Справа № 160/6159/19
Суддя: Турова Олена Михайлівна
Дата ухвалення: 2019-11-13 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
13 листопада 2019 року Справа № 160/6159/19
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого судді: Турової О.М.,
за участі секретаря судового засідання: Молоданова М.Ю.,
представника позивача: Коваленка В.С.,
розглянувши за правилами загального позовного провадження у відкритому судовому засіданні у місті Дніпрі адміністративну справу за позовною заявою Товариства з обмеженою відповідальністю «НВО ЗАВОД ПРИВАТ-КАБЕЛЬ» до Головного управління ДФС у Дніпропетровській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення,-
03 липня 2019 року до Дніпропетровського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява Товариства з обмеженою відповідальністю «НВО ЗАВОД ПРИВАТ-КАБЕЛЬ» (далі ТОВ «НВО ЗАВОД ПРИВАТ-КАБЕЛЬ», позивач) до Головного управління ДФС України у Дніпропетровській області (далі ГУ ДФС у Дніпропетровській області, відповідач), в якій позивач просить визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення №018111411 від 19.06.2019 року.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 08.07.2019 року вказана позовна заява залишена без руху та позивачу надано строк на усунення недоліків.
На виконання ухвали від 08.07.2019 року позивачем був наданий оформлений належним чином документ про повноваження особи, яка підписала позовну заяву.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 15.07.2019 року позовну заяву ТОВ «НВО ЗАВОД ПРИВАТ-КАБЕЛЬ» прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі №160/6159/19 за цією позовною заявою, призначено цю справу до розгляду за правилами загального позовного провадження з призначенням підготовчого судового засідання на 13.08.2019 року об 11:00год.
Також вказаною ухвалою суду встановлено відповідачу строк для подання відзиву на позовну заяву протягом п`ятнадцяти днів з дня отримання ухвали та витребувано у Головного управління Державної фіскальної служби України у Дніпропетровській області наступні докази:
- детальний розрахунок податкового повідомлення-рішення №018111411 від 19.06.2019 року із зазначенням, яка саме сума грошових зобов`язань за основним платежем та яка сума штрафних санкцій нарахована по взаємовідносинам з яким із вказаних в акті перевірки контрагентів;
13.08.2019 року до суду надійшла відповідь на відзив, в якій позивач виклав позицію аналогічну викладеній у позовній заяві.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 13.08.2019 року продовжено строк підготовчого провадження в адміністративній справі №160/6159/19 до 24 вересня 2019 року.
13.08.2019 року від представника позивача до суду надійшло клопотання про виклик у судове засідання та допит в якості свідка ОСОБА_1 , який працює на посаді директора ТОВ «НВО ЗАВОД ПРИВАТ-КАБЕЛЬ».
24.09.2019 року справу №160/6159/19 знято з розгляду у зв`язку із хворобою судді Турової О.М., що підтверджується довідками №289 від 30 вересня 2019 року та б/н від 24.09.2019р.
Наступне підготовче судове засідання призначено на 15.10.2019р. о 14:30год.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 15.10.2019 року клопотання представника позивача про виклик та допит у судовому засіданні ОСОБА_1 у якості свідка було задоволено, закрито підготовче провадження та призначено справу №160/7080/19 до судового розгляду по суті у судовому засіданні на 06 листопада 2019 року о 13:00 год.
06.11.2019 року у судовому засіданні оголошено перерву до 13.11.2019 року для надання представником позивача завірених копій витягів з Журналу реєстрації довіреностей за 2018 рік.
12.11.2019 року, на виконання усної ухвали суду, постановленої в судовому засіданні 06.11.2019 р., представником позивача надано завірені копії витягів з Журналу реєстрації довіреностей за 2018 рік.
У судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав у повному обсязі і просив їх задовольнити, посилаючись на доводи, викладені у позовній заяві та відповіді на відзив.
Представник відповідача у судовому засіданні 06.11.2019р. проти задоволення позовних вимог заперечувала, посилаючись на доводи та обґрунтування, викладені у відзиві на позов.
Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи та надані сторонами докази, а також проаналізувавши зміст норм матеріального та процесуального права, що регулюють спірні правовідносини, суд доходить висновку про задоволення позовних вимог у повному обсязі, з огляду на таке.
З 24.09.2004 року ТОВ «НВО ЗАВОД ПРИВАТ-КАБЕЛЬ» зареєстровано як платника податку на додану вартість.
