Справа № 620/2811/19
Суддя: Лобан Д.В.
Дата ухвалення: 2019-11-22 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЧЕРНІГІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 листопада 2019 року Чернігів Справа № 620/2811/19

Чернігівський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Лобана Д.В., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін в приміщенні суду справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДФС у Чернігівській області про визнання протиправними та скасування вимог про сплату боргу,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 (далі - ОСОБА_1 , позивач) звернулась до адміністративного суду з позовом, в якому просить визнати протиправною та скасувати вимоги Головного управління ДФС у Чернігівській області (далі - відповідач) від 14.02.2019 № Ф-383-17-У про сплату боргу (недоїмки) у розмірі 7857,99 грн та № Ф-383-17 про сплату боргу (недоїмки) у розмірі 10612,17 грн.

В обґрунтування позову позивач зазначив, що особа взята на облік як самозайнята особа, яка здійснює підприємницьку діяльність, не повинна повторно ставати на облік та подавати документи як особа, яка здійснює незалежну професійну діяльність, і наголошує на тому, що оскільки її адвокатська діяльність підпадає під визначення незалежної професійної діяльності, то доходи, отримані від здійснення такої діяльності, підлягають оподаткуванню згідно зі статтею 178 Податкового кодексу України лише у випадку, якщо така особа не зареєстрована як фізична особа-підприємець, отже позивач вважає протиправним нарахування їй єдиного соціального внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування та виставлення вимоги про сплату недоїмки.

Ухвалою Чернігівського окружного адміністративного суду від 26.09.2019 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін та проведення судового засідання за наявними у справі матеріалами.

У встановлений судом строк представником відповідача подано відзив на позов, в якому просить відмовити позивачу у задоволенні позову, оскільки сума єдиного внеску, своєчасно не нарахована та/або не сплачена у строки, встановлені Законом № 2464, є недоїмкою та стягується з нарахуванням пені і застосуванням штрафів (частина 3 статті 25 Закону № 2464). Згідно з АІС «Податковий блок» в інтегрованій картці платника податків за платежем 71040000 (єдиний внесок) станом на 31.01.2019 обліковується заборгованість в розмірі 10612,17 грн, у зв`язку чим відповідачем правомірно було сформовано та направлену позивачу податкову вимогу про сплату боргу (недоїмки).

29.10.2019 від позивача до суду надійшла відповідь на відзив, у якій позовні вимоги підтримано, позивач наполягає на їх задоволенні з підстав, викладених у позові.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, відзив на позов та відповідь на відзив, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, судом встановлено таке.

Як вбачається з матеріалів справи 21.02.2007 позивач була зареєстрована як фізична особа-підприємець, що підтверджується випискою з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців від 24.01.2012 (а.с. 59).

21.02.2007 як фізична особа-підприємець позивач була взята на облік як платник страхових внесків в Управлінні Пенсійного Фонду України в м. Ніжині (а.с. 60).

22.02.2007 була взята на облік в якості платника податків Ніжинською об`єднаною державною податковою інспекцією (а.с. 61).

З 01.01.2008 по 31.12.2010 була платником єдиного податку за видами діяльності «Надання юридичних послуг», «Юридичні послуги», що підтверджується копіями свідоцтв про сплату єдиного податку (а.с. 62-64).

З 01.01.2011 по 31.12.2011 була платником єдиного податку за видами діяльності «Адвокатська діяльність, нотаріальна та інша юридична діяльність» (а.с. 65).

З 01.01.2012 стала платником єдиного податку 3 групи за ставкою 5 % за видом господарської діяльності «Діяльність у сфері права» - КВЕД 69.10 (а.с. 66).

Водночас, будучи фізичною особою-підприємцем, позивач також мала право на здійснення адвокатської діяльності на підставі виданого свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю № 301 від 01.09.2006 (а.с. 67).

Позивач обліковувалась у контролюючому органі як фізична особа - підприємець з ознакою провадження незалежної професійної діяльності, що підтверджується довідкою від 03.07.2013 № 009 за формою № 4-ОПП (а.с. 68).

07.12.2018 здійснено державну реєстрацію припинення підприємницької діяльності позивача як фізичної особи-підприємця (а.с. 69-71).

Головним управлінням ДФС у Чернігівській області було сформовано та направлено ОСОБА_1 вимогу про сплату боргу (недоїмки) по єдиному внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування від 14 лютого 2019 року № Ф-383-17 про сплату боргу (недоїмки) в сумі 10612,17 грн та вимогу про сплату боргу (недоїмки) по єдиному внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування від 14 лютого 2019 року № Ф-383-17-У про сплату боргу (недоїмки) в сумі 7857,99 грн.

