Справа № 240/8259/19
Суддя: Охрімчук І.Г.
Дата ухвалення: 2019-11-19 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 240/8259/19 Головуючий у 1-й інстанції: Лавренчук Ольга Володимирівна

Суддя-доповідач: Охрімчук І.Г.

19 листопада 2019 року

м. Вінниця

Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Охрімчук І.Г.

суддів: Капустинського М.М. Смілянця Е. С.

за участю:

секретаря судового засідання: Шпикуляк Ю. В.,

представників сторін

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Міністерства оборони України на рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 10 липня 2019 року (повний текст рішення складено 10.07.2019 року, м. Житомир) у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Міністерства оборони України, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії,

В С Т А Н О В И В :
ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Міністерства оборони України у якому просив:

-визнати протиправним та скасувати рішення Міністерства оборони України про відмову ОСОБА_1 у призначенні одноразової грошової допомоги як інваліду 2 групи із 14.12.2018 внаслідок травми, що пов`язана із виконанням обов`язків військової служби, оформлене протоколом засідання комісії МОУ і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум від 12.04.2019 №46;

- зобов`язати МОУ призначити та виплатити ОСОБА_1 одноразову грошову допомогу, з урахуванням права позивача на отримання одноразової грошової допомоги, як інваліду другої групи внаслідок травми, що пов`язана із виконанням обов`язків військової служби у розмірі 300-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб станом на 01.01.2018 та факту подання позивачем всіх документів, передбачених законодавством відповідно до Порядку №975.

В обґрунтування позову вказав, що оскаржуване рішення є явно незаконним, суперечить вимогам діючого законодавства України, грубо порушує конституційні права. Зазначає, що будь-які обмеження, що визначені п. 4 ст. 16-3 Закону та п. 8 Порядку неможливо застосовувати до спірних правовідносин.

Ухвалою судді Житомирського окружного адміністративного суду від 04.06.2019 відкрито спрощене позовне провадження без повідомлення учасників справи.

Третя особа - ІНФОРМАЦІЯ_1 надіслав письмові пояснення у якому вказано, що позивач скористався правом на отримання коштів у випадку часткової втрати працездатності, отримавши одноразову грошову допомогу, як особа з інвалідністю 3 групи. Вказує, що оскільки позивачу встановлена 2 група інвалідності понад дворічний термін з часу первинного встановлення втрати працездатності, підстав для виплати одноразової грошової допомоги - немає.

Рішенням Житомирського окружного адміністративного суду від 10.07.2019 року позов ОСОБА_1 до Міністерство оборони України - задоволено частково.

Визнано протиправним та скасовано рішення Міністерства оборони України про відмову ОСОБА_1 у призначенні одноразової грошової допомоги як інваліду 2 групи із 14.12.2018 внаслідок травми, що пов`язана із виконанням обов`язків військової служби, оформлене протоколом засідання комісії МОУ і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум №46 від 12.04.2019.

Зобов`язано Міністерство оборони України (проспект Повітрофлотський, 6,Київ 168, 03168, ) вирішити питання щодо призначення та виплати ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) одноразової грошової допомоги, як особі з інвалідністю 2 групи внаслідок травми, так, пов`язаної з виконанням обов`язків військової служби, у розмірі 300-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб, на дату встановлення інвалідності, а саме 14.12.2018, з врахуванням проведених виплат, та факту подання ним усіх документів передбачених законодавством, відповідно до Порядку, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25.12.2013 №975.

В решті позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись із судовим рішенням, Міністерство оборони України звернулося до суду з апеляційною скаргою, в якій просить суд скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нову постанову про відмову у задоволенні позову. Вимоги апеляційної скарги обгрунтовує тим, що у разі зміни групи інвалідності, її причини або ступеня втрати працездатності понад дворічний термін після первинного встановлення інвалідності виплата одноразової грошової допомоги не здійснюється.

Ухвалою Сьомого апеляційного адміністративного суду від 10.10.2019 року відкрито апеляційне провадження, а ухвалою суду від 28.10.2019 року призначено до апеляційного розгляду, керуючись приписами ст.311 Кодексу адміністративного судочинства України в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами,

Позивач та третя особа правом подати відзив на апеляційну скаргу не скористалися, інших заяв чи клопотань суду теж не надали.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, виходячи із наступного.

Судом встановлено, що із 18 липня 2013 року ОСОБА_1 встановлено третю групу інвалідності, травма, так, пов`язана з виконанням обов`язків військової служби. Вказані обставини підтверджуються копією довідки до Акта огляду МСЕК серії 10 ААБ №654945 (а.с. 14). Сторонами не заперечується, що допомога у зв"язку із встановленням третьої групи інвалідності ОСОБА_1 виплачена в сумі 189248,40 грн.