Так, відповідно до п.198.1 ст.198 Податкового кодексу України право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає, зокрема, у разі здійснення операцій з придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та отримання послуг.
При цьому п.198.2 ст.198 цього Кодексу передбачено, що датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше: дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг; дата отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податковою накладною.
Згідно з п.198.3 ст.198 Податкового кодексу України податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв`язку з: придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті, з метою подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку. Право на нарахування податкового кредиту виникає незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.
Отже необхідною умовою для віднесення сплачених у ціні товарів (послуг) сум податку на додану вартість є факт придбання товарів та послуг із метою їх використання в господарській діяльності.
За змістом положень абз.1 п.198.6 ст.198 Податкового кодексу України не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв`язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені зареєстрованими в Єдиному реєстрі податкових накладних податковими накладними/розрахунками коригування до таких податкових накладних чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.
Відповідно до абз.2 п.198.6 ст.198 Податкового кодексу України у разі коли на момент перевірки платника податку контролюючим органом суми податку, попередньо включені до складу податкового кредиту, залишаються не підтвердженими зазначеними у абзаці першому цього пункту документами, платник податку несе відповідальність відповідно до цього Кодексу.
Таким чином, податковий кредит для цілей визначення об`єкта оподаткування податком на додану вартість має бути підтверджений належним чином складеними первинними документами, що відображають реальність господарської операції, які є підставою для формування податкового обліку платника податків. Податкова накладна є документом, який підтверджує факт сплати покупцем ПДВ у ціні товару.
Статтею 1 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» (далі - Закон № 996-ХІV) визначено, що первинний документ - це документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення, а його статтею 3 передбачено, що бухгалтерський облік є обов`язковим видом обліку, який ведеться підприємством. Фінансова, податкова, статистична та інші види звітності, що використовують грошовий вимірник, ґрунтуються на даних бухгалтерського обліку.
Відповідно до ч.1 ст. 9 Закону № 996-ХІV, підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення.
Необхідність підтвердження господарських операцій первинними документами визначена також в пп.1.2 п.1, пп.2.1 п.2 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого наказом Міністерства фінансів України № 88 від 24.05.1995, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 05.06.1995 за № 168/704 (далі - Положення), первинні документи - це письмові свідоцтва, що фіксують та підтверджують господарські операції, включаючи розпорядження та дозволи адміністрації на їх проведення.
Відповідно до ч. 2 ст. 9 вказаного Закону та п.2.4 Положення, первинні документи можуть бути складені на паперових або машинних носіях та повинні мати такі обов`язкові реквізити: назву документа (форми); дату і місце складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.
Згідно з п.2.15 та п.2.16 вищевказаного Положення, забороняється приймати до виконання первинні документи на операції, що суперечать законодавчим та нормативним актам.
Таким чином, для надання юридичної сили і доказовості первинні документи повинні бути складені відповідно до вимог чинного законодавства та не порушувати публічний порядок. Крім того, будь-які документи (у тому числі договори, накладні, рахунки тощо) мають силу первинних документів лише в разі фактичного здійснення господарської операції. Якщо ж фактичного здійснення господарської операції не було, відповідні документи не можуть вважатися первинними документами для цілей ведення податкового обліку навіть за наявності всіх формальних реквізитів таких документів, що передбачені чинним законодавством. Наявність належно оформлених первинних документів є обов`язковою ознакою господарської операції, однак не єдиною. По своїй правовій суті господарська операція є операція, яка змінює зміст активів платника податку, а первинні документи лише підтверджують факт її проведення.
Згідно зі ст.1 Закону № 996-ХІV господарською операцією є дія або подія, яка викликає зміни в структурі активів та зобов`язань, власному капіталі підприємства. Таким чином, визначальною ознакою господарської операції є те, що вона повинна спричиняти реальні зміни майнового стану платника податків.
Із зазначеного слідує, що наслідки господарської операції можуть враховуватися суб`єктом господарювання для цілей бухгалтерського та податкового обліку, у тому числі при формуванні витрат та податкового кредиту, тільки у випадку підтвердження здійснення цієї операції відповідними первинними документами, що мають відповідати вимогам Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність».
Якщо ж фактичного здійснення господарської операції не було, хоч і первинний документ наявний, у податковому та бухгалтерському обліку вони не можуть відображатися.
