Справа № 826/5564/18
Суддя: Смолій І.В.
Дата ухвалення: 2019-11-18 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

18 листопада 2019 року № 826/5564/18

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі: головуючого судді Смолія І.В., розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи адміністративну справу за позовом Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» (03150, м. Київ, вул. Тверська, 5) до Офісу великих платників податків Державної фіскальної служби України (04119, м. Київ, вул. Дегтярівська, 11 г) про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення,

О Б С Т А В И Н И С П Р А В И:

Публічне акціонерне товариство «Українська залізниця» (надалі також - позивач), звернувся до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовом до Офісу великих платників податків Державної фіскальної служби України (надалі також - відповідач), про визнання протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення від 29.05.2017 р. №.

Ухвалою Окружного адміністративного суду м. Києва від 10.04.2018 р. прийнято позовну заяву до розгляду та призначено до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін.

Позивач мотивує свої вимоги тим, що спірне податкове повідомлення-рішення прийнято за наслідками камеральної перевірки, що проведена з перевищенням законодавчо наданої контролюючому органу компетенції. А саме, позивач вважає, що у період до 1 січня 2017 року питання дотримання платником граничних строків реєстрації податкових накладних в Єдиному реєстрі податкових накладних в силу положень ст. 75 Податкового кодексу України не входило до предмету камеральної перевірки. Натомість зміни до вказаної статті Кодексу були внесені Законом України «Про внесення змін до Податкового кодексу України щодо покращення інвестиційного клімату в Україні» від 21.12.2016 №1797-VIIІ, що набрали чинності з 1 січня 2017 року. Позивач вважає, що виходячи зі змісту ст. 58 Конституції України та беручи до уваги тлумачення зазначеної статті Основного закону в рішення Конституційного Суду України від 09.02.1999 №1-рп/9, норми Податкового кодексу України в редакції Закону України від 21.12.2016 №1797-VIIІ не можуть застосовуватися до спірних правовідносин (дотримання строків реєстрації податкових накладних, складених до 1 січня 2017 року), що виникли до набрання ними чинності.

Відповідача проти задоволення позовних вимог заперечував, про що надав суду відзив на адміністративний позов, з підстав того, що діючи відповідно до ст. 20 та 21 Податкового кодексу України, забезпечуючи виконання покладених на органи державної податкової служби функцій та повною мірою використовуючи надані законодавством права, правомірно винесено податкове повідомлення - рішення, в межах повноважень та у спосіб, що передбачений Конституцією та Законами України, як цього вимагає ст. 19 Конституції України. Так, з викладених підстав вважає позовні вимоги такими, що задоволенню не підлягають.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Окружний адміністративний суд міста Києва, встановив.

Як вбачається з матеріалів справи, що співробітниками Офісу ВПП ДФС відповідно до п. 200.10 ст. 200 розділу V та ст. 76 розділу глави 8 розділу ІІ Податкового кодексу України проведено камеральну перевірку ПАТ «Українська залізниця» з питання своєчасності реєстрації податкових накладних в Єдиному реєстрі податкових накладних, що виписані за 31.12.2015 р та датою реєстрації до 29.02.2016 р.

За результатом перевірки складено акт від 17.05.2017 р. №1032/28-10-42-08/40075815 (надалі по тексту - акт перевірки).

В акті перевірки контролюючим органом встановлено порушення позивачем вимог п. 201.10 ст. 201 Податкового кодексу України, а саме порушення термінів реєстрації податкових накладних ПАТ «Українська залізниця», виписаних за 31.12.2015 р та датою реєстрації до 29.02.2016 р. В тексті акта перевірки наведений детальний перелік цих податкових накладних, в т.ч. із зазначенням відомостей про реквізити податкових накладних (реєстраційного номеру і дати виписки); найменування та індивідуальний податковий номер контрагента-покупця; суму податку на додану вартість, на яку виписано податкову накладну; фактичну дату реєстрації податкової накладної; кількість днів прострочення реєстрації податкової накладної.

На підставі акту перевірки контролюючим органом прийнято податкове повідомлення-рішення від 29.05.2017 р. №, яким до ПАТ «Українська залізниця» застосовано штрафні санкції за затримки в реєстрації податкових накладних/розрахунків коригування до податкових накладних в Єдиному реєстрі податкових накладних на терміни: від 16 до 30 календарних днів, всього у розмірі 951,32 грн. (що становить 20% від вказаної суми ПДВ, що зазначена у несвоєчасно зареєстрованих податкових накладних/розрахунках коригування); від 31 до 60 календарних днів, всього у розмірі 147892,33 грн. (що становить 30% від вказаної суми ПДВ, що зазначена у несвоєчасно зареєстрованих податкових накладних/розрахунках коригування).

