Справа № 826/5688/18
Суддя: Кузьменко В.А.
Дата ухвалення: 2019-11-14 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

місто Київ

14 листопада 2019 року справа №826/5688/18

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі судді Кузьменка В.А., розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу

за позовомОСОБА_1 (далі по тексту - позивач, ОСОБА_1 )
доГоловного управління ДФС у м. Києві (далі по тексту - відповідач, ГУ ДФС)
провизнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення від 15 січня 2018 року №

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до Окружного адміністративного суду міста Києва, оскільки вважає протиправним оскаржуване податкове повідомлення-рішення у зв`язку зі своєчасною сплатою узгоджених грошових зобов`язань та відсутністю податкового боргу, що підтверджується відповідними судовими рішеннями.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 12 квітня 2018 року позовну заяву залишено без руху з наданням позивачу строку на усунення недоліків.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 20 квітня 2018 року відкрито провадження в адміністративній справі №826/5688/18 в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін та проведення судового засідання.

Відповідачем надано відзив на позовну заяву, в яких зазначено про незгоду із заявленими позовними вимогами, оскільки оскаржуване податкове повідомлення-рішення прийняте у відповідності до норм податкового законодавства за результатами проведеної камеральної перевірки, якою встановлено порушення позивачем граничного терміну сплати самостійно визначеної суми податку на доходи фізичних осіб.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 16 травня 2018 року за клопотанням позивача адміністративну справу №826/5688/18 призначено до розгляду у судовому засіданні.

У судовому засіданні 13 вересня 2018 року позивач та представник позивача позовні вимоги підтримали у повному обсязі, просили суд задовольнити позовні вимоги, представник відповідача проти позову заперечив; на підставі частини дев`ятої статті 205 Кодексу адміністративного судочинства України суд завершив розгляд справи у порядку письмового провадження.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Окружний адміністративний суд міста Києва звертає увагу на наступне.

Відповідно до податкового повідомлення-рішення ГУ ДФС від 15 січня 2018 року № згідно з пунктом 57.1 статті 57 та на підставі статті 126 Податкового кодексу України, за затримку на 41-361 календарних дні сплати фізичною особою грошового зобов`язання у сумі 342 692,25 грн. ОСОБА_1 зобов`язано сплатити штраф у розмірі 20% у сумі 68 537,46 грн.

У вказаному податковому повідомленні-рішенні зазначено, що воно прийняте на підставі акта від 20 грудня 2017 року №6492/26-15-13-02-11/ , яким встановлено порушення строку сплати грошового зобов`язання з податку на доходи фізичних осіб, що сплачується особами за результатами річного декларування.

Відповідно до розрахунку штрафних санкцій за прострочення строків сплати узгодженого податкового зобов`язання з податку на доходи фізичних осіб, які займаються професійною діяльністю, що сплачується фізичними особами за результатами річного декларування штрафні санкції у розмірі 20% нараховано позивачу у зв`язку з несвоєчасною сплатою боргу у сумі 30 773,40 грн. згідно декларації від 08 лютого 2016 року №4 (дата виникнення боргу - 20 лютого 2016 року, дата сплати - 14 лютого 2017 року, кількість днів затримки - 361); у сумі 1 513,80 грн. згідно декларації від 06 квітня 2016 року № (дата виникнення боргу - 07 квітня 2016 року, дата сплати - 16 лютого 2017 року, кількість днів затримки - 316); у сумі 6 302,20 грн. згідно декларації від 06 квітня 2016 року № (дата виникнення боргу - 07 квітня 2016 року, дата сплати - 14 лютого 2017 року, кількість днів затримки - 314); у сумі 100 000,00 грн. згідно декларації від 08 лютого 2016 року №4 (дата виникнення боргу - 20 лютого 2016 року, дата сплати - 18 липня 2016 року, кількість днів затримки - 150); у сумі 25 000,00 грн. згідно декларації від 08 лютого 2016 року №4 (дата виникнення боргу - 20 лютого 2016 року, дата сплати - 18 липня 2016 року, кількість днів затримки - 150); у сумі 149 000,00 грн. згідно декларації від 08 лютого 2016 року №4 (дата виникнення боргу - 20 лютого 2016 року, дата сплати - 18 липня 2016 року, кількість днів затримки - 150); у сумі 1 000,00 грн. згідно декларації від 08 лютого 2016 року №4 (дата виникнення боргу - 20 лютого 2016 року, дата сплати - 14 липня 2016 року, кількість днів затримки - 146); у сумі 1 000,85 грн. згідно декларації від 08 лютого 2016 року №4 (дата виникнення боргу - 20 лютого 2016 року, дата сплати - 14 липня 2016 року, кількість днів затримки - 146); у сумі 28 102,00 грн. згідно декларації від 08 лютого 2016 року №4 (дата виникнення боргу - 20 лютого 2016 року, дата сплати - 31 березня 2016 року, кількість днів затримки - 41).

