Справа № 360/1253/19
Суддя: Міронова Галина Михайлівна
Дата ухвалення: 2019-11-20 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПЕРШИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 листопада 2019 року справа №360/1253/19

приміщення суду за адресою: 84301, м. Краматорськ вул. Марата, 15

Перший апеляційний адміністративний суд колегією суддів у складі: головуючого судді Міронової Г.М., суддів Сіваченка І.В., Ястребової Л.В., секретаря судового засідання Тішевського В.В., за участю представника позивача ОСОБА_2., представника відповідача Лобаня Д.М., розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції апеляційну скаргу Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства "Український комунальний банк" Матвієнка Андрія Анатолійовича на рішення Луганського окружного адміністративного суду від 08 липня 2019 р. (у повному обсязі складено 18 липня 2019 року у м. Сєвєродонецьк) у справі № 360/1253/19 (головуючий І інстанції суддя Т.І. Чернявська ) за позовом ОСОБА_1 до Фонду гарантування вкладів фізичних осіб (відповідач 1), Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства "Український комунальний банк" Матвієнка Андрія Анатолійовича (відповідач 2) про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі - позивач) 26.03.2019 звернувся до суду з позовною заявою до відповідачів, в якому, з урахуванням уточнень, просив визнати протиправною бездіяльність відповідача 2 щодо невжиття заходів з відшкодування йому гарантованої законом суми вкладів; зобов`язати відповідача 2 подати до відповідача 1 інформацію щодо нього як вкладника, який має право на відшкодування коштів за вкладами в ПАТ «Укркомунбанк» за рахунок Фонду гарантування вкладів фізичних осіб; зобов`язати відповідача 1 включити його до Загального реєстру вкладників, які мають право на відшкодування коштів за вкладами ПАТ «Укркомунбанк» за рахунок Фонду гарантування вкладів фізичних осіб; вирішити питання судових витрат (т. 1 а.с.42-48).

Рішенням Луганського окружного адміністративного суду від 8 липня 2019 року у справі № 360/1253/19 позов задоволено частково (т. 1 а.с. 191-198).

Визнано протиправною бездіяльність уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення ліквідації публічного акціонерного товариства «Український комунальний банк» Матвієнка Андрія Анатолійовича щодо невжиття заходів з відшкодування ОСОБА_1 гарантованої законом суми вкладів.

Зобов`язано уповноважену особу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення ліквідації публічного акціонерного товариства «Український комунальний банк» Матвієнка Андрія Анатолійовича подати до Фонду гарантування вкладів фізичних осіб інформацію щодо ОСОБА_1 як вкладника, який має право на відшкодування коштів за вкладами в публічному акціонерному товаристві «Український комунальний банк» за рахунок Фонду гарантування вкладів фізичних осіб.

У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Не погодившись з таким рішенням суду першої інстанції, відповідач 2 подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати рішення суду першої інстанції в частині задоволення позовних вимог та прийняти в цій частині нове рішення, яким відмовити позивачу в задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що для виконання вимог ст. 27 Закону у розпорядженні Уповноваженої особи Фонду повинна бути база даних про вкладників Банку станом на день початку виведення Фондом банку з ринку, тобто станом на 14.09.2015 року. За відсутності Бази даних про вкладників будь-який аналіз та формування передбачених законом п`яти переліків рахунків вкладників є неможливим.

Апелянт звертає увагу на норми Розділу IV Положення № 213 та зазначає, що сам факт наявності укладеного між позивачем та Банком Договору про строковий банківський вклад від 01.07.2014 року № 17889/10 не свідчить про наявність підстав для включення позивача до будь-якого з переліків вкладників, передбачених п. 1 ч. 2 ст. 27 Закону, тобто до переліку вкладників, які мають право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок коштів Фонду. Посилається на судову практику Окружного адміністративного суду м. Києва з даних питань.

Відповідно до ч. 1 ст. 308 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

У відзиві на апеляційну скаргу представник позивача просив залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Відповідач 1 також подав відзив на апеляційну скаргу, в якому просив апеляційну скаргу задовольнити, а рішення суду першої інстанції в частині задоволення позовних вимог скасувати та прийняти в цій частині нове рішення, яким відмовити позивачу в задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

Представник апелянта доводи апеляційної скарги підтримав у повному обсязі.

Представник позивача проти доводів апеляційної скарги заперечував.

Судами першої та апеляційної інстанцій встановлено, що позивач та Публічне акціонерне товариство «Український комунальний банк» (ідентифікаційний код 24191588, місцезнаходження: 91055, Луганська область, м. Луганськ, Ленінський район, вул. Шевченка В.В., буд. 18 А) уклали 01 липня 2014 року договір № 17889/10 про строковий банківський вклад фізичної особи резидента в національній валюті, пунктом 1.2 якого передбачено, що банк приймає грошові кошти на вкладний (депозитний) рахунок № НОМЕР_1 в сумі 184045,82 грн. на термін дії договору з моменту надходження коштів до банку до 31 липня 2014 року з нарахуванням 19,00 процентів річних. Згідно з пунктом 1.4 укладеного договору датою одержання вкладу/депозиту та процентів на вклад визначено 01 серпня 2014 року (т. 1 а.с. 18).

01 липня 2014 року позивач згідно з договором вкладу від 01 липня 2014 року № 17889/10 вніс до публічного акціонерного товариства «Український комунальний банк» грошові кошти в сумі 184045,82 грн., про що останнім позивачу видано квитанцію від 01 липня 2014 року 191_10 (т. 1 а.с. 19, 104).

