Справа № 420/6336/19
Суддя: Завальнюк І. В.
Дата ухвалення: 2019-11-26 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 420/6336/19
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 листопада 2019 року м. Одеса

Одеський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді - Завальнюка І.В. розглянувши в порядку письмового провадження справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області про визнання протиправними дій, зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

В інтересах ОСОБА_1 до Одеського окружного адміністративного суду звернувся ОСОБА_2 із адміністративним позовом, в якому просить визнати протиправними відмови відповідача у розгляді заяви позивачки про призначення пенсії від 05.06.2019 та від 23.07.2009; зобов`язати відповідача розглянути відповідну заяву позивачки від 30.05.2019 та прийняти рішення про призначення виплати пенсії відповідно до вимог Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначила, що вона є громадянкою України, має трудовий стаж 26 років та досягла пенсійного віку. У 1998 р. позивачка виїхала до Ізраїлю на постійне місце проживання, де була прийнята на консульський облік в відділі посольства України у Ізраїлі. 30.05.2019 уповноважений представник ОСОБА_1 звернувся в її інтересах до органів ПФУ із заявою про призначення пенсії та відповідним пакетом документів, додавши додаткові документи 04.06.2019 та 16.07.2019. Однак рішенням від 23.07.2019 № 3065 Центральним ОУПФУ в м. Одесі відмовлено у розгляді вищезазначеної заяви з підстав, які позивач вважає необґрунтованими та неправомірними. Зокрема, ОСОБА_1 зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , Ізраїль , що не відповідає вимогами п.п. 1.1 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», затвердженого постановою ПФУ від 25.11.2005 № 22-1. Крім того, для цілей прийняття документа, складеного в Державі Ізраїль та звільнення його від процедури консульської легалізації, він повинен містити апостиль або бути скріпленим апостилем. За наказом Міністерства закордонних справ України, Міністерства освіти і науки України, Міністерства юстиції України від 05.12.2003 № 237/803/151/5 розмноження та копіювання (фотокопіювання) апостилю не дозволяється. Оскільки до заяви від 21.03.2019 додана довіреність від імені ОСОБА_1 на ім`я ОСОБА_2, яка була нотаріально засвідчена ОСОБА_2 на власне ім`я для представництва її інтересів, у відділу відсутні законні підстави для розгляду та прийняття рішення по суті заяви гр. ОСОБА_1 від 21.03.2019. Представник позивача наполягає, що ОСОБА_1 досягла пенсійного віку та має всі законні підстави для призначення пенсії, зокрема страховий стаж понад 26 років в Україні. Законодавство України не містить вимог, згідно яких громадянам України, що виїхали на постійні місце проживання, не призначаються пенсії, і позивачка має безспірне право на пенсію. Також позивачкою дотримано процедуру: сама заява відповідає формі, встановленій Додатком 2 Порядку № 22-1; підпис заявника належить позивачці та її особа була встановлена та засвідчена нотаріусом в Державі Ізраїль, підпис та повноваження якого в свою чергу підтвердженні печаткою апостиль; заява подана уповноваженим представником і відповідачу було надано оригінал довіреності, яка засвідчена належним чином. До заяви також було надано документ, який засвідчує особу позивачки, виданий Державою Ізраїль, що узгоджується з вимогами Порядку № 22-1.

Ухвалою судді від 01.11.2019 відкрито провадження у справі та постановлено розглядати справу за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).

20.11.2019 до суду від ГУ ПФУ в Одеській області надійшов відзив на позов, відповідно до якого відповідач позовні вимоги не визнав у повному обсязі, в задоволенні позову просив відмовити, зазначивши, що довіреність, яка видана від імені ОСОБА_1 на ім`я ОСОБА_2, була ним же особисто нотаріально засвідчена на власне ім`я для представництва інтересів ОСОБА_1 . Також при зверненні не надано паспорт громадянина України або посвідку на постійне проживання в Україні, а тому відсутні підстави для призначення пенсії за віком позивачці. Отже для призначення пенсії за віком позивачці необхідно надати документ, що підтверджує громадянство України та постійне місце проживання.

20.11.2019 та 25.11.2019 до суду від представника позивачки надійшли відповіді на відзив.

Згідно ст. 263 КАС України справа розглянута в порядку письмового провадження.

Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку про необґрунтованість адміністративного позову та відсутність підстав для його задоволення.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженка Федеративної Республіки Німеччина, 18.06.1998 отримала дозвіл на виїзд на постійне місце проживання до Держави Ізраїль та була документована паспортом громадянки України для виїзду за кордон серії НОМЕР_1 , виданий 09.09.1998, терміном дії до 03.09.2008.

Згідно з листом ГУ ДМС в Одеській області від 14.05.2019 № 5100.4.5-8878/51.1-19 від 14.05.2019 ОСОБА_1 відповідно до ч. 1 ст. 3 Закону України «Про громадянство України» є громадянкою України; інформації щодо її виходу з громадянства України немає.