Тобто, позивачу нараховано штрафні санкції за несвоєчасну сплату узгоджених грошових зобов`язань гідно самостійно поданих декларації від 08 лютого 2016 року №4 у розмірі 334 876,25 грн. (дата виникнення боргу - 20 лютого 2016 року) та згідно декларації від 06 квітня 2016 року № у розмірі 7 816,00 грн. (дата виникнення боргу - 07 квітня 2016 року).

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, що виникли між сторонами, суд вважає за необхідне зазначити наступне.

Відповідно до підпункту 16.1.4 пункту 16.1 статті 16 Податкового кодексу України платник податків зобов`язаний сплачувати податки та збори в строки та у розмірах, встановлених цим Кодексом та законами з питань митної справи.

Пунктом 36.1 статті 36 Податкового кодексу України передбачено, що податковим обов`язком визнається обов`язок платника податку обчислити, задекларувати та/або сплатити суму податку та збору в порядку і строки, визначені цим Кодексом, законами з питань митної справи.

При цьому, податковий обов`язок виникає у платника за кожним податком та збором. Відповідальність за невиконання або неналежне виконання податкового обов`язку несе платник податків, крім випадків, визначених цим Кодексом або законами з питань митної справи.

Згідно з пунктом 54.1 статті 54 Податкового кодексу України платник податків самостійно обчислює суму податкового та/або грошового зобов`язання та/або пені, яку зазначає у податковій (митній) декларації або уточнюючому розрахунку, що подається контролюючому органу у строки, встановлені цим Кодексом. Така сума грошового зобов`язання та/або пені вважається узгодженою.

Крім того, відповідно до пункту 50.1 статті 50 Податкового кодексу України у разі якщо у майбутніх податкових періодах (з урахуванням строків давності, визначених статтею 102 цього Кодексу) платник податків самостійно (у тому числі за результатами електронної перевірки) виявляє помилки, що містяться у раніше поданій ним податковій декларації (крім обмежень, визначених цією статтею), він зобов`язаний надіслати уточнюючий розрахунок до такої податкової декларації за формою чинного на час подання уточнюючого розрахунку.

Положеннями пунктів 49.1 та 49.2 статті 49 Податкового кодексу України визначено, що податкова декларація подається за звітний період в установлені цим Кодексом строки контролюючому органу, в якому перебуває на обліку платник податків.

Платник податків зобов`язаний за кожний встановлений цим Кодексом звітний період, в якому виникають об`єкти оподаткування, або у разі наявності показників, які підлягають декларуванню, відповідно до вимог цього Кодексу подавати податкові декларації щодо кожного окремого податку, платником якого він є. Цей абзац застосовується до всіх платників податків, в тому числі платників, які перебувають на спрощеній системі оподаткування обліку та звітності.