Постановою Правління Національного банку України від 12 травня 2015 року № 309/БТ «Про віднесення публічного акціонерного товариства «Український комунальний банк» до категорії неплатоспроможних» публічне акціонерне товариство «Український комунальний банк» віднесено до категорії неплатоспроможних. В зазначеній постанові вказано, що, зважаючи на ситуацію, що склалась в місті Луганську у зв`язку з проведенням антитерористичної операції, наявність загрози життю та здоров`ю працівників і клієнтів банку, а також неможливість здійснення діяльності через технічні проблеми, публічне акціонерне товариство «Український комунальний банк» прийняв рішення про тимчасове призупинення діяльності (з 01 серпня 2014 року до нормалізації ситуації в регіоні) та звернувся до Національного банку України із клопотанням про блокування роботи цього банку в системі електронних платежів (лист від 31 липня 2014 року № 12-127) (т. 1 а.с. 105-106).

На підставі постанови Правління Національного банку України від 12 травня 2015 року № 309/БТ «Про віднесення публічного акціонерного товариства «Український комунальний банк» до категорії неплатоспроможних» виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення від 12 травня 2015 № 96 «Про запровадження тимчасової адміністрації у ПАТ «Укркомунбанк», яким введено з 13 травня 2015 року тимчасову адміністрацію строком на три місяці з 13 травня 2015 року по 12 серпня 2015 року включно та призначено уповноваженою особою Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації у публічному акціонерному товаристві «Український комунальний банк» провідного юрисконсульта відділу методологічного забезпечення та контролю виведення неплатоспроможних банків з ринку Матвієнка Андрія Анатолійовича (т. 1 а.с. 107).

З Єдиного державного реєстру судових рішень судом встановлено, що постановою Окружного адміністративного суду міста Києва від 11 липня 2016 року у справі 826/22527/15, яка залишена без змін ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 13 вересня 2016 року та постановою Верховного Суду від 13 червня 2019 року, за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Лугтеплосервіс» до Національного банку України, Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, треті особи - публічне акціонерне товариство «Український комунальний банк», уповноважена особа Фонду гарантування вкладів фізичних осіб Матвієнко А.А., про визнання протиправними та скасування постанови та рішення у задоволенні позову про визнання протиправною та скасування постанови Правління Національного банку України від 12 травня 2015 року № 309/БТ «Про віднесення публічного акціонерного товариства «Український комунальний банк» до категорії неплатоспроможних»; визнання протиправним та скасування рішення Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 12 травня 2015 року № 96 «Про запровадження тимчасової адміністрації у публічному акціонерному товаристві «Український комунальний банк» відмовлено повністю (т. 1 а.с. 177-180, 181-184, 185-186).

Рішенням виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 10 серпня 2015 року № 149 «Про продовження строків здійснення тимчасової адміністрації у ПАТ «Укркомунбанк» продовжено строки здійснення тимчасової адміністрації у ПАТ «Укркомунбанк» по 12 вересня 2015 року включно та продовжено повноваження уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації у публічному акціонерному товаристві «Український комунальний банк» Матвієнка Андрія Анатолійовича по 12 вересня 2015 року включно (т. 1 а.с. 108).

Постановою Правління Національного банку України від 14 вересня 2015 року № 604 «Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію публічного акціонерного товариства «Український комунальний банк» відкликано банківську ліцензію та ліквідовано публічне акціонерне товариство «Український комунальний банк» (т. 1 а.с. 109).

На підставі постанови Правління Національного банку України від 14 вересня 2015 року № 604 «Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію публічного акціонерного товариства «Український комунальний банк» виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення від 14 вересня 2015 року № 169 «Про початок процедури ліквідації ПАТ «Укркомунбанк» та делегування повноважень ліквідатора банку», яким розпочато процедуру ліквідації публічного акціонерного товариства «Український комунальний банк» з 14 вересня 2015 року по 13 вересня 2017 року включно, призначено уповноваженою особою Фонду гарантування вкладів фізичних осіб та делеговано всі повноваження ліквідатора публічного акціонерного товариства «Український комунальний банк», визначені Законом, зокрема, статтями 37, 38, 48, 51 Законом, провідному юрисконсульту відділу методологічного забезпечення та контролю виведення неплатоспроможних банків з ринку Матвієнку А.А. строком на два роки з 14 вересня 2015 року по 13 вересня 2017 року включно (т. 1 а.с. 110).

Згідно з випискою з протоколу засідання виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 22 вересня 2015 року № 229/15 за наслідками розгляду питання здійснення виплат гарантованої суми відшкодувань вкладникам публічного акціонерного товариства «Український комунальний банк» вирішено взяти до уваги лист уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію публічного акціонерного товариства «Український комунальний банк» від 14 вересня 2015 року № 115/15-Л, яким повідомлено про тимчасову неможливість подати до Фонду гарантування вкладів фізичних осіб інформацію про вкладників публічного акціонерного товариства «Український комунальний банк» (перелік вкладників, які мають право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду гарантування) через відсутність первинних бухгалтерських документів банку, серверів (із встановленою базою даних банку) автоматизованої банківської системи, інших документів та технічних засобів банку, а також через відсутність фактичного доступу до головного офісу публічного акціонерного товариства «Український комунальний банк», який розташований у м. Луганськ. У разі отримання уповноваженою особою Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію публічного акціонерного товариства «Український комунальний банк» доступу до інформації, що забезпечить формування переліків вкладників, які мають право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду гарантування та які не мають такого права, вирішено визначити порядок здійснення виплат гарантованих сум відшкодування вкладникам публічного акціонерного товариства «Український комунальний банк» (т. 1 а.с. 111).