Вважаючи вказані вимоги протиправними, позивач звернулась до суду з даним позовом.

Надаючи правову оцінку обставинам справи, суд зазначає таке.

Статтею 13 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» унормовано, що адвокат, який здійснює адвокатську діяльність індивідуально, є самозайнятою особою.

Підпунктом 14.1.226 пункту 14.1 статті 14 ПК України передбачено, що самозайнята особа платник податку, який є фізичною особою підприємцем або провадить незалежну професійну діяльність за умови, що така особа не є працівником в межах такої підприємницької чи незалежної професійної діяльності.

Незалежна професійна діяльність - участь фізичної особи у науковій, літературній, артистичній, художній, освітній або викладацькій діяльності, діяльність лікарів, приватних нотаріусів, приватних виконавців, адвокатів, арбітражних керуючих (розпорядників майна, керуючих санацією, ліквідаторів), аудиторів, бухгалтерів, оцінщиків, інженерів чи архітекторів, особи, зайнятої релігійною (місіонерською) діяльністю, іншою подібною діяльністю за умови, що така особа не є працівником або фізичною особою - підприємцем та використовує найману працю не більш як чотирьох фізичних осіб.

Відповідно до пункту 65.1 статті 65 14 ПК України взяття на облік фізичних осіб - підприємців у контролюючих органах здійснюється за податковою адресою на підставі відомостей з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань, наданих державним реєстратором згідно із Законом України "Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань ".

Пунктом 63.5 ст.63 ПК України визначено, що всі фізичні особи - платники податків та зборів реєструються у контролюючих органах шляхом включення відомостей про них до Державного реєстру фізичних осіб - платників податків у порядку, визначеному цим Кодексом. Фізичні особи - підприємці та особи, які мають намір провадити незалежну професійну діяльність, підлягають взяттю на облік як самозайняті особи у контролюючих органах згідно з цим Кодексом.

Разом з тим, відповідно до пункту 65.2 статті 65 ПК України облік самозайнятих осіб здійснюється шляхом внесення до Державного реєстру фізичних осіб - платників податків записів про державну реєстрацію або припинення підприємницької діяльності, незалежної професійної діяльності, перереєстрацію, постановку на облік, зняття з обліку, внесення змін стосовно самозайнятої особи, а також вчинення інших дій, які передбачені Порядком обліку платників податків, зборів.

При цьому, відповідно до підпункту 65.4.4 пункту 65.4 статті 65 ПК України контролюючий орган відмовляє в розгляді документів, поданих для взяття на облік особи, яка здійснює незалежну професійну діяльність, у разі коли фізична особа вже взята на облік як самозайнята особа.

Відповідно до ч. 4 п. 6.7 Розділу VI «Порядку обліку платників податків і зборів», затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 09.12.2011 року N 1588, якщо фізична особа зареєстрована як підприємець та при цьому така особа провадить незалежну професійну діяльність, така фізична особа обліковується у контролюючих органах як фізична особа - підприємець з ознакою провадження незалежної професійної діяльності. У такому разі фізична особа зобов 'язана подати особисто (надіслати рекомендованим листом з описом вкладення) або через уповноважену особу до контролюючого органу за місцем свого постійного проживання заяву за формою N 5-ОПП з позначкою "Зміни" та копію документа, що підтверджує право фізичної особи на провадження незалежної професійної діяльності.

Згідень положень п. 178.1, п. 178.2 ст.178 ПК України особи, які мають намір здійснювати незалежну професійну діяльність, зобов`язані стати на облік у контролюючих органах за місцем свого постійного проживання як самозайняті особи та отримати довідку про взяття на облік згідно із статтею 65 цього Кодексу. Доходи громадян, отримані протягом календарного року від провадження незалежної професійної діяльності, оподатковуються за ставкою, визначеною пунктом 167.1 статті 167 цього Кодексу.

Таким чином, податковим законодавством виключена можливість подвійного взяття на облік особи, яка здійснює незалежну професійну діяльність, у разі коли така фізична особа вже взята на облік як самозайнята особа (в статусі фізичної особи - підприємця).

Відповідно до пункту 2 частини 1 статті 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» адвокатська діяльність - незалежна професійна діяльність адвоката щодо здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту.

З аналізу зазначених положень законодавства вбачається, що адвокатська діяльність підпадає під визначення незалежної професійної діяльності, оподаткування доходів від зайняття якою регулюється статтею 178 ПК України лише у випадку, якщо така особа не зареєстрована як фізична особа-підприємець відповідно до вимог законодавства.