Медико-соціальною експертною комісією позивачу із 14 грудня 2018 року встановлено 2 групу інвалідності, що підтверджується довідкою серії 12 АААБ№101880 (а. с. 4). У зв`язку із зміною групи інвалідності, позивач звернувся до Міністерства оборони через Житомирський обласний військовий комісаріат із заявою та підтверджуючими документами про виплату компенсації відповідно до чинного законодавства по 2 групі інвалідності.

Комісія з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та призначенням компенсаційних сум, прийнято рішення оформлене пунктом 5 протоколу №46 від 12.04.2019, яким відмовлено старшому лейтенанту ОСОБА_1 в призначенні одноразової грошової допомоги, оскільки позивачу змінено групу інвалідності понад дворічний термін після первинного встановлення інвалідності. (а.с. 16)

Вважаючи таку відмову протиправною, а свої права порушеними, позивач звернувся до суду з вказаним позовом.

Задовольняючи позов частково, суд першої інстанції виходив з того, що право особи на одноразову грошову допомогу не може підлягати часовим обмеженням і залежати від того чи пройшов дворічний термін з часу первинного огляду і встановлення інвалідності, оскільки першочергово є встановленим той факт, що особа отримала незворотні негативні зміни стану здоров`я внаслідок перебування на військовій службі. Суд вважає, що позовні вимоги про зобов"язання призначити та виплатити одноразову грошову допомогу є втручанням у дискреційні повноваження відповідача, однак, з метою захисту порушеного права позивача, суд вважає за необхідне вийти за межі позовних вимог та зобов"язати відповідача вирішити питання щодо призначення та виплати ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги, які інваліду 2 групи.

Колегія суддів не погоджується з висновками суду першої інстанції та вважає їх помилковими, з огляду на таке.

Частиною п`ятою статті 17 Конституції України передбачено, що держава забезпечує соціальний захист громадян України, які перебувають на службі у Збройних Силах України та в інших військових формуваннях, а також членів їхніх сімей.

Стаття 46 Конституції України визначає, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Згідно з положеннями статті 41 Закону України від 25.03.1992 №2232-XII "Про військовий обов`язок і військову службу" (далі Закон №2232-XII) виплата одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, та резервістів під час виконання ними обов`язків служби у військовому резерві здійснюється в порядку і на умовах, встановлених Законом України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей".

Відповідно до частини першої статті 16 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин), одноразова грошова допомога у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві (далі - одноразова грошова допомога), - гарантована державою виплата, що здійснюється особам, які згідно з цим Законом мають право на її отримання.

Згідно з п. 4 ч. 2 ст.16 Закону № 2011-XII одноразова грошова допомога призначається і виплачується у разі встановлення військовослужбовцю (крім військовослужбовців строкової служби) інвалідності, що настала внаслідок поранення (контузії, травми або каліцтва), отриманого ним під час виконання обов`язків військової служби або внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням ним обов`язків військової служби, чи встановлення інвалідності особі після її звільнення з військової служби внаслідок причин, зазначених у цьому підпункті.

Відповідно до п. «б» ч. 1 ст. 16-2 Закону № 2011-XII, одноразова грошова допомога призначається і виплачується у розмірі: 400-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на 1 січня календарного року - у разі встановлення військовослужбовцю інвалідності I групи, 300-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на 1 січня календарного року - у разі встановлення військовослужбовцю інвалідності II групи, 250-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на 1 січня календарного року, - у разі встановлення військовослужбовцю інвалідності III групи (підпункт 4 пункту 2 статті 16 цього Закону).

Згідно з ч. 9 ст. 16-3 Закону № 2011-XII, порядок призначення і виплати одноразової грошової допомоги визначається Кабінетом Міністрів України.

Призначення і виплата одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві, урегульовано Порядком № 975.

Відповідно до пункту 2 Порядку № 975 особам, які до набрання чинності Порядком, затвердженим цією постановою, мають право на отримання одноразової грошової допомоги: допомога, що не була призначена, призначається і виплачується в установленому законодавством порядку, що діяло на день виникнення права на отримання такої допомоги.

Предметом спору у цій справі є вимога нарахувати та виплатити одноразову грошову допомогу позивачу як інваліду ІІ групи.

Як слідує з матеріалів справи, згідно з довідкою до акта огляду МСЕК серія 12ААБ № 101880 з 14.12.2018 позивачу встановлено II групу інвалідності з причин: травма, так, пов`язана з виконанням обов`язків військової служби.

