному закладі, а після успішного проходження особою спеціального курсу військової підготовки, зокрема, у військовому навчальному підрозділі, військовій кафедрі, при вже наявній у особи вищій освіті, отримання якої повинно передувати закінченню спеціальної підготовки на військовій кафедрі.

Згідно з письмовими записами в особовій справі позивача, останньому, наказом УМВС за № 217 о/с від 23.11.2010, станом на 01.11.2010, було зараховано час його навчання у вищому навчальному закладі та установлено вислугу років для нарахування відсоткової надбавки, яка склала - 06 років 00 місяців 18 днів, а також відповідно до грошового атестату за № 77 виданим УМВС, вислуга років позивача в ОВС, станом на 14.09.2014 складає - 10 років 00 місяців 1 день, а надбавка за вислугу років становить 25 %, що складає 255,00 грн. на місяць.

Згідно правової позиції Конституційного Суду України викладеної у рішеннях за № 8-рп/99, № 5-рп/2002, № 7-рп/2004, 1-9/2015 та 7-рп/2016, розуміння сутності соціальних гарантій військовослужбовців, а також працівників правоохоронних органів, зокрема працівників органів внутрішніх справ та поліцейських, полягає у тому, що зміст та обсяг уже досягнутих ними соціальних гарантій, існуючих прав і свобод, не може бути звужено шляхом внесення змін до законодавства або скасовано, оскільки це суперечить Конституції України.

Таким чином, вислуга років на день звільнення ОСОБА_1 з органів внутрішніх справ становила більше 11 років, що не заперечувалося сторонами, а тому позивачем, навіть до вступу у Національну поліцію, уже було досягнуто право на виплату одноразової грошової допомоги, тобто на установлену державою відповідну соціальну гарантію, що не підлягає обмеженню чи скасуванню відповідно до указаних вище рішень Конституційного Суду України.

Згідно частини 2 статті 9 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», особам рядового, сержантського, старшинського та офіцерського складу та деяким іншим особам, які мають право на пенсію за цим Законом, при звільненні зі служби за власним бажанням, через сімейні обставини або інші поважні причини, перелік яких визначається Кабінетом Міністрів України, які мають вислугу 10 років і більше, виплачується одноразова грошова допомога в розмірі 25 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби.

Абзацом 4 пункту 10 постанови Кабінету Міністрів України від 17.07.1992 за №393 «Про порядок обчислення вислуги років, призначення та виплати пенсій і грошової допомоги особам офіцерського складу, прапорщикам, мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ, поліцейським та членам їхніх сімей» встановлено, що військовослужбовцям, крім військовослужбовців строкової військової служби, поліцейським, особам рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ, органів і підрозділів цивільного захисту, податкової міліції, Державної кримінально-виконавчої служби: які звільняються із служби за власним бажанням, через сімейні обставини або з інших поважних причин, перелік яких визначається Кабінетом Міністрів України, та мають вислугу 10 років і більше, виплачується одноразова грошова допомога в розмірі 25 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби.

За результатами лінгвістичної експертизи писемного мовлення проведеної на замовлення учасника справи, лінгвістичні висновки яких, по своїй суті, не оспорювалися представником відповідача, установлено, що відповідно до вимог частини 2 статті 9 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», особам, які мають вислугу 10 років і більше виплачується одноразова (вихідна) грошова допомога при звільненні, незалежно від того чи набули такі особи право на пенсію за цим Законом.

Департамент фінансового забезпечення та бухгалтерського обліку Міністерства внутрішніх справ України в листі №15/2-6289 від 14.11.2011 «Про порядок нарахування одноразової грошової допомоги при звільненні» зазначив, що з 01.10.2011 у зв`язку із набуттям чинності Закону України «Про заходи, щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи», право на отримання одноразової грошової допомоги при звільненні мають в тому числі особи рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ, які звільняються за власним бажанням, у розмірі 25% місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби за наявності вислуги років 10 років і більше, при цьому, право на пенсію, яке було обов`язковою умовою виплати одноразової грошової допомоги при звільненні, з 01.10.2011 та нарахуванні цієї допомоги не має значення.

Таким чином, відповідач протиправно відмовив позивачу у виплаті одноразової грошової допомоги при звільненні в розмірі 25 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби, а тому позовні вимоги в цій частині підлягають задоволенню шляхом визнання протиправною бездіяльності відповідача щодо не виплати позивачу вихідної допомоги при звільненні; зобов`язання відповідача нарахувати та виплатити позивачу одноразову (вихідну) грошову допомогу в розмірі 25 відсотків місячного грошового забезпечення за кожні повні календарні роки служби.

Правові засади організації та діяльності Національної поліції України, статус поліцейських, а також порядок проходження служби в Національній поліції України визначає Закон України «Про Національну поліцію».

Порядок, умови, склад, розміри виплати грошового забезпечення поліцейських врегульовано Постановами Кабінету Міністрів України від 11.11.2015 за №988, та від 17.07.1992 за № 393.