21.03.2019 ОСОБА_1 заповнила заяву про призначення/перерахунок пенсії до уповноваженого органу Пенсійного фонду України, в якій вона просила призначити їй пенсію за віком. Вказана заява, що міститься в матеріалах справи, є апостильованою та в ній зазначено власну адресу проживання та місце реєстрації ОСОБА_1 : АДРЕСА_3 .

Меламед В. на підставі довіреності звернувся в інтересах ОСОБА_1 до органів Пенсійного фонду України в Одеській області із заявою з питань її пенсійного забезпечення.

При цьому у позовній заяві представник позивача зазначає, що до заяви було надано: посвідчена нотаріально та апостильована заява ОСОБА_1 про призначення пенсії від 21.03.2019; копія ізраїльського посвідчення особи; копія довіреності від 21.03.2019; копія трудової книжки; копія картки платника податків; довідка КУ «Міська клінічна інфекційна лікарня» від 03.07.2019 № 05.50/89; довідка департаменту охорони здоров`я ОМР про заробітну плату; копія свідоцтва про шлюб; копія паспорту громадянин України для виїзду за кордон.

За підсумками розгляду заяви від 21.03.2019 (зареєстровано 12.07.2019 № 3065) та доданих до неї документів рішенням Центрального відділу з питань призначення, перерахунку та виплати пенсій Центрального ОУПФУ в м. Одесі в розгляді заяви від 21.03.2019 щодо призначення ОСОБА_1 пенсії відмовлено.

Зокрема, ОСОБА_1 зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , що не відповідає вимогами п.п. 1.1 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», затвердженого постановою ПФУ від 25.11.2005 № 22-1.

Крім того, для цілей прийняття документа, складеного в Державі Ізраїль та звільнення його від процедури консульської легалізації, він повинен містити апостиль або бути скріпленим апостилем. За наказом Міністерства закордонних справ України, Міністерства освіти і науки України, Міністерства юстиції України від 05.12.2003 № 237/803/151/5 розмноження та копіювання (фотокопіювання) апостилю не дозволяється.

Оскільки до заяви від 21.03.2019 додана довіреність від імені ОСОБА_1 на ім`я Меламеда В., яка була нотаріально засвідчена ОСОБА_2 на власне ім`я для представництва її інтересів, у відділу відсутні законні підстави для розгляду та прийняття рішення по суті заяви гр. ОСОБА_1 від 21.03.2019.

Крім того, листом від 05.06.2019 № 347/5-11 ГУ ПФУ в Одеській області повідомлено ОСОБА_2 про те, що його звернення від 27.05.2019 б/н (зареєстровано № 30.05.2019 № 347/Г-11) залишено без задоволення, оскільки підписано ОСОБА_7 ; додана довіреність від імені ОСОБА_1 на ім`я ОСОБА_2 , яка була нотаріально засвідчена Меламедом В. на власне ім`я для представництва її інтересів; незасвідчена копія паспорта ОСОБА_1 від 03.09.1998 № НОМЕР_3, свідчить про закінчення терміну його дії 03.09.2008.

Оцінивши належність, допустимість, достовірність наданих сторонами доказів, а також достатність та взаємний зв`язок у їх сукупності, суд вважає рішення територіального управління Пенсійного фонду України правомірним, а позовні вимоги не підлягаючими задоволенню у зв`язку з наступним.

Відповідно до ст. 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними.

Відповідно до п.1 ч.1 ст. 8 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» право на отримання пенсій із солідарної системи мають громадяни України, які застраховані згідно із цим Законом та досягли встановленого цим Законом пенсійного віку чи визнані особами з інвалідністю в установленому законодавством порядку і мають необхідний для призначення відповідного виду пенсії страховий стаж, а в разі смерті цих осіб - члени їхніх сімей, зазначені у статті 36 цього Закону, та інші особи, передбачені цим Законом.

Статтею 5 Закону України «Про громадянство України» встановлено, що документами, які підтверджують громадянство України, зокрема, є паспорт громадянина України та паспорт громадянина України для виїзду за кордон.

Відповідно до ч. 4 ст. 8 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" іноземці та особи без громадянства, які перебувають в Україні на законних підставах, мають право на отримання пенсійних виплат і соціальних послуг із системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування нарівні з громадянами України на умовах та в порядку, передбачених цим Законом, якщо інше не передбачено міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Згідно з ч. 1 ст. 44 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» заява про призначення (перерахунок) пенсії та необхідні документи подаються до територіального органу Пенсійного фонду або до уповноваженого ним органу чи уповноваженій особі в порядку, визначеному правлінням Пенсійного фонду за погодженням із центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сферах трудових відносин, соціального захисту населення, особисто або через представника, який діє на підставі виданої йому довіреності, посвідченої нотаріально.

Постановою правління Пенсійного фонду України, який є центральним органом виконавчої влади, 25 листопада 2005 року за № 22-1 затверджений Порядок подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", зареєстрований в Міністерстві юстиції України 27 грудня 2005 року за № 1566/11846.

Згідно з пунктом 2.9 цього Порядку особа, яка звертається за пенсією (незалежно від виду пенсії), повинна пред`явити паспорт (або інший документ, що засвідчує цю особу, місце її проживання (реєстрації) та вік).