За рішенням виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 30 грудня 2015 року № 285 «Про внесення змін до рішення виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 14 вересня 2015 року № 169 «Про початок процедури ліквідації ПАТ «Укркомунбанк» та делегування повноважень ліквідатора банку» серед іншого викладено пункт 2 рішення виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 14 вересня 2015 року № 169 «Про початок процедури ліквідації ПАТ «Укркомунбанк» та делегування повноважень ліквідатора банку» в такій редакції: «2. Призначити уповноваженою особою Фонду гарантування вкладів фізичних осіб та делегувати повноваження ліквідатора публічного акціонерного товариства «Український комунальний банк», визначені Законом, зокрема, статтями 37, 38, 47-52, 52-1, 53 Закону, окрім повноважень в частині організації реалізації активів банку, визначених частиною третьою статті 47 Закону, провідному юрисконсульту відділу методологічного забезпечення та контролю виведення неплатоспроможних банків з ринку Матвієнку А.А. на строк з 01 січня 2016 року по 13 вересня 2017 року включно.» (т. 1 а.с. 112).

Рішенням виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 28 серпня 2017 року № 3789 «Про продовження строків здійснення процедури ліквідації ПАТ «Укркомунбанк» та делегування повноважень ліквідатора» продовжено строки здійснення процедури ліквідації публічного акціонерного товариства «Укркомунбанк» на один рік по 13 вересня 2018 року включно та продовжено повноваження ліквідатора публічного акціонерного товариства «Укркомунбанк», визначені Законом, зокрема, статтями 37, 38, 47-52, 52-1, 53 Закону, в тому числі з підписання всіх договорів, пов`язаних з реалізацією активів банку у порядку, визначеному Законом, окрім повноважень в частині організації реалізації активів банку, провідному юрисконсульту відділу методологічного забезпечення та контролю виведення неплатоспроможних банків з ринку Матвієнку А.А. строком на один рік по 13 вересня 2018 року включно (т. 1 а.с. 113).

23 серпня 2018 року рішенням виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб № 2335 «Про продовження строків здійснення процедури ліквідації ПАТ «Укркомунбанк» та делегування повноважень ліквідатора» продовжено строки здійснення процедури ліквідації публічного акціонерного товариства «Укркомунбанк» на один рік з 14 вересня 2018 року по 13 вересня 2019 року включно та продовжено повноваження ліквідатора публічного акціонерного товариства «Укркомунбанк», визначені Законом, зокрема, статтями 37, 38, 47-52, 52-1, 53 Закону, в тому числі з підписання всіх договорів, пов`язаних з реалізацією активів банку у порядку, визначеному Законом, окрім повноважень в частині організації реалізації активів банку, провідному юрисконсульту відділу методологічного забезпечення та контролю виведення неплатоспроможних банків з ринку Матвієнку А.А. строком на один рік з 14 вересня 2018 року по 13 вересня 2019 року включно (т. 1 а.с. 114).

З метою отримання коштів по вкладу за договором від 01 липня 2014 року № 17889/10 позивач звертався до Уповноваженої особи Фонду Матвієнка А.А. із заявами від 20 березня 2017 року, від 02 жовтня 2018 року та від 11 березня 2019 року, до яких серед іншого додавав копії договору вкладу від 01 липня 2014 року № 17889/10 та квитанції від 01 липня 2014 року 191_10 (т. 1 а.с. 99-104 зв.).

Листом від 12 жовтня 2018 року за № 361/18-Л Уповноважена особа Фонду Матвієнко А.А. на звернення позивача з проханням виплатити гарантовану суму відшкодування за вкладом, розміщеним у публічному акціонерному товаристві «Укркомунбанк», повідомив позивача, що станом на день складання відповіді Уповноважена особа Фонду на ліквідацію публічного акціонерного товариства «Укркомунбанк» не має документів, що підтверджують факт розміщення заявником вкладу (депозиту), суму вкладу, данні про виконання з боку публічного акціонерного товариства «Укркомунбанк» зобов`язань за договором про строковий банківський вклад, відомості щодо суми, яка підлягає виплаті (відшкодуванню), з підстав знаходження даної інформації на території, яка не контролюється українською владою. У зв`язку із зазначеними вище обставинами, а також відсутністю можливості, у тому числі технічної, здійснити формування та подання до Фонду гарантування повного переліку вкладників, які мають право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду гарантування із визначенням сум, що підлягають відшкодуванню, перелік та строки виплати відшкодування коштів вкладникам публічного акціонерного товариства «Укркомунбанк» не визначено, виплату гарантованих сум відшкодування вкладникам банку не розпочато (т. 1 а.с. 20-21).

При вирішенні справи суд виходить з наступного.

Законом України від 23.02.2012 № 4452-VI "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" (надалі - Закон № 452-VI) встановлюються правові, фінансові та організаційні засади функціонування системи гарантування вкладів фізичних осіб, повноваження Фонду, порядок виплати Фондом відшкодування за вкладами, а також регулюються відносини між Фондом, банками, Національним банком України, визначаються повноваження та функції Фонду щодо виведення неплатоспроможних банків з ринку і ліквідації банків. Відносини, що виникають у зв`язку із створенням і функціонуванням системи гарантування вкладів фізичних осіб, виведенням неплатоспроможних банків з ринку та ліквідації банків, регулюються цим Законом, іншими законами України, нормативно-правовими актами Фонду та Національного банку України (стаття 1).

За унормуванням частини 1 статті 26 Закону № 4452-VI Фонд гарантує кожному вкладнику банку відшкодування коштів за його вкладом. Фонд відшкодовує кошти в розмірі вкладу, включаючи відсотки, станом на день початку процедури виведення Фондом банку з ринку, але не більше суми граничного розміру відшкодування коштів за вкладами, встановленого на цей день, незалежно від кількості вкладів в одному банку. Сума граничного розміру відшкодування коштів за вкладами не може бути меншою 200000 гривень. Адміністративна рада Фонду не має права приймати рішення про зменшення граничної суми відшкодування коштів за вкладами.