З аналізу наведених норм слідує, що правові наслідки у вигляді виникнення права платника податку на формування витрат та податкового кредиту наступають лише у разі реального (фактичного) вчинення господарських операцій з придбання товарів (робіт, послуг) з метою їх використання в своїй господарській діяльності, що пов`язані з рухом активів, зміною зобов`язань чи власного капіталу платника, та відповідають економічному змісту, відображеному в укладених платником податку договорах, що має підтверджуватись належним чином оформленими первинними документами.
Відповідно, якщо господарська операція фактично не відбулася, то первинні документи, складені платником податку та його контрагентом на підтвердження такої операції, не відповідають дійсності, та свідчать про відсутність у сторін волевиявлення щодо реального здійснення господарської операції.
Таким чином, наслідки для податкового обліку створює лише фактичний рух активів, що є обов`язковою умовою для формування об`єкту оподаткування податком на прибуток та податкового кредиту.
З урахуванням викладеного, для підтвердження даних податкового обліку можуть братися до уваги лише ті первинні документи, які складені в разі фактичного здійснення господарської операції - дії або події, що спричинили реальні зміни в структурі активів та зобов`язань, власному капіталі підприємства, тобто майновому стані платника податків. Водночас, наявність формально складених, але недостовірних первинних документів, відповідність яких фактичним обставинам спростована належними доказами, не є безумовним підтвердженням реальності господарської операції.
Відображення господарської операції у податковому обліку повинно здійснюватись відповідно до її реального економічного змісту на підставі первинних документів бухгалтерського обліку.
В свою чергу, будь-які документи (у тому числі договори, накладні, рахунки, тощо) мають силу первинних документів лише в разі фактичного здійснення господарської операції. Якщо фактичного здійснення господарської операції не було, відповідні документи не можуть вважатися первинними документами для цілей ведення податкового обліку навіть за наявності всіх формальних реквізитів таких документів, що передбачені чинним законодавством. Наявність належно оформлених первинних документів є обов`язковою ознакою господарської операції, однак не єдиною. По своїй правовій суті господарська операція є операція, яка змінює зміст активів платника податку, а первинні документи лише підвереджують факт її проведення.
Таким чином, основною первинною ознакою господарської операції є її реальність, а наявність первинних документів є вторинною, похідною ознакою. Належне документальне оформлення господарської операції відповідними первинними документами не свідчить про безумовну їх відповідність самому змісту операції. Правові наслідки створює саме господарська операція, а не первинні документи.
На виконання вказаного договору 14.03.2018р. ТОВ «СОТ ТРЕЙД ЛТД» здійснено поставку ряду товарів: масло моторне, установки для кондиціювання повітря, замазки для ущільнення, вироби з. чорних металів без різьби: шайби не пружинисті, не сторонні, рукавиці, стрічка із пластифікованого полівінілхлориду, що підтверджується видатковими накладними № 340, №341, № 344, № 345 від 14.03.2018 р. Всього вартість поставленого товару становила743 377,67 грн.
Транспортування товару здійснювалося транспортом позивача, автомобілем МАН АЕ3687ВХ причіп НОМЕР_1 , що перебуває у його користуванні (копія договору оренди та свідоцтва про реєстрацію т/з долучено до матеріалів справи) із пункту навантаження: м. Київ, просп. Повітрофлотський, 96 в пункт розвантаження: м. Дніпро, вул. Моторна, ІД, що підтверджується товарно-транспортною накладною № Р345 від 14.03.2018 р.
В відомостях про вантаж вказаної товарно-транспортної накладної номенклатура товару збігається з товарами, зазначеними у видаткових накладних № 340 від 14 березня 2018 року, № 341 від 14 березня 2018 року, № 344 від 14 березня 2018 року, № 345 від 14 березня 2018 року.
Відповідно до журналу реєстрації довіреностей за 2018 рік позивачем видано довіреність №293 від 23.03.2018 року на начальника складу для отримання товарів від ТОВ «СОТ ТРЕЙД ЛТД».
На підтвердження здійснення оплати за поставлений товар позивачем надано договір про відступлення права вимоги №0309 від 03.09.2018 року, платіжні доручення №1661 від 10.09.2018 року, №1687 від 17.09.2018 року, №1703 від 17.09.2018 року, №1706 від 18.09.2018 року, №1967 від 06.11.2018 року.
Так, позивач не зміг своєчасно розрахуватися з ТОВ «СОТ ТРЕЙД ЛТД» за придбаний товар, тож відповідно п. 5.4 Договору поставки № 124 від 01.02.2018 р. у зобов`язанні було змінено кредитора.