Згідно пункту 12 Порядку №975 призначення і виплата одноразової грошової допомоги військовослужбовцям, військовозобов`язаним та резервістам, яких призвано на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві, здійснюється Міноборони, іншими центральними органами виконавчої влади, що здійснюють керівництво військовими формуваннями та правоохоронними органами, та іншими органами державної влади, військовими формуваннями та правоохоронними органами, в яких передбачено проходження військової служби військовослужбовцями, навчальних (або перевірочних) та спеціальних зборів - військовозобов`язаними, проходження служби у військовому резерві - резервістами (далі - розпорядник бюджетних коштів).

Частиною другою пункту 3 Порядку № 975 встановлено, що днем виникнення права на отримання одноразової грошової допомоги є у разі встановлення інвалідності або ступеня втрати працездатності без встановлення інвалідності - дата, що зазначена у довідці медико-соціальної експертної комісії.

Системний аналіз наведених правових норм (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) дає підстави зробити висновок, що у разі встановлення військовослужбовцю (в тому числі і військовослужбовцю строкової служби) більшого відсотка втрати працездатності або у разі встановлення групи інвалідності, яка дає право на отримання одноразової грошової допомоги у більшому розмірі, у нього виникає право на отримання відповідної допомоги, яка виплачується йому з урахуванням виплаченої раніше суми обов`язкового особистого державного страхування або одноразової грошової допомоги.

Аналогічний висновок викладений у постанові Верховного Суду у справі 820/4143/18 від 05.02.2019 року.

Згідно ч.2, 4 ст.16-3 Закону № 2011-XII, у випадках, передбачених підпунктами 4 - 9 пункту 2 статті 16 цього Закону, одноразова грошова допомога призначається і виплачується відповідним військовослужбовцям, військовозобов`язаним або резервістам. Якщо протягом двох років військовослужбовцю, військовозобов`язаному або резервісту після первинного встановлення інвалідності або ступеня втрати працездатності без встановлення інвалідності під час повторного огляду буде встановлено вищу групу інвалідності або більший відсоток втрати працездатності, що дає їм право на отримання одноразової грошової допомоги в більшому розмірі, виплата провадиться з урахуванням раніше виплаченої суми. У разі зміни групи інвалідності, її причини або ступеня втрати працездатності понад дворічний термін після первинного встановлення інвалідності виплата одноразової грошової допомоги у зв`язку із змінами, що відбулися, не здійснюється.

З аналізу наведених норм вбачається, що законодавством України передбачено право військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів на отримання одноразової грошової допомоги в більшому розмірі у випадку встановлення під час повторного огляду згідно з рішенням медико-соціальної експертної комісії вищої групи інвалідності, за умови, що встановлення вищої групи інвалідності відбулось протягом двох років після первинного встановлення інвалідності.

Матеріалами справи підтверджено, що ІІІ групу інвалідності позивачу встановлено з 18.07.2013 за наслідками первинного огляду, в той час, як ІІ групу інвалідності ОСОБА_1 встановлено 14.12.2018 за наслідками повторного огляду, тобто зі сплином передбаченого дворічного строку.

Конституційний Суд України у рішенні від 09.02.1999 у справі № 1-рп/99 зазначив, що за загальновизнаним принципом права закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі. Цей принцип, закріплений у частині першій статті 58 Конституції України, за якою дію нормативно-правового акта в часі треба розуміти так, що вона починається з моменту набрання цим актом чинності і припиняється з втратою ним чинності, тобто до події, факту застосовується той закон або інший нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце.

Слід зазначити, що 01.01.2017 набрав чинності Закон України від 06.12.2016 № 1774-VІІІ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України», яким було доповнено ч.4 ст.16-3 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» абзацом 2, відповідно до якого у разі зміни групи інвалідності, її причини або ступеня втрати працездатності понад дворічний термін після первинного встановлення інвалідності виплата одноразової грошової допомоги у зв`язку зі змінами, що відбулися, не здійснюється.

Крім того, суд апеляційної інстанції зазначає, що встановлення інвалідності позивачу відбулося за наступною хронологією: 18.07.2013-III група інвалідності, 14.12.2018-II група інвалідності.

За змістом ч. 1 ст. 16 Закону №2011-ХІІ, одноразова грошова допомога у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві (далі - одноразова грошова допомога), - гарантована державою виплата, що здійснюється особам, які згідно з цим Законом мають право на її отримання.

Позивач звертався за вказаною допомогою у зв`язку із зміною групи інвалідності 14.12.2018 року.

Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України" від 06.12.2016 №1774 - VIII внесено зміни до пункту 4 ст. 16-3 Закону №2011-ХІІ, доповнивши його абзацом другим наступного змісту: "У разі зміни групи інвалідності, її причини або ступеня втрати працездатності понад дворічний термін після первинного встановлення інвалідності виплата одноразової грошової допомоги у зв`язку із змінами, що відбулися, не здійснюється". Дана норма набула чинності з 01.01.2017.