Вкладником в розумінні пункту 4 частини першої статті 2 Закону № 4452-VI є фізична особа (у тому числі фізична особа - підприємець), яка уклала або на користь якої укладено договір банківського вкладу (депозиту), банківського рахунку або яка є власником іменного депозитного сертифіката.

Кредитором банку у розумінні пункту 5-4 частини першої статті 2 Закону № 4452-VI, є юридична або фізична особа, яка має документально підтверджені вимоги до банку щодо його майнових зобов`язань.

Відповідно до пункту 17 частини першої статті 2 Закону № 4452-VI уповноважена особа Фонду - працівник Фонду, який від імені Фонду та в межах повноважень, передбачених цим Законом та/або делегованих Фондом, виконує дії із забезпечення виведення банку з ринку під час здійснення тимчасової адміністрації неплатоспроможного банку та/або ліквідації банку.

За змістом статті 3 Закону № 4452-VI Фонд є установою, що виконує спеціальні функції у сфері гарантування вкладів фізичних осіб та виведення неплатоспроможних банків з ринку і ліквідації банків у випадках, встановлених цим Законом. Фонд є юридичною особою публічного права, має відокремлене майно, яке є об`єктом права державної власності і перебуває у його господарському віданні.

Приписами частини першої статті 4 Закону № 4452-VI основним завданням Фонду є забезпечення функціонування системи гарантування вкладів фізичних осіб та виведення неплатоспроможних банків з ринку.

Для цього Фонд наділено відповідними функціями, визначеними частиною другою статті 4 Закону № 4452-VI, серед яких, зокрема, ведення реєстру учасників Фонду; здійснення заходів щодо організації виплат відшкодувань за вкладами в разі прийняття рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку; здійснення заходів щодо інформування громадськості про функціонування системи гарантування вкладів фізичних осіб, захисту прав та охоронюваних законом інтересів вкладників, підвищення рівня фінансової грамотності населення відповідно до цього Закону.

На підставі частин першої та другої статті 6 Закону № 4452-VI в межах своїх функцій та повноважень Фонд здійснює нормативне регулювання системи гарантування вкладів фізичних осіб та виведення неплатоспроможних банків з ринку. Фонд приймає нормативно-правові акти з питань, віднесених до його повноважень, які є обов`язковими до виконання банками, юридичними та фізичними особами.

За приписами частини першої статті 54 Закону № 4452-VI рішення, що приймаються відповідно до цього Закону Національним банком України, Фондом, працівниками Фонду, що виконують функції, передбачені цим Законом, у тому числі у процесі здійснення тимчасової адміністрації, ліквідації банку, виконання плану врегулювання, можуть бути оскаржені до суду.

Таким чином, нормативно-правове регулювання статусу Фонду та його місце в системі гарантування вкладів фізичних осіб дозволяє зробити висновки, що Фонд у цих відносинах є суб`єктом публічного права, створений з метою реалізації публічних інтересів держави у сфері гарантування вкладів фізичних осіб та виведення неплатоспроможних банків з ринку, здійснює нормативне регулювання, тобто наділений владними управлінськими функціями та є суб`єктом владних повноважень у розумінні КАС України.

Спір стосовно права на відшкодування коштів за вкладами фізичних осіб за рахунок коштів Фонду в межах граничного розміру відшкодування коштів за вкладами, гарантованого державою, є публічно-правовим, має особливий характер і стосується виконання окремої владної функції Фонду, а саме організації виплат відшкодувань за вкладами в разі прийняття рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку.

Фонд як юридична особа публічного права виконує спеціальну функцію у сфері гарантування вкладів фізичних осіб, уповноважена особа Фонду в цьому випадку виконує від імені Фонду делеговані ним повноваження щодо гарантування вкладів фізичних осіб, а тому спір стосовно формування переліку рахунків, за якими вкладники мають право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок коштів Фонду, з визначенням сум, що підлягають відшкодуванню, та затвердження реєстру відшкодувань вкладникам за рахунок коштів Фонду - є публічно-правовим і належить до юрисдикції адміністративних судів.

Як зазначалось раніше, позивач та Публічне акціонерне товариство «Український комунальний банк» (ідентифікаційний код 24191588, місцезнаходження: 91055, Луганська область, м. Луганськ, Ленінський район, вул. Шевченка В.В., буд. 18 А) уклали 01 липня 2014 року договір № 17889/10 про строковий банківський вклад фізичної особи резидента в національній валюті, пунктом 1.2 якого передбачено, що банк приймає грошові кошти на вкладний (депозитний) рахунок № НОМЕР_1 в сумі 184045,82 грн. на термін дії договору з моменту надходження коштів до банку до 31 липня 2014 року з нарахуванням 19,00 процентів річних. Згідно з пунктом 1.4 укладеного договору датою одержання вкладу/депозиту та процентів на вклад визначено 01 серпня 2014 року. Якщо після закінчення терміну дії Договору вкладник не вимагає вклад, то такий Договір вважається продовженим на умовах вкладу на вимогу (т. 1 а.с. 18).

01 липня 2014 року позивач згідно з договором вкладу від 01 липня 2014 року № 17889/10 вніс до публічного акціонерного товариства «Український комунальний банк» грошові кошти в сумі 184045,82 грн., про що останнім позивачу видано квитанцію від 01 липня 2014 року 191_10 (т. 1 а.с. 19, 104).

