Справа № 440/1163/19
Суддя: Калитка О.М.
Дата ухвалення: 2019-11-14 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 листопада 2019 р.Справа № 440/1163/19

Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді: Калитки О. М.,

Суддів: Мельнікової Л.В. , Рєзнікової С.С. ,

за участю секретаря судового засідання Білюк Д.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Управління Державної міграційної служби України в Полтавській області на рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 20.06.2019 року, головуючий суддя І інстанції: А.Б. Головко, місце складання м. Полтава, повний текст складено 01.07.19 року по справі № 440/1163/19

за позовом ОСОБА_1

до Управління Державної міграційної служби України в Полтавській області

про зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

Позивач, ОСОБА_1 , звернувся до Полтавського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Управління Державної міграційної служби України в Полтавській області, в якому просив суд про зобов`язання вчинити щодо видачі паспорта громадянина України.

В обґрунтування своїх вимог посилався на те, що у 1999 році загубив паспорт СРСР, який не встиг обміняти на паспорт громадянина України через відбування покарання. Звернення до відповідача з приводу отримання паспорта громадянина України залишилось без задоволення.

Рішенням Полтавського окружного адміністративного суду від 20.06.2019 у справі № 440/1163/19 частково задоволено адміністративний позов ОСОБА_1 до Управління Державної міграційної служби України в Полтавській області про зобов`язання вчинити дії.

Визнано протиправною відмову Управління Державної міграційної служби України в Полтавській області у видачі паспорта громадянина України ОСОБА_1 , оформлену листом № 5332-12166/5332-19 від 19.03.2019.

Зобов`язано Управління Державної міграційної служби України в Полтавській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 19.02.2019 з урахуванням висновків суду.

В іншій частині позовних вимог відмовлено.

Відповідач не погодився із рішенням суду та подав апеляційну скаргу, в якій зазначив, що рішення суду першої інстанції ухвалене, з порушенням норм матеріального та процесуального права, , просив суд скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нове, яким відмовити в задоволенні позовних вимог.

Позивач надав відзив на апеляційну скаргу, в кому вказав, що відповідачем не наведено жодної реальної об`єктивної підстави для скасування рішення суду першої інстанції, не спростовано протиправність дій відповідача, не наведено в чому полянає незаконність оскаржуваного судового рішення, просив суд апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Представник відповідача в судове засідання не з`явився, про дату час та місце судового засідання був повідомлений належним чином, причини неявки не повідомив.

Позивач в судове засідання не з`явився, про дату час та місце судового засідання був повідомлений належним чином, в відзиві просив суд розгляну ти справу без його участі.

Відповідно до ч. 2 ст. 313 Кодексу адміністративного судочинства України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Згідно ч. 4 ст. 229 у разі неявки у судове засідання всіх учасників справи або якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги відповідно до ст. 308 Кодексу адміністративного судочинства України, дослідивши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як встановлено судом першої інстанції та підтверджено під час апеляційного розгляду, 19.02.2019 ОСОБА_1 звернувся до Миргородського міськрайонного відділу ДМС із заявою про видачу паспорта громадянина України (а.с. 43).

Листом від 19.03.2019 № 5332-12166/5332-19 Миргородським міськрайонним відділом Управління Державної міграційної служби України в Полтавській області за результатами розгляду заяви ОСОБА_1 повідомлено про відсутність підстав вважати ОСОБА_1 громадянином України та запропоновано отримати документ компетентних органів Російської Федерації про належність чи неналежність до громадянства Російської Федерації, після цього подати клопотання про набуття громадянства України (а.с. 41-42).

Позивач не погодився із такими діями відповідача та оскаржив їх до суду.

Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що відповідачем не проводилася перевірка щодо наявності в паспорті громадянина колишнього СРСР зразка 1974 року на ім`я ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , штампу "громадянин України".

Колегія суддів погоджується з таким висновком, виходячи з наступного.

Згідно з ст. 1 Закону України "Про громадянство України" громадянин України - особа, яка набула громадянство України в порядку, передбаченому законами України та міжнародними договорами України.

Відповідно до ст. 3 Закону України "Про громадянство України" громадянами України є:

1) усі громадяни колишнього СРСР, які на момент проголошення незалежності України (24 серпня 1991 року) постійно проживали на території України;

2) особи, незалежно від раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, мовних чи інших ознак, які на момент набрання чинності Законом України "Про громадянство України" (13 листопада 1991 року) проживали в Україні і не були громадянами інших держав;

3) особи, які прибули в Україну на постійне проживання після 13 листопада 1991 року і яким у паспорті громадянина колишнього СРСР зразка 1974 року органами внутрішніх справ України внесено напис "громадянин України", та діти таких осіб, які прибули разом із батьками в Україну і на момент прибуття в Україну не досягли повноліття, якщо зазначені особи подали заяви про оформлення належності до громадянства України;

4) особи, які набули громадянство України відповідно до законів України та міжнародних договорів України.

Відповідно до ч. 2 ст. 3 Закону України "Про громадянство України" особи, зазначені у пункті 1 частини першої цієї статті, є громадянами України з 24 серпня 1991 року, зазначені у пункті 2, - з 13 листопада 1991 року, а у пункті 3, - з моменту внесення відмітки про громадянство України.

Згідно із п. 1 ч. 1 ст. 5 Закону України "Про громадянство України" документами, що підтверджують громадянство України, є паспорт громадянина України.