Зазначені правові норми є нормами спеціального законодавства і підлягають до застосування при визначенні структури, порядку та умов грошового забезпечення осіб рядового і начальницького складу органів поліції та у випадку виникнення спорів з цього приводу, що узгоджується з положеннями, що містяться у пункті 2 частини другої Постанови Пленуму Верхового Суду України «Про практику застосування судами законодавства про працю» від 24.12.1999 за №13, якими визначено, що передбачені законодавством про працю норми її оплати і порядок вирішення спорів про останню не поширюється на військовослужбовців та прирівняних до них осіб (рядовий і начальницький склад органів внутрішніх справ/поліції, тощо).

Згідно пункту 3 Наказу Міністерства внутрішніх справ України від 31.12.2007 за № 499 «Про впорядкування структури та умов грошового забезпечення осіб рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ», грошове забезпечення осіб рядового і начальницького складу складається з посадового окладу, окладу за спеціальним званням, щомісячних (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премії) та одноразових додаткових видів грошового забезпечення.

Пунктом 1 Постанови Кабінету Міністрів України від 11.11.2015 за № 988 «Про грошове забезпечення поліцейських Національної поліції», грошове забезпечення поліцейських складається з посадового окладу, окладу за спеціальним званням, щомісячних додаткових видів грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, які мають постійний характер), премії та одноразових додаткових видів грошового забезпечення.

Судова колегія апеляційного суду звертає увагу, що, що нерозповсюдження на осіб рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ/поліції норм Кодексу законів про працю України стосується виключно норм, якими врегульована оплата праці (виплата грошового забезпечення) вказаних осіб та спорів щодо цього забезпечення, таких як: спорів щодо розміру посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премії, одноразових додаткових видів грошового забезпечення, порядку їх нарахування та виплати.

Відтак, ані Законом України «Про Національну поліцію», ані Положенням про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ, чи іншим спеціальним законодавством, не врегульовано порядок відшкодування за час затримки розрахунку при звільненні працівника з органів внутрішніх справ/поліції. В той же час такі питання повністю врегульовані Кодексом законів про працю України.

Положеннями частини 1 статті 116 КЗпП, установлено, що при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення.

Згідно ч. 1 ст. 117 Кодексу законів про працю України, в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Частинами 2 статті 117 Кодексу законів про працю України визначено, що при наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника.

Аналізуючи згадані норми матеріального права, Верховний Суд України у постанові від 15.09.2015 (справа № 21-1765а15) дійшов висновку, що не проведення з вини власника або уповноваженого ним органу розрахунку з працівником у зазначені строки є підставою для відповідальності, передбаченої статтею 117 Кодексу законів про працю України, тобто виплати працівникові середнього заробітку за весь час затримки розрахунку. Після ухвалення судового рішення про стягнення заборгованості із заробітної плати роботодавець не звільняється від відповідальності, передбаченої статтею 117 КЗпП, а саме: виплати середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні.

Разом з тим, у пункті 20 постанови Пленуму Верховного Суду України №13 від 24.12.1999 «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» зазначається, що: - установивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв`язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, суд на підставі статті 117 Кодексу законів про працю України стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при не проведенні його до розгляду справи - по день постановлення рішення; - у разі не проведення розрахунку у зв`язку із виникненням спору про розмір належних до виплати сум вимоги про відповідальність за затримку розрахунку підлягають задоволенню у повному обсязі, якщо спір вирішено на користь позивача або такого висновку дійде суд, що розглядає справу.

Аналогічна правова позиція викладена в постановах Верховного Суду від 07.02.2018 та від 01.03.2018 у справах № 806/535/16 та № 806/1899/17 та від 23.05.2018 у справі №803/1212/16, а тому зазначене вище має враховуватися під час прийняття рішень, в силу положень частини 5 статті 242 КАС України.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Узагальнюючи наведене, суд апеляційної інстанції переконаний, що судом першої інстанції надано належну оцінку наявним у справі доказам, а їх достатня кількість та взаємний зв`язок у сукупності дали змогу суду першої інстанції зробити вірний висновок про наявність підстав для задоволення адміністративного позову.

Враховуючи викладене, колегія суддів не вбачає підстав для скасування рішення суду першої інстанції.

З наведеного вбачається, що доводи апеляційної скарги являються безпідставними та необґрунтованими та не спростовують висновків суду першої інстанції, правова оцінка доказів дана вірно, а відтак у задоволенні апеляційної скарги слід відмовити.

Керуючись ст. ст. 243 ч. 3, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, колегія суддів,-

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу Головного управління Національної поліції в Рівненській області залишити без задоволення, а рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 01.04.2019 року у справі №817/831/18 - без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту прийняття.

На Постанову протягом тридцяти днів з моменту набрання нею законної сили може бути подана касаційна скарга безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий суддя В. З. Улицький
судді С. М. Кузьмич
І. І. Запотічний
Повне судове рішення складено 20.11.2019р.