За змістом абзацу першого частини першої та частини другої статті 26 Закону № 4452-VI Фонд гарантує кожному вкладнику банку відшкодування коштів за його вкладом. Фонд відшкодовує кошти в розмірі вкладу, включаючи відсотки, станом на день початку процедури виведення Фондом банку з ринку, але не більше суми граничного розміру відшкодування коштів за вкладами, встановленого на цей день, незалежно від кількості вкладів в одному банку. Сума граничного розміру відшкодування коштів за вкладами не може бути меншою 200000 гривень. Адміністративна рада Фонду не має права приймати рішення про зменшення граничної суми відшкодування коштів за вкладами. Вкладник набуває право на одержання гарантованої суми відшкодування коштів за вкладами за рахунок коштів Фонду в межах граничного розміру відшкодування коштів за вкладами після прийняття рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку.

Нормами статті 27 Закону № 4452-VI установлено порядок визначення вкладників, які мають право на відшкодування коштів за вкладами, зокрема:

Уповноважена особа Фонду складає перелік вкладників та визначає розрахункові суми відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду відповідно до вимог цього Закону та нормативно-правових актів Фонду станом на день отримання рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку.

Нарахування відсотків за вкладами припиняється в останній день перед початком процедури виведення Фондом банку з ринку (у разі прийняття Національним банком України рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку з підстав, визначених частиною другою статті 77 Закону України "Про банки і банківську діяльність", - у день прийняття рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку).

Уповноважена особа Фонду протягом одного робочого дня (у разі прийняття Національним банком України рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку з підстав, визначених частиною другою статті 77 Закону України "Про банки і банківську діяльність", - протягом 15 робочих днів) з дня отримання Фондом рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку формує перелік вкладників, які мають право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду, з визначенням сум, що підлягають відшкодуванню.

Уповноважена особа Фонду зазначає у переліку вкладників суму відшкодування для кожного вкладника.

Інформація про вкладника в переліку вкладників має забезпечувати його ідентифікацію відповідно до законодавства.

Протягом трьох робочих днів (у разі прийняття Національним банком України рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку з підстав, визначених частиною другою статті 77 Закону України "Про банки і банківську діяльність", - протягом 20 робочих днів) з дня отримання Фондом рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку виконавча дирекція Фонду затверджує реєстр вкладників для здійснення виплат гарантованої суми відшкодування відповідно до наданого уповноваженою особою Фонду переліку вкладників. Фонд публікує оголошення про відшкодування коштів вкладникам у газетах "Урядовий кур`єр" або "Голос України" та на своїй офіційній сторінці в мережі Інтернет не пізніше ніж через сім днів з дня прийняття рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку.

Уповноважена особа Фонду протягом одного робочого дня (у разі прийняття Національним банком України рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку з підстав, визначених частиною другою статті 77 Закону України "Про банки і банківську діяльність", - протягом 15 робочих днів) з дня отримання Фондом рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку формує переліки вкладників, кошти яких не підлягають відшкодуванню Фондом відповідно до пунктів 4-11 частини четвертої статті 26 цього Закону.

Пунктами 3-5 розділу ІІІ Положення № 14 передбачено, що:

Уповноважена особа Фонду протягом трьох днів з дня отримання Фондом рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку формує та подає до Фонду повний перелік вкладників, які мають право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду (додаток 8), із визначенням сум, що підлягають відшкодуванню (далі - Перелік), перелік вкладників, кошти яких не підлягають відшкодуванню Фондом відповідно до пунктів 4 - 6 частини четвертої статті 26 Закону, а також перелік осіб, які на індивідуальній основі отримують від банку проценти за вкладом на більш сприятливих договірних умовах, ніж звичайні, або мають інші фінансові привілеї від банку.

Перелік складається станом на день отримання рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку і включає суму відшкодування для кожного вкладника, яка розраховується, виходячи із сукупного обсягу всіх його вкладів у банку та нарахованих процентів (зменшених на суму податку), але не більше суми граничного розміру відшкодування коштів за вкладами, встановленого на дату прийняття такого рішення, незалежно від кількості вкладів в одному банку.

Визначений у Переліку залишок гарантованої суми надається з урахуванням розрахункових сум, сплачених вкладнику протягом дії тимчасової адміністрації у неплатоспроможному банку.

Якщо вкладник не отримав свої вклади у межах граничного розміру суми відшкодування протягом дії тимчасової адміністрації за рахунок цільової позики Фонду, така сума відшкодування включається до Переліку.

Перелік складається в алфавітному порядку за прізвищами вкладників та подається до Фонду на паперових та електронних носіях разом із супровідним листом.

Інформація про вкладника в Переліку має забезпечувати його ідентифікацію відповідно до законодавства.

Перелік на паперових носіях (пронумерованих, прошитих) засвідчується підписом уповноваженої особи Фонду та відбитком печатки банку, що ліквідується, на електронних носіях подається на CD-дисках у csv файлі. Дані на паперових та електронних носіях повинні бути ідентичними.

Файл csv формується за структурою інформаційного рядка файла «Перелік вкладників» (додаток 9) та за правилами формування csv файлів (додаток 10).

Протягом процедури ліквідації уповноважена особа Фонду може надавати до Фонду додаткову інформацію про вкладників стосовно:

зменшення (збільшення) кількості вкладників, яким необхідно здійснити виплати відшкодування; зміни розміру належних їм сум; зміни особи вкладника; змін реквізитів вкладників; змін розміру сум разом із змінами реквізитів вкладників.

Додаткова інформація залежно від її типу надається окремими файлами, що формуються згідно з додатками 9 та 10 до цього Положення.