03.09.2018 р. між ТОВ «СОТ ТРЕЙД ЛТД» (первісний кредитор), ТОВ «НВО ЗАВОД ПРИВАТ-КАБЕЛЬ» (боржник) та ТОВ «ЛАНСІНІ» (новий кредитор) було укладено договір № 0309 про відступлення права вимоги.
На виконання умов даного договору позивач на підставі платіжних доручень № 1661 від 10.09.2018 р., № 1687 від 17.09.2018 р., № 1703 від 17.09.2018 р., № 1706 від 18.09.2018 р., № 1967 від 06.11.2018 р. здійснив повну оплату за поставлений ТОВ «СОТ ТРЕЙД ЛТД» товар по договору поставки № 124 від 01.02.2018 р. новому кредитору - ТОВ «ЛАНСІНІ» всього на загальну суму 743 377,67 грн.
Таким чином, позивач в повній мірі виконав свої зобов`язання щодо оплати вартості поставленого товару.
Зазначені операції з ТОВ «СОТ ТРЕЙД ЛТД» належним чином відображені у бухгалтерському обліку позивача, що підтверджується оборотно-сальдовими відомостями по рахунках 631, 221 (копії додаються).
Як свідчать матеріали справи, придбаний у ТОВ «СОТ ТРЕЙД ЛТД» товар використано позивачем у власній господарській діяльності, що підтверджується Актами списання товарів № 46 від 30.04.2018 р., № 18 від 31.03.2018 р., № 21 від 31.03.2018 р., № 49 від 31.05.2018 р., № 26 від 29.04.2018 р., № 19 від 31.03.2018 р.
Транспортування товару здійснювалося транспортом позивача, автомобілем МАН АЕ3687ВХ причіп НОМЕР_1 , що перебуває у його користуванні (копія договору оренди та свідоцтва про реєстрацію т/з долучені до матеріалів справи) із пункту навантаження: м. Херсон, вул. Макарова, 44 в пункт розвантаження: м. Дніпро, вул. Моторна, ІД, що підтверджується товарно-транспортними накладними № Б-3001-002 від 30.01.2018 р., № Б3101-006 від 31.01.2018 р., та № Б3101-007 від 31.01.2018 р.
На підтвердження здійснення оплати за поставлений товар позивачем надано договір про відступлення права вимоги № 08/01 від 08.01.2019 р., платіжні доручення №164 від 29.01.2019 року, №135 від 247.01.2019 року, №121 від 21.01.2019 року, №108 від 18.01.2019 року, №107 від 18.01.2019 року, №176 від 30.01.2019р., №166 від 29.01.2019р., №165 від 29.01.2019р., №455 від 24.01.2019р., №155 від 28.01.2019р., №82 від 17.01.2019р., №81 від 17.01.2019р., №80 від 17.01.2019р.
Так, позивач не зміг своєчасно розрахуватися з ТОВ «БІЗКОМ» за придбаний товар, тож відповідно до додаткової угоди №1 від 02.01.2019р. до Договору поставки № 24/01/18 від 24.01.2018 р. у зобов`язанні було змінено кредитора.
08.01.2019 р. між ТОВ «БІЗКОМ» (первісний кредитор), ТОВ «НВО ЗАВОД ПРИВАТ-КАБЕЛЬ» (боржник) та ТОВ «ЛАНСІНІ» (новий кредитор) було укладено договір № 08/01 про відступлення права вимоги.
На виконання умов даного договору позивач на підставі платіжних доручень №164 від 29.01.2019 року, №135 від 247.01.2019 року, №121 від 21.01.2019 року, №108 від 18.01.2019 року, №107 від 18.01.2019 року, №176 від 30.01.2019р., №166 від 29.01.2019р., №165 від 29.01.2019р., №455 від 24.01.2019р., №155 від 28.01.2019р., №82 від 17.01.2019р., №81 від 17.01.2019р., №80 від 17.01.2019р. здійснив повну оплату за поставлений ТОВ «БІЗКОМ» товар по договору поставки № 24/01/18 від 24.01.2018 р. новому кредитору - ТОВ «ЛАНСІНІ» всього на загальну суму 1045753,02грн.
Таким чином, позивач в повній мірі виконав свої зобов`язання щодо оплати вартості поставленого товару.
Зазначені операції з ТОВ «БІЗКОМ» належним чином відображені у бухгалтерському обліку позивача, що підтверджується оборотно-сальдовими відомостями по рахунках 631, 221.