Конституційний Суд України у рішенні від 09.02.199 №1-рп/99 визначив, що дію нормативно-правового акта в часі треба розуміти так, що вона починається з моменту набрання цим актом чинності і припиняється з втратою ним чинності, тобто до події, факту застосовується той закон або інший нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце.

Згідно з положенням статті 16-3 Закону №2011-ХІІ юридичним фактом, з яким законодавець пов`язує виникнення у особи права на отримання одноразової грошової допомоги є факт встановлення військовослужбовцю, військовозобов`язаному або резервісту під час повторного огляду вищої групи інвалідності або більшого відсотку втрати працездатності, яке відбулося 14.12.2018, отже до правовідносин з приводу визначення права позивача на одноразову грошову допомогу у зв`язку із встановленням II групи інвалідності підлягають застосуванню ті нормативно-правові акти, які були чинними 14.12.2018.

В даному випадку, такими нормативно-правовими актами є Порядок №975 та Закон №2011-ХІІ в редакціях що були чинними на момент встановлення позивачу II групи інвалідності.

При цьому, згідно з положеннями статті 16-3 Закону №2011-ХІІ та пункту 8 Порядку №975 обов`язковою умовою для отримання особою права на отримання одноразової грошової допомоги є встановлення такій особі вищої групи інвалідності або більшого відсотку втрати працездатності протягом 2-х років після первинного встановлення інвалідності або ступеня втрати працездатності без встановлення інвалідності.

Таким чином, законодавством України передбачено право військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів на отримання одноразової грошової допомоги в більшому розмірі у випадку встановлення під час повторного огляду згідно з рішенням медико-соціальної експертної комісії вищої групи інвалідності або більший відсоток втрати працездатності, за умови, що встановлення вищої групи інвалідності або більший відсоток втрати працездатності, відбулось протягом 2-х років після первинного встановлення інвалідності або ступеня втрати працездатності без встановлення інвалідності. Враховуючи висновки Верховного Суду щодо застосування норм права, викладених в постанові від 30.01.2019 по справі №810/1675/17, до спірних правовідносин підлягає застосуванню саме абзац другий пункту 4 ст. 16-3 Закону №2011-ХІІ.

У вищевказаній постанові Верховним Судом зазначено, що при розбіжності між загальним і спеціальним нормативно-правовим актом перевага надається спеціальному. При цьому, загальні норми можуть застосуватися субсидіарно ,тобто в тих випадках, коли спірні правовідносини не врегульовані нормами спеціального законодавства або врегульовані не повністю. Можливість субсидіарно застосування загальних правових норм до відносин публічної служби як правило закріплена у спеціальному законі, що регулює такий вид публічної служби. Подібна законодавча техніка спрямована на усунення прогалин у правовому регулюванні.

В іншій частині рішення суду не оскаржується, тому не є предметом апеляційного розгляду.

Суд також враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у касаційному провадженні), сформовану, зокрема у справах "Салов проти України" (заява № 65518/01; від 6 вересня 2005 року; пункт 89), "Проніна проти України" (Заява № 63566/00; 18 липня 2006 року; пункт 23) та "Серявін та інші проти України" (заява N 4909/04; від 10 лютого 2010 року; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (Ruiz Torija v.Spain) серія A. 303-A; 09 грудня 1994 року, пункт 29).

Частиною першою та другою статті 77 КАС України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Враховуючи вище викладені обставини, колегія суддів приходить до висновку, що доводи апеляційної скарги підтверджують порушення судом першої інстанції норм матеріального права та недотримання норм процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи, а тому рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з прийняттям нової постанови про відмову у задоволенні позову.

У силу п.2 ч.1 ст.315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення.

Згідно зі ст.317 КАС України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

З огляду на викладені обставини справи, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про те, що судом першої інстанції ухвалено рішення з порушенням норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи і є підставою для скасування рішення суду першої інстанції з прийняттям нової постанови про відмову у задоволенні позову.

Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 310, 315, 317, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В:
Апеляційну скаргу Міністерства оборони України задовольнити повністю.

Рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 10 липня 2019 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Міністерства оборони України, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії - скасувати.

Прийняти нову постанову.

У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до Міністерства оборони України, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії - відмовити.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку згідно зі ст.ст.328, 329 КАС України.

Постанова суду складена в повному обсязі 25 листопада 2019 року.

Головуючий Охрімчук І.Г.

Судді Капустинський М.М. Смілянець Е. С.