Відповідно до пункту 3 частини першої статті 2 Закону № 4452-VI вклад - це кошти в готівковій або безготівковій формі у валюті України або в іноземній валюті, які залучені банком від вкладника (або які надійшли для вкладника) на умовах договору банківського вкладу (депозиту), банківського рахунку або шляхом видачі іменного депозитного сертифіката, включаючи нараховані відсотки на такі кошти.

Підставою для поширення на особу гарантій щодо відшкодування вкладу за рахунок Фонду, передбачених Законом № 4452-VI, є наявність у такої особи залишку коштів на банківському рахунку, що відкритий на її ім`я, тобто наявність вкладу та статусу вкладника у особи. При цьому вкладниками є особи, які уклали або на користь яких укладено або договір банківського вкладу (депозиту), або банківського рахунку, або які є власниками іменного депозитного сертифіката.

Таким чином, під дію гарантій відшкодування коштів за вкладом за рахунок Фонду на підставі статті 26 Закону № 4452-VI підпадають особи, які є вкладниками у розумінні приписів статті 2 Закону № 4452-VI, вклади яких розміщено на рахунку у відповідному банку до запровадження в ньому тимчасової адміністрації.

Частиною першою статті 1058 Цивільного кодексу України передбачено, що за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов`язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором.

До відносин банку та вкладника за рахунком, на який внесений вклад, застосовуються положення про договір банківського рахунка (глава 72 цього Кодексу), якщо інше не встановлено цією главою або не випливає із суті договору банківського вкладу (частина третя статті 1058 Цивільного кодексу України).

Згідно з частиною першою статті 1066 Цивільного кодексу України за договором банківського рахунка банк зобов`язується приймати і зараховувати на рахунок, відкритий клієнтові (володільцеві рахунка), грошові кошти, що йому надходять, виконувати розпорядження клієнта про перерахування і видачу відповідних сум з рахунка та проведення інших операцій за рахунком.

Положення частини другої статті 1068 Цивільного кодексу України визначають, що банк зобов`язаний зарахувати грошові кошти, що надійшли на рахунок клієнта, в день надходження до банку відповідного розрахункового документа, якщо інший строк не встановлений договором банківського рахунка або законом.

Відповідно до статті 7 Закону України від 05 квітня 2001 року № 2346 «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» банки мають право відкривати своїм клієнтам вкладні (депозитні), поточні та кореспондентські рахунки.

Вкладний (депозитний) рахунок - рахунок, що відкривається банком клієнту на договірній основі для зберігання коштів, що передаються клієнтом банку в управління на встановлений строк та під визначений процент (дохід) відповідно до умов договору (підпункт 7.1.1 пункту 7.1 статті 7 вказаного Закону).

Відповідно до пункту 2.1 Положення про порядок здійснення банками України вкладних (депозитних) операцій з юридичними і фізичними особами, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 03 грудня 2003 року № 516 (далі - Постанова № 516), грошові кошти в національній та іноземній валюті або банківські метали, залучені від юридичних і фізичних осіб, обліковуються банками на відповідних рахунках, відкриття яких здійснюється банком на підставі укладеного в письмовій формі договору банківського вкладу (депозиту) або договору банківського рахунку та інших документів відповідно до законодавства України, у тому числі нормативно-правових актів Національного банку України з питань відкриття банками рахунків у національній та іноземній валюті (тут і далі - у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин).

За пунктом 3.2 Положення № 516 грошові кошти на вкладні (депозитні) рахунки фізичних осіб можуть бути внесені готівкою, перераховані з іншого вкладного (депозитного) рахунку або поточного рахунку і повертаються банками готівкою або в безготівковій формі на зазначений у договорі рахунок вкладника для повернення коштів чи за заявою вкладника на інший його рахунок.

Як вже було зазначено вище, позивачем було укладено з банком договір банківського вкладу, на умовах якого позивачем, як вкладником, було внесено грошові кошти (вклад), що підтверджується квитанцією, копія якої міститься в матеріалах справи.

Пунктом 2.9 Глави 2 Розділу IV Інструкції передбачено, що проведення касових операцій банками в Україні, затвердженої постановою правління Національного банку України від 01.06.2011 №174, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 25.06.2011 за №790/19528 (в редакції на день внесення позивачем грошових коштів в касу) Банк (філія, відділення) зобов`язаний видати клієнту після завершення приймання готівки квитанцію (другий примірник прибуткового касового ордера) або інший документ, що є

підтвердженням про внесення готівки у відповідній платіжній системі. Квитанція або інший документ, що є підтвердженням про внесення готівки у відповідній платіжній системі, має містити найменування банку (філії, відділення), який здійснив касову операцію, дату здійснення касової операції (у разі здійснення касової операції в післяопераційний час - час виконання операції або напис чи штамп "вечірня" чи "післяопераційний час"), а також підпис працівника банку (філії, відділення), який прийняв готівку, відбиток печатки (штампа) або електронний підпис працівника банку

(філії, відділення), засвідчений електронним підписом САБ.

З огляду на встановлені обставини справи, суд погоджує висновок суду першої інстанції, що позивач є особою, яка набула право на гарантоване державою відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду, а тому неподання Уповноваженою особою Фонду до Фонду гарантування інформації про позивача як вкладника банку, який має право на гарантоване відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду, є підставою для визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання Уповноваженої особи Фонду подати до Фонду гарантування інформацію щодо позивача як вкладника, який має право на відшкодування коштів за вкладами в публічному акціонерному товаристві «Український комунальний банк» за рахунок Фонду гарантування.