Як свідчать матеріали справи, придбаний у ТОВ «БІЗКОМ» товар використано позивачем у власній господарській діяльності, а саме: для обслуговування промислового устаткування та обладнання (заміна оливи в редукторах, трансформаторах та ін.), що підтверджується актами списання товарів № 54 від 28.02.2018 р., № 10 від 31.01.2018 р.
На виконання вказаного договору 26.09.2018р. ТОВ «ДЕФОРИС» здійснено поставку товару, а саме: плівка з полімерних матеріалів, виготовлена з ПВХ продуктів поліприєднання (адативної полімеризації) загальною вартістю 1115399,80грн., що підтверджується видатковою накладною №8 від 26.09.2018р. Всього вартість поставленого товару становила 1115399,80грн.
Транспортування товару здійснювалося транспортом позивача, автомобілем МАН АЕ5823 ІМ, що перебуває у його користуванні (копія договору оренди та свідоцтва про реєстрацію т/з містяться в матеріалах справи) із пункту навантаження: м. Одеса, вул. 7-а Пересипська, буд. 5 в пункт розвантаження: м. Дніпро, вул. Моторна, ІД., що підтверджується товарно-транспортною накладною № Р2008 від 26.09.2018 р.
В відомостях про вантаж вказаної товарно-транспортної накладної номенклатура товару збігається з товарами, зазначеними у видатковій накладній №8 від 26.09.2018р.
Відповідно до журналу реєстрації довіреностей за 2018 рік позивачем видано довіреність №1144 від 26.09.2018 року на начальника складу для отримання товарів від ТОВ «ДЕФОРИС».
На підтвердження здійснення оплати за поставлений товар позивачем надано договір про відступлення права вимоги № 1211 від 12.11.2018 р., платіжні доручення № 2056 від 19.11.2018 р. та № 2054 від 19.11.2018 р.
Так, позивач не зміг своєчасно розрахуватися з ТОВ «ДЕФОРИС» за придбаний товар, тож відповідно до п. 4.4 договору поставки № 43 від 27.08.2018 р. у зобов`язанні було змінено кредитора.
12.11.2018 р. між ТОВ «ДЕФОРИС» (первісний кредитор), ТОВ «НВО ЗАВОД ПРИВАТ-КАБЕЛЬ» (боржник) та ТОВ «ЛАНСІНІ» (новий кредитор) було укладено договір № 1211 про відступлення права вимоги.
На виконання умов даного договору позивач на підставі платіжних доручень №2056 від 19.11.2018р. та №2054 від 19.11.2018р. здійснив повну оплату за поставлений ТОВ «ДЕФОРИС» товар по договору поставки № 43 від 27.08.2018 р. новому кредитору -ТОВ «ЛАНСІНІ» всього на загальну суму 1115399,80грн.
Таким чином, позивач в повній мірі виконав свої зобов`язання щодо оплати вартості поставленого товару.
Як свідчать матеріали справи, придбаний у ТОВ «ДЕФОРИС» товар використано позивачем у власній господарській діяльності, а саме: для виробництва готової продукції: провідно-кабельної продукції, а саме використано як ізоляційний матеріал, що підтверджується калькуляціями готової продукції.
Зазначені операції з ТОВ «ДЕФОРИС» належним чином відображені у бухгалтерському обліку позивача, що підтверджується оборотно-сальдовими відомостями по рахунках 201 та 631.
На виконання вказаного договору 22.10.2018р. ТОВ «ЕКСТАЄР» здійснено поставку товару: плівка з полімерних матеріалів, виготовлена з ПВХ продуктів поліприєднання (адативної полімеризації) загальною вартістю 2114225,44грн., що підтверджується видатковою накладною №158 від 22.10.2018р.
Всього вартість поставленого товару становила 2114225,44грн.
Транспортування товару здійснювалося транспортом позивача, автомобілем МАН АЕ5824 ІМ, причіп НОМЕР_2 що перебуває у його користуванні (копія договору оренди та свідоцтва про реєстрацію т/з долучені до матеріалів справи) із пункту навантаження: м. Одеса, вул. Столбова, 28 в пункт розвантаження: м. Дніпро, вул. Моторна, ІД, що підтверджується товарно-транспортною накладною № Р2158 від 22.10.2018р.
В відомостях про вантаж вказаної товарно-транспортної накладної номенклатура товару збігається з товарами, зазначеними у видатковій накладній №158 від 22.10.2018р.
Відповідно до журналу реєстрації довіреностей за 2018 рік позивачем видано довіреність №1217 від 22.10.2018 року на начальника складу для отримання товарів від ТОВ «ЕКСТАЄР».