Відповідно до пункту 57.1 статті 57 Податкового кодексу України платник податків зобов`язаний самостійно сплатити суму податкового зобов`язання, зазначену у поданій ним податковій декларації, протягом 10 календарних днів, що настають за останнім днем відповідного граничного строку, передбаченого цим Кодексом для подання податкової декларації, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно з пунктами 179.1, 179.2, 179.7 статті 179 Податкового кодексу України платник податку зобов`язаний подавати річну декларацію про майновий стан і доходи (податкову декларацію) відповідно до цього Кодексу.

Відповідно до цього розділу обов`язок платника податку щодо подання податкової декларації вважається виконаним і податкова декларація не подається, якщо такий платник податку отримував доходи: від податкових агентів, які згідно з цим розділом не включаються до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу; виключно від податкових агентів незалежно від виду та розміру нарахованого (виплаченого, наданого) доходу, крім випадків, прямо передбачених цим розділом; від операцій продажу (обміну) майна, дарування, при нотаріальному посвідченні договорів за якими був сплачений податок відповідно до цього розділу; у вигляді об`єктів спадщини, які відповідно до цього розділу оподатковуються за нульовою ставкою податку та/або з яких сплачено податок відповідно до пункту 174.3 статті 174 цього Кодексу.

Фізична особа зобов`язана самостійно до 1 серпня року, що настає за звітним, сплатити суму податкового зобов`язання, зазначену в поданій нею податковій декларації.

У відповідності до підпунктів 49.18.4, 49.18.5 пункту 49.18 статті 49 Податкового кодексу України, податкові декларації, крім випадків, передбачених цим Кодексом, подаються за базовий звітний (податковий) період, що дорівнює календарному року для платників податку на доходи фізичних осіб - до 1 травня року, що настає за звітним, крім випадків, передбачених розділом IV цього Кодексу.

Податкові декларації, крім випадків, передбачених цим Кодексом, подаються за базовий звітний (податковий) період, що дорівнює календарному року для платників податку на доходи фізичних осіб-підприємців - протягом 40 календарних днів, що настають за останнім календарним днем звітного (податкового) року.

На підставі пункту 177.11 статті 177 Податкового кодексу України фізичні особи-підприємці подають річну податкову декларацію у строк, визначений підпунктом 49.18.5 пункту 49.18 статті 49 цього Кодексу, в якій поряд з доходами від підприємницької діяльності мають зазначатися інші доходи з джерел їх походження з України та іноземні доходи.

При цьому, відповідно до пункту 177.6 статті 177 Податкового кодексу України, у разі якщо фізична особа-підприємець отримує інші доходи, ніж від провадження підприємницької діяльності, у межах обраних ним видів такої діяльності, такі доходи оподатковуються за загальними правилами, встановленими цим Кодексом для платників податку-фізичних осіб.

Аналіз зазначених норм дає підстави вважати, що особа, яка зареєстрована як фізична особа-підприємець зобов`язана декларувати як доходи отримані за результатами господарської діяльності, так і інші доходи, що не пов`язані з такою діяльністю. При цьому, Податковим кодексом України розмежовано строки сплати податку на доходи фізичних осіб отриманих платником - фізичною особою та платником - фізичною особою-підприємцем.

Так, податок з доходів фізичних осіб з доходів отриманих від здійснення підприємницької діяльності підлягає сплаті у строки визначені пунктом 57.1 статті 57 Податкового кодексу України, натомість податок з доходів, які не пов`язані з підприємницькою діяльністю особи підлягає сплаті у строки визначені пунктом 179.7 статті 179 Податкового кодексу України.

Відповідно до статті 72 Кодексу адміністративного судочинства України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Частиною другою статті 74 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Проте, відповідачем не надано суду будь-яких доказів на підтвердження доводів щодо несвоєчасної сплати узгодженої суми грошового зобов`язання протягом строків, визначених Податковим кодексом України, у тому числі доказів правомірності зазначення граничних строків сплати податку з доходів, які не пов`язані з підприємницькою діяльністю особи відповідно до пункту 57.1 статті 57 Податкового кодексу України, а не відповідно до пункту 179.7 статті 179 Податкового кодексу України. Крім того, матеріали справи не містять доказів правомірності зарахування сплаченої позивачем суми податку з доходів фізичних осіб, граничний строк сплати якого - 19 лютого 2016 року, в рахунок погашення пені за минулий період.