Доводи апелянта про те, що Уповноваженою особою Фонду не отримано файлів бази даних про вкладників публічного акціонерного товариства «Укркомунбанк», бухгалтерської та іншої документації банку стосовно його вкладників, не можуть бути підставою для того, щоб вважати, що договір з позивачем не укладався, а вказує про невиконання (чи неналежне виконання) банком своїх обов`язків за договорами банківського вкладу, що в підсумку призвело до того, що позивача, як вкладника банку, фактично позбавлено встановлених Законом № 4452-VI гарантій Фонду за цим вкладом.

Загальні вимоги, додержання яких є необхідними для чинності правочину, врегульовані цивільним законодавством, положення якого не можуть бути застосовані комісією банку чи уповноваженою особою Фонду при вирішенні питання щодо віднесення правочинів до нікчемних для розширення переліку підстав нікчемності, визначених у частині третій статті 38, а також у частині 3 статті 36 Закону № 4452-VI. Про це зазначив Верховний Суд у п.41-43 постанови від 04 липня 2018 року у справі № 826/1476/15.

Відповідно до частини 2 статті 38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» протягом дії тимчасової адміністрації уповноважена особа Фонду зобов`язана забезпечити перевірку правочинів (у тому числі договорів), вчинених (укладених) банком протягом одного року до дня запровадження тимчасової адміністрації банку, на предмет виявлення правочинів (у тому числі договорів), що є нікчемними з підстав, визначених частиною третьою цієї статті.

Згідно пункту 7 частини 3 статті 38 цього Закону правочини (у тому числі договори) неплатоспроможного банку є нікчемними з підстави, якщо банк уклав правочини (у тому числі договори), умови яких передбачають платіж чи передачу іншого майна з метою надання окремим кредиторам переваг (пільг), прямо не встановлених для них законодавством чи внутрішніми документами банку.

Частиною 4 статті 38 цього Закону передбачено, що Уповноважена особа Фонду протягом дії тимчасової адміністрації, а також протягом ліквідації повідомляє сторони за договорами, зазначеними у частині другій статті 38 цього Закону, про нікчемність цих договорів та вчиняє дії щодо застосування наслідків нікчемності договорів.

Частиною третьою статті 38 Закону № 4452-VI визначений вичерпний перелік підстав, за яких правочини (у тому числі договори) неплатоспроможного банку є нікчемними, а саме:

1) банк безоплатно здійснив відчуження майна, прийняв на себе зобов`язання без встановлення обов`язку контрагента щодо вчинення відповідних майнових дій, відмовився від власних майнових вимог;

2) банк до дня визнання банку неплатоспроможним взяв на себе зобов`язання, внаслідок чого він став неплатоспроможним або виконання його грошових зобов`язань перед іншими кредиторами повністю чи частково стало неможливим;

3) банк здійснив відчуження чи передав у користування або придбав (отримав у користування) майно, оплатив результати робіт та/або послуги за цінами, нижчими або вищими від звичайних (якщо оплата на 20 відсотків і більше відрізняється від вартості товарів, послуг, іншого майна, отриманого банком), або зобов`язаний здійснити такі дії в майбутньому відповідно до умов договору;

4) банк оплатив кредитору або прийняв майно в рахунок виконання грошових вимог у день, коли сума вимог кредиторів банку перевищувала вартість майна;

5) банк прийняв на себе зобов`язання (застава, порука, гарантія, притримання, факторинг тощо) щодо забезпечення виконання грошових вимог у порядку іншому, ніж здійснення кредитних операцій відповідно до Закону України "Про банки і банківську діяльність";

6) банк уклав кредитні договори, умови яких передбачають надання клієнтам переваг (пільг), прямо не встановлених для них законодавством чи внутрішніми документами банку;

7) банк уклав правочини (у тому числі договори), умови яких передбачають платіж чи передачу іншого майна з метою надання окремим кредиторам переваг (пільг), прямо не встановлених для них законодавством чи внутрішніми документами банку;

8) банк уклав правочин (у тому числі договір) з пов`язаною особою банку, якщо такий правочин не відповідає вимогам законодавства України;

9) здійснення банком, віднесеним до категорії проблемних, операцій, укладення (переоформлення) договорів, що призвело до збільшення витрат, пов`язаних з виведенням банку з ринку, з порушенням норм законодавства.

Відповідно до статті 319 Цивільного кодексу України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. При здійсненні своїх прав та виконанні обов`язків власник зобов`язаний додержуватися моральних засад суспільства. Діяльність власника може бути обмежена чи припинена або власника може бути зобов`язано допустити до користування його майном інших осіб лише у випадках і в порядку, встановлених законом.

Таким чином, немає підстав вважати, що правовідносини між вкладниками та Фондом щодо визначення вкладників, які мають право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок коштів Фонду, складаються з участю банку. Ці правовідносини не стосуються безпосередньо процедури ліквідації банку. Юридичний факт неплатоспроможності банку є лише підставою для виникнення правовідносин щодо відшкодування вкладникам їх вкладів за рахунок коштів Фонду, проте процес ліквідації має окремий перебіг і не впливає на обсяг гарантованого відшкодування коштів вкладникам.

За певних обставин «легітимне очікування» на отримання «активу» також може захищатися статтею 1 Першого протоколу до Конвенції. Так, якщо суть вимоги особи повязана з майновим правом, особа, якій воно надане, може вважатися такою, що має «легітимне очікування», якщо для такого права у національному законодавстві існує достатнє підґрунтя (див. mutatis mutandis рішення у справі «Суханов та Ільченко проти України» від 26 червня 2014 року (Sukhanov and Ilchenko v. Ukraine, заяви № 68385/10 та № 71378/10, § 35)).