Відповідно до п. 2 ч. 1 Закону України № 2464-VI від 08.07.2010 «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» (далі - Закон № 2464) єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування (далі - єдиний внесок) - консолідований страховий внесок, збір якого здійснюється до системи загальнообов`язкового державного соціального страхування в обов`язковому порядку та на регулярній основі з метою забезпечення захисту у випадках, передбачених законодавством, прав застрахованих осіб на отримання страхових виплат (послуг) за діючими видами загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Відповідно до п. 4, п. 5 ч. І ст. 4 Закону України № 2464 платниками єдиного внеску є фізичні особи-підприємці, у тому числі ті, які обрали спрощену систему оподаткування, та особи, які провадять незалежну професійну діяльність а саме наукову, літературну, артистичну, художню, освітню або викладацьку, а також: медичну, юридичну практику, в тому числі адвокатську, нотаріальну діяльність, або особи, які провадять релігійну (місіонерську) діяльність, іншу подібну діяльність та отримують дохід від цієї діяльності

Отже, законодавець розмежовує фізичних осіб-підприємців та осіб, які провадять незалежну професійну діяльність. При цьому, порядок обліку та сплати єдиного внеску фізичними особами-підприємцями з ознакою провадження незалежної професійної діяльності Законом України № 2464 не передбачений.

Облік платників єдиного внеску здійснюється відповідно до ст. 5 Закону України № 2464. Зокрема відповідно до частини 3 статті 5 Закону України № 2464 взяття на облік платників єдиного внеску, на яких не поширюється дія Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань», контролюючим органом здійснюється за місцезнаходженням чи місцем проживання у день отримання від них заяви про взяття на облік платника єдиного внеску за формою № 1- ЄСВ згідно з додатком 1 до «Порядку обліку платників єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» та «Положення про реєстр страхувальників», затвердженого наказом Міністерства фінансів України № 116 від 24.11.2014.

Згідно з ч. 5 ст. 8 Закону № 2464 єдиний внесок для платників, зазначених у статті 4 цього Закону, тобто для осіб, що провадять незалежну професійну діяльність встановлюється у розмірі 22 відсотки до визначеної статтею 7 цього Закону бази нарахування єдиного внеску.

Відповідно до п. 19 розділу IV «Порядку формування та подання страхувальниками звіту щодо сум нарахованого єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування», затвердженого наказом Міністерства фінансів України № 435 від 14.04.2015 року, особи, які провадять незалежну професійну діяльність, отримують дохід від цієї діяльності та одночасно є фізичними особами- підприємцями, формують та подають до органів доходів і зборів окремі Звіти відповідно до виду діяльності та обраної системи оподаткування.

3 системного аналізу вказаних положень законодавства вбачається, що діяльність адвоката підпадає під визначення незалежної професійної діяльності, а доходи, отримані від здійснення такої діяльності підлягають оподаткуванню згідно ст. 178 Податкового кодексу України лише у випадку, якщо така особа не зареєстрована як фізична особа-підприємець відповідно до вимог законодавства.

Таким чином, обов`язок сплати єдиного внеску окремо за результатами діяльності як фізичної особи-підприємця та окремо за результатами незалежної професійної діяльності виникає лише у разі, якщо особа, яка провадить незалежну професійну діяльність та одночасно є фізичною особою-підприємцем, здійснює відмінні види діяльності.

Водночас, єдиним видом діяльності позивача і як фізичної особи-підприємця, і як адвоката, є КВЕД 69.10 - діяльність у сфері права.

Відтак, у позивача, як у фізичної особи-підприємця з ознакою провадження незалежної професійної діяльності не виникає обов`язку додатково до сплати єдиного внеску, як фізичною особою-підприємцем, ще й сплачувати єдиний внесок з незалежної професійної діяльності (з якої позивач до того ж не отримувала доходів), адже у такому випадку буде мати місце подвійне оподаткування єдиним внеском однієї і тієї ж діяльності, що суперечить принципам податкового законодавства.

Зміст правового регулювання вищевказаних норм відповідає позиції Верховного Суду, висловленій, зокрема у постанові від 12.03.2019 справа № 815/4875/14 (адміністративне провадження № К/9901/9358/18) та позиції Верховного Суду України у постановах від 05.04.2016 № 21-4055а15 та від 13.12.2016 у справі № 21-2308а16.

Частиною 5 статті 242 КАС України встановлено, що при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Враховуючи викладене з огляду на те, що позивач була зареєстрована як фізична особа-підприємець згідно з Законом України «Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань», суд дійшов висновку, що до неї не можуть застосовуватись положення ч. 3 ст. 5 Закону України № 2464.

Цей висновок підтверджується також положеннями п.2 ч. 1 ст.7 Закону України № 2464, відповідно до яких єдиний внесок нараховується для платників, зазначених у пунктах 4 (крім фізичних осіб - підприємців, які обрали спрощену систему оподаткування), 5 та 5-1 частини першої статті 4 цього Закону, - на суму доходу (прибутку), отриманого від їх діяльності, що підлягає обкладенню податком на доходи фізичних осіб. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску на місяць.