В свою чергу, матеріалами справи підтверджено, що позивачем 08 лютого 2016 року подано податкову декларацію про майновий стан і доходи, та 04 березня 2016 року надіслано засобами поштового зв`язку уточнюючу податкову декларацію про майновий стан і доходи, в яких позивачем самостійно визначено суму податкового зобов`язання 443 044,34 грн., з яких 37 444,91 грн. - податок на доходи фізичних осіб-підприємців від господарської діяльності, який підлягає сплаті відповідно до вимог пункту 57.1 статті 57 Податкового кодексу України до 19 лютого 2016 року та 404 990,44 грн. - податок на доходи фізичних осіб, який відповідно до вимог пункту 179.7 статті 179 Податкового кодексу України підлягає сплаті до 01 серпня 2016 року.

На підтвердження своєчасної сплати суми податку з доходів фізичних осіб, граничний строк сплати якого - 19 лютого 2016 року, позивачем надано копії платіжних доручень від 19 лютого 2016 року №9372-6 на суму 112 117,05 грн., №123 на суму 37 444,91 грн. на загальну суму 149 561,96 грн.; на підтвердження своєчасної сплати суми податку з доходів фізичних осіб, граничний строк сплати якого - 01 серпня 2016 року, позивачем надано копії платіжних доручень від 18 липня 2016 року №39 на суму 100 000,00 грн., від 14 липня 2016 року №38 на суму 100,85 грн., від 14 липня 2016 року №В881024656 на суму 1 000,00 грн., від 02 липня 2015 року №61 на суму 3071,00 грн., від 08 грудня 2015 року №104 на суму 25 031,00 грн., від 18 липня 2016 року №В881061933 на суму 25 000,00 грн., від 18 липня 2016 року №В881036471 на суму 149 000,00 грн., що також підтверджено наявними в матеріалах справи копіями інтегрованих карток платника податку позивача за відповідні періоди шляхом відображення в них, як зарахування суми сплати податків і зборів.

З наявної в матеріалах справи інтегрованої картки позивача за період з 31 грудня 2015 року по 31 грудня 2016 року вбачається про наявність станом на 31 грудня 2015 року залишку несплаченої пені у розмірі 56 517,92 грн., яка була списана відповідачем 19 лютого 2016 року після сплати позивачем суми податку з доходів фізичних осіб.

Постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 12 грудня 2018 року у справі №826/13133/16 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Державної податкової інспекції у Шевченківському районі Головного управління ДФС у м. Києві про визнання протиправними дій та бездіяльності, зобов`язання вчинити дії, апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено, постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 20 червня 2017 року скасовано та прийнято нову постанову, якою адміністративний позов ОСОБА_1 до ДПІ у Шевченківському районі ГУ ДФС у м. Києві про визнання протиправними дій та бездіяльності, зобов`язання вчинити дії задоволено: визнано протиправними дії ДПІ у Шевченківському районі ГУ ДФС у м. Києві по розподілу сплачених ОСОБА_1 платіжними дорученнями від 19 лютого 2016 року податкових зобов`язань з оплати податку на доходи фізичної особи у розмірі 149 561,96 грн. на погашення податкового боргу, штрафних санкцій та пені у розмірі 56 517,92 грн.; визнано протиправною бездіяльність ДПІ у Шевченківському районі ГУ ДФС у м. Києві щодо проведення зворотного віднесення протиправно списаних в оплату податкового боргу, штрафних санкцій та пені у розмірі 56 517,92 грн. у рахунок сплати ОСОБА_1 податку на доходи фізичних осіб за 2015 рік, визначеного за результатами річного декларування; зобов`язано ДПІ у Шевченківському районі ГУ ДФС у м. Києві внести зміни до інтегрованих карток платника податків ОСОБА_1 шляхом зворотного віднесення протиправно списаних в оплату податкового боргу, штрафних санкцій та пені коштів у розмірі 56 517,92 грн. у рахунок сплати податку на доходи фізичних осіб за 2015 рік, визначеного за результатами річного декларування; зобов`язано ДПІ у Шевченківському районі ГУ ДФС у м. Києві внести зміни до інтегрованих карток платника податків ОСОБА_1 шляхом зміни статусу повідомлення-рішення ДПІ у Шевченківському районі від 17 березня 2016 року № про застосування до позивача, як платника податків фізичної особи-підприємця, штрафних санкцій у розмірі 74 445,36 грн. за порушення строку сплати грошового зобов`язання з податку на доходи фізичних осіб статус "Скасовується в адміністративному порядку".