Відповідно до п. 2.22 Порядку №22-1 за документ, що засвідчує місце проживання особи, приймаються: паспорт або документ відповідних органів з місця проживання (реєстрації), у тому числі органів місцевого самоврядування. Іноземці та особи без громадянства подають також посвідку на постійне проживання.

Пунктом 2.25 Порядку №22-1 визначено, що до заяви про виплату пенсії у зв`язку з виїздом за кордон подається паспорт громадянина України для виїзду за кордон з відповідним записом про виїзд на постійне місце проживання за кордон, паспортний документ іноземця або документ, що посвідчує особу без громадянства, та довідка або інший документ про зняття з реєстрації місця проживання в Україні.

При цьому, судом не приймається до уваги надана разом із вищевказаними заявами про призначення пенсії копія посвідчення особи, виданого державою Ізраїль 25.11.1998, так як зазначений документи не відповідає вимогам п. 2.22 Порядку №22-1, оскільки не містить інформації про місце проживання (реєстрації) особи, якій вказаний документ виданий.

Крім того, паспорт громадянки України ОСОБА_1 для виїзду за кордон серії НОМЕР_1 , виданий 09.09.1998, терміном дії до 03.09.2008, є нечинним у зв`язку зі спливом строку його дії і представник позивача фактично цю обставину не заперечує. Натомість акцентує увагу на приналежності ОСОБА_1 до українського громадянства, що спірного питання не становить в розглядуваному спорі.

Згідно з абз. 1 ч.1-3 ст. 22 Закону № 5492-VI паспорт громадянина України для виїзду за кордон є документом, що посвідчує особу, підтверджує громадянство України особи, на яку він оформлений, і дає право цій особі на виїзд з України і в`їзд в Україну. Кожен громадянин України має право на отримання паспорта громадянина України для виїзду за кордон у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Паспорт громадянина України для виїзду за кордон оформляється особам, які не досягли шістнадцятирічного віку, на чотири роки, а особам, які досягли шістнадцятирічного віку, - на 10 років.

Пунктом 14 частини сьомої статті 22 Закону № 5492-VI визначено, що до паспорта громадянина України для виїзду за кордон вноситься така інформація: дата закінчення строку дії документа.

Згідно з підпунктом 2 пункту 89 Порядку оформлення, видачі, обміну, пересилання, вилучення, повернення державі, визнання недійсним та знищення паспорта громадянина України для виїзду за кордон, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 07.05.2014 № 152, паспорт для виїзду за кордон визнається недійсним, вилучається, анулюється та знищується у разі: закінчення строку його дії або прийняття рішення про його обмін до закінчення строку його дії.

Тобто, паспорт громадянина України для виїзду за кордон є належним документом, що засвідчує особу, виключно протягом дії такого паспорта та втрачає чинність після закінчення строку його дії.

З аналізу наведеного вбачається, що під час подання необхідних матеріалів представником позивача не було додано паспорту громадянина України позивача, що не відповідає вимогам Порядку та свідчить про правомірність відмови органу ПФУ в розгляді такої заяви через відсутність необхідного переліку документів.

Доводи представника позивача з приводу того, що позивач досягла усіх необхідних умов для призначення пенсії, суд не приймає до уваги, оскільки вказані обставини повинні бути перевірені пенсійним органом, як суб`єктом владних повноважень на підставі повного переліку документів, який передбачений чинним законодавством та який позивачем не було надано відповідачу у необхідному обсязі.

Також, суд зазначає, що відмова ОСОБА_1 в розгляді її звернення щодо призначення пенсії не позбавляє позивача права на пенсійне забезпечення. Таке право може бути реалізоване позивачем за умови дотримання всіх необхідних процедур та механізмів, визначених законодавством, в тому числі, шляхом надання необхідних документів.

Оцінюючи правомірність дій та рішень органів владних повноважень, суд керується критеріями, закріпленими у ст.2 КАС України, які певною мірою відображають принципи адміністративної процедури, встановлюючи при цьому чи прийняті (вчинені) ним рішення (дії): на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Проаналізувавши обставини справи, з урахуванням нормативного регулювання спірних правовідносин, суд дійшов висновку про те, що представником позивача не дотримано вимог при зверненні в інтересах ОСОБА_1 до органів ПФУ за призначенням їй пенсії, у зв`язку із чим такі звернення ґрунтовно та правомірно були залишені без розгляду, а тому адміністративний позов не підлягає до задоволення.

Судові витрати розподілити відповідно до ст. 139 КАС України.

Керуючись ст.ст. 139, 242-246, 263 КАС України, суд

ВИРІШИВ:

В задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 (фактичне місце проживання: АДРЕСА_1 ; ІПН НОМЕР_2 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області (65107, м. Одеса, вул. Канатна, 83; ) про визнання протиправними дій, зобов`язання вчинити певні дії відмовити.

Рішення суду набирає законної сили в порядку, передбаченому ст. 255 КАС України.

Рішення може бути оскаржене до П`ятого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги через суд першої інстанції протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Суддя І.В. Завальнюк