На підтвердження здійснення оплати за поставлений товар позивачем надано договір про відступлення права вимоги №26/03 від 26.03.2019 р., платіжні доручення № 670 від 25.04.2019 р., № 671 від 25.04.2019 р., № 512 від 02.04.2019 р., № 563 від 11.04.2019 р., № 509 від 05.04.2019 р., № 513 від 05.04.2019 р., № 510 від 05.04.2019 р.
Так, позивач не зміг своєчасно розрахуватися з ТОВ «ЕКСТАЄР» за придбаний товар, тож відповідно до п.4.4 договору поставки № 264 від 24.09.2018 р. у зобов`язанні було змінено кредитора.
26.03.2019р. між ТОВ «ЕКСТАЄР» (первісний кредитор), ТОВ «НВО ЗАВОД ПРИВАТ-КАБЕЛЬ» (боржник) та ТОВ «ДЕНБЕРРІ» (новий кредитор) було укладено договір № 26/03 про відступлення права вимоги.
На виконання умов даного договору позивач на підставі платіжних доручень № 670 від 25.04.2019 р., № 671 від 25.04.2019 р., № 512 від 02.04.2019 р., № 563 від 11.04.2019 р., № 509 від 05.04.2019 р., № 513 від 05.04.2019 р., № 510 від 05.04.2019 р. здійснив повну оплату за поставлений ТОВ «ЕКСТАЄР» товар по договору поставки № 264 від 24.09.2018р. новому кредитору - ТОВ «ДЕНБЕРРІ» всього на загальну суму 2114225,44грн.
Таким чином, позивач в повній мірі виконав свої зобов`язання щодо оплати вартості поставленого товару.
Як свідчать матеріали справи, придбаний у ТОВ «ЕКСТАЄР» товар використано позивачем у власній господарській діяльності, а саме: для виробництва готової продукції: провідно-кабельної продукції (використано як ізоляційний матеріал), що підтверджується калькуляціями готової продукції.
Зазначені операції з ТОВ «ЕКСТАЄР» належним чином відображені у бухгалтерському обліку позивача, що підтверджується оборотно-сальдовими відомостями по рахунках 201 та 631.
На виконання вказаного договору 29.10.2018р. ТОВ «ДАЙВОН ПРО» здійснено поставку товару: плівка ПВХ та плівка на основі з вторинної сировини, загальною вартістю 1504683,24грн., що підтверджується видатковими накладними № РН-0000025 від 29.10.2018 р. та № РН-000008 від 29.10.2018р.
Всього вартість поставленого товару становила 1504683,24грн.
В відомостях про вантаж вказаної товарно-транспортної накладної номенклатура товару збігається з товарами, зазначеними у видаткових накладних № РН-0000025 від 29.10.2018 р. та № РН-000008 від 29.10.2018р.
Відповідно до журналу реєстрації довіреностей за 2018 рік позивачем видано довіреність №1249 від 29.10.2018 року на начальника складу для отримання товарів від ТОВ «ДАЙВОН ПРО».
На підтвердження здійснення оплати за поставлений товар позивачем надано платіжне доручення № 2033 від 16.11.2018 р., згідно з яким підприємство здійснило повну оплату за поставлений ТОВ «ДАЙВОН ПРО» товар по договору поставки № 29/10-18 від 29.10.2018 р. всього на загальну суму: 1504683,24грн.
Таким чином, позивач в повній мірі виконав свої зобов`язання щодо оплати вартості поставленого товару.
Як свідчать матеріали справи, придбаний у ТОВ «ДАЙВОН ПРО» товар використано позивачем у власній господарській діяльності, а саме: для виробництва готової продукції: провідно-кабельної продукції (використано як ізоляційний матеріал), що підтверджується калькуляціями готової продукції.
Зазначені операції з ТОВ «ДАЙВОН ПРО» належним чином відображені у бухгалтерському обліку позивача, що підтверджується оборотно-сальдовими відомостями по рахунках 201 та 631.
За наведених обставин, факт здійснення реальних господарських операцій між позивачем та вищевказаними контрагентами підтверджується відповідними первинними документами, копії яких наявні в матеріалах справи, та які в повній мірі відображають зміст та обсяг цих господарських операцій, а також свідчать про зміни в майновому стані позивача, що відбувалися у зв`язку із здійсненням оплати за отриманий товар.
Вищевказані документи оформлені відповідно до вимог ч.2 ст.9 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність».