Разом з тим, п. 3 ч. 1 ст. 7 Закону України № 2464 передбачено, що єдиний внесок нараховується для фізичних осіб - підприємців, які обрали спрощену систему оподаткування, базою нарахування є сума, що визначається такими платниками самостійно для себе, але не більше максимальної величини бази нарахування єдиного внеску, встановленої Законом України № 2464. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску.

Таким чином, позивач, перебуваючи на податковому обліку як фізична особа- підприємець на спрощеній системі оподаткування з ознакою провадження незалежної професійної діяльності повинна сплачувати єдиний внесок лише один раз - саме як фізична особа-підприємець 3 групи єдиного податку з ознакою провадження незалежної професійної діяльності.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Вищого адміністративного суду України від 21.01.2016 (справа № К/800/44702/14).

Окрім того, визначальним у контексті цього спору є мета сплати єдиного внеску - отримання соціального забезпечення у разі настання страхового випадку.

Суд зазначає, що відсутність у позивача обов`язку сплати внесків, унеможливлює складання відповідачем та направлення позивачу спірних вимог на момент їх складання.

Крім того, стосовно першої податкової вимоги, то згідно пп. 60.1.3. п. 60.1. ст. 60 ПК України така податкова вимога вважається відкликаною.

В свою чергу, протиправність другої податкової вимоги підтверджується положеннями абз. 2 п. 59.5 ст. 59 ПК України, згідно якого у разі якщо після направлення (вручення) податкової вимоги сума податкового боргу змінилася, але податковий борг не був погашений в повному обсязі, податкова вимога додатково не надсилається (не вручається).

При цьому, відзив на позов взагалі не містить жодних обґрунтувань існування обох податкових вимог одночасно, а стосовно неправомірності другої податкової вимоги взагалі відсутні будь-які спростування чи доводи відповідача.

Більш того, відповідачем в порушення вимог ст. 72-77 КАС України не надані належні, допустимі, достовірні та достатні докази направлення та вручення обох податкових вимог позивачу, та не зазначено жодних причин не надання таких доказів, хоча у позовній заяві у т.ч. цим обґрунтована протиправність податкових вимог.

В свою чергу, відповідачем взагалі не подано відзиву та належних, допустимих доказів стосовно правомірності винесення вимоги Головного управління ДФС у Чернігівській області від 14.02.2019 № Ф-383-17-У про сплату боргу (недоїмки) у розмірі 7857,99 грн, що може у відповідності до ч. 4 ст. 159 КАС України розцінюватися судом як визнання ним позовних вимог у цій частині.

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, що відповідач не довів правомірність спірних вимог, що оскаржується позивачем в порядку частини 2 статті 77 КАС України, внаслідок чого позовні вимоги позивача підлягають задоволенню в повному обсязі.

При цьому, судом враховується положення пункту 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, відповідно до якого обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту.

Крім того, згідно з пунктом 29 рішення Європейського Суду з прав людини у справі "RuizTorija v. Spain" від 09.12.1994, пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав і основоположних свобод не можна розуміти як такий, що вимагає пояснень детальної відповіді на кожний аргумент сторін.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд виходить з такого.

Відповідно до ч. 2 ст.139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Позивачем при зверненні до суду з даним позовом сплачено судовий збір у сумі 1536,80 грн.

Керуючись статтями 77, 139, 241-246, 262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

В И Р І Ш И В:

Позов задовольнити повністю.

Визнати протиправною та скасувати вимогу Головного управління ДФС у Чернігівській області від 14.02.2019 № Ф-383-17-У про сплату боргу (недоїмки) у розмірі 7857,99 грн.

Визнати протиправною та скасувати вимогу Головного управління ДФС у Чернігівській області від 14.02.2019 № Ф-383-17 про сплату боргу (недоїмки) у розмірі 10612,17 грн.

Стягнути на користь ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДФС у Чернігівській області сплачений судовий збір у сумі 1536 (одна тисяча п`ятсот тридцять шість) грн.

Рішення суду набирає законної сили в порядку статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення суду. Апеляційна скарга подається до адміністративного суду апеляційної інстанції через суд першої інстанції, який ухвалив оскаржуване судове рішення, або безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Позивач: ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків - НОМЕР_1 ).

Відповідач: Головне управління ДФС у Чернігівській області (вул. Реміснича, буд. 11, м. Чернігів, 14000, код ЄДРПОУ - 39392183).

Повне судове рішення складено 22 листопада 2019 року.

Суддя Д.В. Лобан