Статтею 8 Закону України "Про громадянство України" передбачено, що особа, яка сама чи хоча б один з її батьків, дід чи баба, рідні (повнорідні та неповнорідні) брат чи сестра, син чи дочка, онук чи онука народилися або постійно проживали до 24 серпня 1991 року на території, яка стала територією України відповідно до Закону України "Про правонаступництво України", або яка сама чи хоча б один з її батьків, дід чи баба, рідні (повнорідні та неповнорідні) брат чи сестра народилися або постійно проживали на інших територіях, що входили на момент їх народження або під час їх постійного проживання до складу Української Народної Республіки, Західноукраїнської Народної Республіки, Української Держави, Української Соціалістичної Радянської Республіки, Закарпатської України, Української Радянської Соціалістичної Республіки (УРСР), і є особою без громадянства або іноземцем, який подав зобов`язання припинити іноземне громадянство, та подала заяву про набуття громадянства України, а також її неповнолітні діти реєструються громадянами України. Іноземці, які є громадянами (підданими) кількох держав, подають зобов`язання припинити громадянство всіх цих держав. Іноземці, яким надано статус біженця в Україні чи притулок в Україні, замість зобов`язання припинити іноземне громадянство подають декларацію про відмову особи, якій надано статус біженця в Україні чи притулок в Україні, від іноземного громадянства.

Матеріалами справи встановлено, що 12.11.1987 ОВС Миргородського райвиконкому Полтавської області позивачу виданий паспорт колишнього СРСР зразка 1974 року серії НОМЕР_2 .

Відповідно до довідки Виправної колонії Федеральної казенної установи Російської Федерації № НОМЕР_3 ОСОБА_1 відбував покарання на території Російської Федерації у період із 16.12.1988 по 13.06.1992.

Також, ОСОБА_1 у період із 16.09.1994 по 28.03.1997 відбував покарання в Державній установі "Кременчуцька виправна колонія (№ 69)".

Листом від 05.06.2019 № 7/14-1/2138 Державною установою "Кременчуцька виправна колонія (№ 69)" повідомлено, що в паспорті на ім`я ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця смт. Ромодан Миргородського району Полтавської області під час відбування покарання в установі в період з 16.09.1994 по 28.03.1997 проставлявся штамп "УКРАЇНА", на підтвердження чого надано копію картки засудженого (а.с. 89-90).

Отже, ОСОБА_1 прибув в Україну на постійне проживання після 13 листопада 1991 року та у його паспорті громадянина колишнього СРСР зразка 1974 року органами внутрішніх справ України внесено напис "громадянин України".

Таким чином, на ОСОБА_1 розповсюджується положення пункту 3 статті 3 Закону України "Про громадянство України" особи, які прибули в Україну на постійне проживання після 13 листопада 1991 року і яким у паспорті громадянина колишнього СРСР зразка 1974 року органами внутрішніх справ України внесено напис "громадянин України".

Разом з тим, матеріалами справи підтверджено, що відповідачем вказані обставини не встановлювалися, перевірка щодо наявності в паспорті громадянина колишнього СРСР зразка 1974 року на ім`я ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , штампу "громадянин України" не проводилася.

Згідно ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Згідно ч. 2 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

За приписами ч. 1 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Згідно з ч. 2 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Отже, колегія суддів вказує, що відповідачем не доведено правомірність власних дій щодо відмови у видачі паспорта громадянина України ОСОБА_1 .

Згідно ч. 2 ст. 9 Кодексу адміністративного судочинства України суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Отже, у справах про оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень, вихід за межі позовних вимог можливий, але повинен бути пов`язаний із захистом саме тих прав, на захист яких поданий позов.

Згідно ч. 4 ст. 245 Кодексу адміністративного судочинства України у випадку, якщо прийняття рішення на користь позивача передбачає право суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд, суд зобов`язує суб`єкта владних повноважень вирішити питання, щодо якого звернувся позивач, з урахуванням його правової оцінки, наданої судом у рішенні.

Таким чином, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що належним способом захисту прав позивача є визнання протиправною відмови Управління Державної міграційної служби України в Полтавській області у видачі паспорта громадянина України ОСОБА_1 , оформлену листом № 5332-12166/5332-19 від 19.03.2019 та зобов`язання Управління Державної міграційної служби України в Полтавській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 19.02.2019 з урахуванням висновків суду.

Доводи апеляційної скарги не спростовують правильність доводів, якими мотивовано судове рішення, зводяться до переоцінки належним чином проаналізованих судом першої інстанції доказів та не дають підстав вважати висновки суду помилковими, а застосування норм матеріального та процесуального права - неправильним.

Статтею 242 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справ

Враховуючи викладене, колегія суддів приходить до висновку, що судом першої інстанції правильно застосовано норми матеріального та процесуального права, тому підстави для скасування рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 20.06.2019 у справі № 440/1163/19 відсутні.

Відповідно до ст. 316 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову чи ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 242, 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Управління Державної міграційної служби України в Полтавській області залишити без задоволення.

Рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 20.06.2019 року по справі № 440/1163/19 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий суддя (підпис)О.М. Калитка
Судді(підпис) (підпис) Л.В. Мельнікова С.С. Рєзнікова
Повний текст постанови складено 25.11.2019 року