По-перше, не є обов`язковою передумовою для визначення контролюючими органами грошових зобов`язань визнання недійсними (у тому числі нікчемними) правочинів, які укладалися за ланцюгом між попередніми посередниками, через ланцюг яких декларувався рух товарів чи послуг, нібито придбаних останнім у такому ланцюгу платником податку. При цьому відносини між учасниками попередніх ланцюгів постачань товарів та послуг не мають безпосереднього впливу на дослідження факту реальності господарської операції, вчиненої між останнім у ланцюгу постачань платником податку та його безпосереднім контрагентом.
Навіть, якщо контрагент (постачальник по ланцюгу) і порушив вимоги податкового законодавства, то це тягне відповідальність та негативні наслідки саме для цієї особи. Зазначена обставина не є підставою для позбавлення платника податку (покупця товарів, робіт, послуг) права на відшкодування ПДВ за правочином з таким контрагентом у разі, якщо платник податку виконав усі передбачені законом умови щодо отримання такого відшкодування, сплатив за виконані послуги і має документальне підтвердження розміру свого податкового кредиту та здійснених витрат.
По-друге, жодною нормою законодавства України не передбачається обов`язку платників податків одержувачів товарів вимагати від контрагентів-постачальників будь-яких відомостей щодо повноти сплати ними податків за окремою операцією придбання товарів, відомостей щодо третіх осіб (постачальників у ланцюгу), перевіряти додержання чи порушення ними законодавчих приписів, а також наявність у цих контрагентів умов для належного здійснення господарської діяльності, оскільки податкове законодавство не ставить в залежність податковий облік певного платника податків від інших осіб, від фактичної сплати контрагентом податку до бюджету, а також від господарських та виробничих можливостей контрагента.
Слід зауважити, що під час проведення господарських операцій платник податків може бути і необізнаним стосовно дійсного стану правосуб`єктності своїх контрагентів і реально отримати від них товар, незважаючи на те, що контрагенти можливо і мають наміри щодо порушення податкового законодавства.
Такий висновок узгоджується із позицією, викладеною у постанові Верховного Суду у справі №К/9901/1349/17.
Посилання контролюючого органу на податкову інформацію, що наявна в інформаційно-аналітичних базах відносно контрагента позивача, як критерій оцінки реальності господарських операцій, є безпідставним оскільки така інформація не ґрунтується на безпосередньому аналізі первинних документів та не є належним доказом в розумінні процесуального Закону.
У свою чергу, статтею 61 Конституції України встановлено індивідуальний характер відповідальності, що виявляється і у персональній відповідальності кожного платника податку за ведення податкового обліку.
Крім того, неприпустимість притягнення до відповідальності одного суб`єкта господарювання за неправомірні дії іншого підтверджується практикою Європейського Суду з прав людини. Так, в пункті 7.1 рішення у справі «Булвес АД проти Болгарії» Європейський Суд з прав людини дійшов такого висновку: «...Суд вважає, що компанія-заявник не повинна нести відповідальність за наслідки невиконання постачальником його обов`язків щодо своєчасного декларування ПДВ і, як наслідок, сплачувати ПДВ повторно разом із пенею. Суд вважає, що такі вимоги прирівнюються до надзвичайного обтяження для компанії-заявника, що порушило справедливий баланс, який повинен був підтримуватися між вимогами загальних інтересів та вимогами захисту права власності».
Вищенаведений висновок Європейський Суд з прав людини повторно підтвердив в рішенні у справі «Бізнес Сепорт Сентре проти Болгарії», у пункті 23 якого зазначено, що у разі виявлення податковими органами невиконання постачальником своїх обов`язків як платника ПДВ, вони могли б розпочати податкову перевірку цього постачальника, з тим щоб стягнути з нього належні платежі та штрафні санкції. Утім, як зазначив Суд, прямого впливу на оподаткування організації-заявника (Бізнес Сепорт Сентре) це не мало б.
Отже, Європейський Суд з прав людини чітко визначає правило індивідуальної відповідальності платника податків. Тобто, добросовісний платник податків не має зазнавати негативних наслідків через порушення законодавства його контрагентом.
Згідно зі ст.ст.46-49 Податкового кодексу України ведення податкового обліку покладено на кожного окремого платника податку, при цьому такий платник податків несе самостійну відповідальність за порушення ведення податкового обліку.