Тобто, оскільки зазначена в інтегрованій картці позивача за період з 31 грудня 2015 року по 31 грудня 2016 року станом на 31 грудня 2015 року сума несплаченої пені у розмірі 56 517,92 грн., скасована судовим рішенням, яке набрало законної сили, суд вважає, що позивачем своєчасно та в повному обсязі сплачено самостійно визначену суму податку з доходів фізичних осіб у лютому 2016 року.

При цьому, як вбачається з розрахунку штрафних санкцій, граничним строком сплати за декларацією від 08 лютого 2016 року №4 відповідачем зазначено 20 лютого 2016 року, за декларацією від 06 квітня 2016 року № - 07 квітня 2016 року.

Тобто, відповідачем в порушення вимог Податкового кодексу України не розмежовано за видами доходу загальну суму доходів за 2015 рік, щодо яких встановлено різні граничні строки сплати, з урахуванням чого суд вважає, що позивачем своєчасно та у повному обсязі сплачено узгоджену суму податку з доходів фізичних осіб, нарахованих самостійно на підставі пункту 179.7 статті 179 Податкового кодексу України та сплачено у визначений нормами Податкового кодексу України строк - до 01 серпня 2016 року.

Враховуючи необґрунтованість доводів відповідача та не надання відповідачем доказів, які б підтверджували виявлені порушення, суд приходить до висновку, що податкове повідомлення-рішення ГУ ДФС від 15 січня 2018 року № є протиправним та підлягає скасуванню.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною другою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно з частиною першою статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Відповідно до частини другої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

На думку Окружного адміністративного суду міста Києва, відповідачем не доведено правомірність оскаржуваного податкового повідомлення-рішення з урахуванням вимог, встановлених частиною другою статті 19 Конституції України та частиною другою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, а тому, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень законодавства України та доказів, наявних у матеріалах справи, адміністративний позов ОСОБА_1 підлягає задоволенню.

Згідно з частиною першою статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Таким чином, на користь позивача належить стягнути сплачений ним судовий збір у розмірі 704,80 грн. за рахунок бюджетних асигнувань ГУ ДФС у м. Києві.

Враховуючи викладене, керуючись статтями 72-77, 241-246 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

В И Р І Ш И В:

1. Адміністративний позов ОСОБА_1 задовольнити повністю.

2. Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління ДФС у м. Києві від 15 січня 2018 року №

3. Стягнути на користь ОСОБА_1 понесені ним витрати по сплаті судового збору у 704,80 грн. (сімсот чотири гривні вісімдесят копійок) за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДФС у м. Києві.

Згідно з частиною першою статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Відповідно до частини другої статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України у разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Частина перша статті 295 Кодексу адміністративного судочинства України встановлює, що апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів, а на ухвалу суду - протягом п`ятнадцяти днів з дня його (її) проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення (ухвали) суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Відповідно до підпункту 15.5 пункту 15 розділу VII "Перехідні положення" Кодексу адміністративного судочинства України до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ; реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 );

Головне управління ДФС у м. Києві (04116, м. Київ, вул. Шолуденка, 33/19; ідентифікаційний код 39439980).

Суддя В.А . Кузьменко Кузьменко