ЄСПЛ у рішенні у справі «Інтерсплав проти України» від 09 січня 2007 року зазначив, що юридична особа-платник ПДВ мала достатньо підстав сподіватись на відшкодування цього податку, так само як і на компенсацію за затримку його виплати, та встановив, що заявник мав захищений статтею 1 Першого протоколу до Конвенції майновий інтерес (Intersplav v. Ukraine, заява № 803/02, § 3132). ЄСПЛ констатував порушення статті 1 Першого протоколу до Конвенції у справі з огляду на постійні затримки відшкодування і компенсації ПДВ у поєднанні із відсутністю ефективних засобів запобігання або припинення такої адміністративної практики, та зазначив, що і стан невизначеності щодо часу повернення коштів заявника порушували «справедливий баланс» між вимогами публічного інтересу та захистом права на мирне володіння майном (§ 40).

Оскільки податкове законодавство передбачає право позивача на повернення суми бюджетного відшкодування ПДВ та отримання пені на суму податку, не відшкодовану платнику протягом визначеного законодавством строку, позивач у цій справі має майновий інтерес щодо відшкодування з бюджету ПДВ у розмірі 4 млн 447 тис. 644 грн. та пені в розмірі 211 тис. 1 грн. 11 коп., які охоплюються поняттям «майно» в аспекті частини першої статті 1 Першого протоколу до Конвенції.

Верховенство права, як основоположний принцип адміністративного судочинства, визначає спрямованість судочинства на досягнення справедливості та надання ефективного захисту.

Відповідачем не надано доказів визнання договору банківського вкладу позивача та квитанції нікчемними.

Надаючи правову оцінку належності обраного способу захисту порушеного прав, слід зважати й на його ефективність з точки зору статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Так, у пункті 145 рішення від 15.11.1996 у справі "Чахал проти Об`єднаного Королівства" Європейський суд з прав людини зазначив, що згадана норма гарантує на національному рівні ефективні правові засоби для здійснення прав і свобод, що передбачаються Конвенцією, незалежно від того, яким чином вони виражені в правовій системі тієї чи іншої країни. Таким чином, суть цієї статті зводиться до вимоги надати людині такі міри правового захисту на національному рівні, що дозволили б компетентному державному органові розглядати по суті скарги на порушення положень Конвенції й надавати відповідний судовий захист, хоча держави - учасники Конвенції мають деяку свободу розсуду щодо того, яким чином вони забезпечують при цьому виконання своїх зобов`язань. Крім того, Суд указав на те, що за деяких обставин вимоги ст. 13 Конвенції можуть забезпечуватися всією сукупністю засобів, що передбачаються національним правом.

Стаття 13 вимагає, щоб норми національного правового засобу стосувалися сутності "небезпідставної заяви" за Конвенцією та надавали відповідне відшкодування. Зміст зобов`язань за ст. 13 також залежить від характеру скарги заявника за Конвенцією. Тим не менше, засіб захисту, що вимагається згаданою статтею повинен бути "ефективним" як у законі, так і на практиці, зокрема, у тому сенсі, щоб його використання не було ускладнене діями або недоглядом органів влади відповідної держави (п. 75 рішення Європейського суду з прав людини у справі "Афанасьєв проти України" від 5 квітня 2005 року (заява № 38722/02)).

Отже, ефективний засіб правового захисту у розумінні статті 13 Конвенції повинен забезпечити поновлення порушеного права і одержання особою бажаного результату.

З огляду на встановлені судом обставини, суд апеляційної інстанції погоджує висновок суду першої інстанції, що іншого способу відновити права позивача, ніж визнання протиправною бездіяльність уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення ліквідації публічного акціонерного товариства «Український комунальний банк» Матвієнка Андрія Анатолійовича щодо невжиття заходів по відшкодуванню позивачу гарантованої законом суми вкладів та зобов`язання Уповноважену особу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення ліквідації публічного акціонерного товариства «Український комунальний банк» Матвієнка Андрія Анатолійовича подати до Фонду гарантування вкладів фізичних осіб інформацію щодо позивача як вкладника, який має право на відшкодування коштів за вкладами в публічному акціонерному товаристві «Український комунальний банк» за рахунок Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, немає.

Висновки суду відповідають висновкам Великої Палати Верховного Суду щодо застосування норм права у подібних правовідносинах у постанові від 04.07.2018 р. у справі № 826/1476/15 від 17.10.2018 року у справі № 812/148/16 та постанові Верховного Суду від 20 грудня 2018 року у справі № 826/722/15, .

Щодо посилання апелянта на рішення Окружного адміністративного суду м. Києва, то вони не приймаються до уваги, оскільки відповідно до ч. 5 ст. 242 КАС України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Згідно з ч. 1 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. І відповідачем не доведено, що відмовляючи у внесенні позивача до Переліку вкладників Публічного акціонерного товариства "Український комунальний банк", що мають право на виплату гарантованої суми відшкодування за вкладами відповідно до Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" він діяв правомірно.

Враховуючи вищевикладене, суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню.

Доводи апеляційної скарги не спростовують вірних висновків суду першої інстанції.

З урахуванням вищевикладеного, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що судом першої інстанції правильно встановлені обставини справи та судове рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, тому підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування рішення суду не вбачається.

Керуючись ст. ст. 195, 308, 310, 313, 315, 316, 321, 322, 325, 328 КАС України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства "Український комунальний банк" Матвієнка Андрія Анатолійовича на рішення Луганського окружного адміністративного суду від 08 липня 2019 р. - залишити без задоволення.

Рішення Луганського окружного адміністративного суду від 08 липня 2019 р. у справі № 360/1253/19 - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення в порядку, передбаченому ст. 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Повне судове рішення складено 25 листопада 2019 року.

Головуючий суддя Г.М. Міронова

Судді І.В. Сіваченко

Л.В.Ястребова