Також суд зазначає, що в матеріалах справи відсутні докази на підтвердження факту розірвання, визнання недійсними чи неукладеними вказаних правочинів. Також відповідачем не було надано належних та допустимих доказів нікчемності означених договорів, фіктивної господарської діяльності контрагентів позивача, безтоварності господарських операцій, відсутності зв`язку укладених угод з господарською діяльністю позивача, притягнення до кримінальної відповідальності посадових осіб вказаних підприємств за ухилення від сплати податків або інші податкові правопорушення, а також, що укладені правочини порушують публічний порядок відповідно до ч.2 ст.228 Цивільного кодексу України.
Необхідними умовами для визнання угоди нікчемною в силу вимог ст.228 Цивільного кодексу України є її укладання з метою, завідомо суперечною інтересам держави і суспільства та наявність умислу хоча б у однієї із сторін щодо настання відповідних протиправних наслідків. При кваліфікації правочину за статтею 228 Цивільного кодексу України має враховуватися вина, яка виражається в намірі порушити публічний порядок сторонами правочину або однією зі сторін. Доказом вини може бути вирок суду, постановлений у кримінальній справі, щодо знищення, пошкодження майна чи незаконного заволодіння ним тощо. Проте, існування відповідних обставин у даній справі податковим органом не доведено.
При цьому, як на час укладення угод між позивачем та його означеними вище контрагентами, так і на час їх виконання, а також на час розгляду справи судом вказані суб`єкти господарювання знаходилися в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, а також є платниками податку на додану вартість, що відповідачем не заперечується.
Виписані цими суб`єктами господарювання податкові накладні на підставі укладених з позивачем договорів оформлені з дотриманням вимог ст.201 Податкового кодексу України та зареєстровані в ЄРПН, що відповідачем не заперечується.
Відповідні податкові зобов`язання та податковий кредит по взаємовідносинам з вказаними контрагентами були задекларовані позивачем у податковій звітності з податку на додану вартість, що відповідачем не заперечується.
Твердження фіскального органу у відзиві на позовну заяву та у акті перевірки про наявність кримінальних проваджень, в яких вищевказані контрагенти позивача є фігурантами, не можуть братись судом до уваги, оскільки в силу статті 62 Конституції України особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду. З огляду на викладене, суд вважає, що окремі документи з матеріалів кримінального провадження за відсутності вироку, що у встановленому законом порядку набрав законної сили, не можуть вважатися доказом, на який податковий орган вправі посилатися в обґрунтування безтоварності (нереальності) операції.
Крім того, перелік матеріалів, які можуть бути використані посадовими особами для висновків за результатами перевірок, визначено пунктами 77.8, 78.7 та 83 ПК України. Окремі документи з матеріалів кримінальних проваджень (за виключенням судових рішень), як-то протоколи допиту учасників кримінального провадження, письмові пояснення осіб, постанови слідчих, клопотання прокурорів, тощо не віднесені до такого переліку. Відповідно до положень КАС України підстави для висновків суду є відомості отримані судом під час судового засідання, і суд не в праві обґрунтовувати свої рішення окремими твердженнями органів досудового слідства.
Як зазначив Верховний Суд у постанові від 27 березня 2018 року у справі №816/809/17 (адміністративне провадження №К/9901/1349/170), сам факт порушення кримінальної справи та отримання свідчень (пояснень) посадових осіб господарюючих суб`єктів, в рамках такої кримінальної справи, не є беззаперечним фактом, що підтверджує відсутність реальних правових наслідків всіх господарських операцій проведених позивачем та його контрагентами.
Необхідно зазначити, що відповідачем не надані документи, які б свідчили про порушення кримінального провадження за фактом фіктивного підприємництва відносно безпосередніх контрагентів позивача, всі вони стосуються або постачальників контрагентів, або порушені відносно контрагентів за нормами іншої статті. Суд зазначає, що саме по собі порушення кримінального провадження без доведеності фіскальним органом, на підставі належних та допустимих доказів здійснення контрагентом протиправної, злочинної діяльності, що спрямована на формування необґрунтованої податкової вигоди, та без доведення обізнаності платника податків про незаконний характер діяльності контрагентів, не може бути належним доказом протиправного формування платником податків даних податкового обліку.
Керуючись ст. ст. 242-246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене до Третього апеляційного адміністративного суду в порядку та у строки, передбачені ст.ст. 295-297 Кодексу адміністративного судочинства України.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи рішення суду оскаржується до Третього апеляційного адміністративного суду через Дніпропетровський окружний адміністративний суд відповідно до підпункту 15.5 пункту 15 Розділу VII Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України.

Повний текст рішення суду складений 25.11.2019р.

Суддя О.М. Турова