Позивач вважає вищезазначене податкове повідомлення-рішення протиправним та таким, що підлягають скасуванню, звернувся з позовом до суду.

Досліджуючи наявні у матеріалах справи докази, аналізуючи наведені міркування та заперечення, оцінюючи їх у сукупності, суд бере до уваги наступне.

Правовідносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема, визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства регулює Податковий кодекс України (надалі - ПК України) в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин).

Стаття 20 ПК України визначає права контролюючого органу, зокрема, проводити відповідно до законодавства перевірки і звірки платників податків (крім Національного банку України), у тому числі після проведення процедур митного контролю та/або митного оформлення; запитувати та вивчати під час проведення перевірок первинні документи, що використовуються в бухгалтерському обліку, регістри, фінансову, статистичну та іншу звітність, пов`язану з обчисленням і сплатою податків, зборів, платежів, виконанням вимог законодавства, контроль за додержанням якого покладено на контролюючі органи (пп. 20.1.4, 20.1.6 п. 20.1 ст. 20 ПК України).

Відповідно до ст. 75 ПК України (у редакції чинній на момент проведення камеральної перевірки позивача), контролюючі органи мають право проводити камеральні, документальні (планові або позапланові; виїзні або невиїзні) та фактичні перевірки. Камеральні та документальні перевірки проводяться контролюючими органами в межах їх повноважень виключно у випадках та у порядку, встановлених цим Кодексом, а фактичні перевірки - цим Кодексом та іншими законами України, контроль за дотриманням яких покладено на контролюючі органи.

На день проведення перевірки позивача редакція пп. 75.1.1 п. 75.1 ст. 75 ПК України передбачала, що камеральною вважається перевірка, яка проводиться у приміщенні контролюючого органу виключно на підставі даних, зазначених у податкових деклараціях (розрахунках) платника податків та даних системи електронного адміністрування податку на додану вартість (даних центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, в якому відкриваються рахунки платників у системі електронного адміністрування податку на додану вартість, даних Єдиного реєстру податкових накладних та даних митних декларацій), а також даних Єдиного реєстру акцизних накладних та даних системи електронного адміністрування реалізації пального.

Предметом камеральної перевірки також може бути своєчасність подання податкових декларацій (розрахунків) та/або своєчасність реєстрації податкових накладних та/або розрахунків коригування до податкових накладних у Єдиному реєстрі податкових накладних, акцизних накладних та/або розрахунків коригування до акцизних накладних у Єдиному реєстрі акцизних накладних, виправлення помилок у податкових накладних та/або своєчасність сплати узгодженої суми податкового (грошового) зобов`язання виключно на підставі даних, що зберігаються (опрацьовуються) у відповідних інформаційних базах.

Відповідно до п. 76.1 ст. 76 ПК України, камеральна перевірка проводиться посадовими особами контролюючого органу без будь-якого спеціального рішення керівника такого органу або направлення на її проведення. Камеральній перевірці підлягає вся податкова звітність суцільним порядком. Згода платника податків на перевірку та його присутність під час проведення камеральної перевірки не обов`язкова.

Системний аналіз наведених норм свідчить про те, що метою камеральної перевірки є виявлення в поданій звітності, інших даних систем електронного адміністрування, зокрема Єдиного реєстру податкових накладних (далі - ЄРПН), арифметичних та/або методологічних помилок, або інших відомостей, які призвели до заниження/завищення податкових зобов`язань або свідчать про допущені платником податків порушення термінів, порядку реєстрації податкових накладних, акцизних накладних або про неподання (несвоєчасне подання) податкової звітності, відповідальність за що передбачена статтями 120, 1201, 1202 ПК України.

Тобто, надані контролюючому органу повноваження проводити камеральні перевірки на підставі даних ЄРПН охоплюють, у тому числі, питання дотримання термінів реєстрації податкових накладних у ЄРПН.

Аналогічні правові висновки викладена Верховним Судом в постанови від 06.03.2018 р. за результатами розгляду подібної адміністративної справи № 821/193/17.

При цьому, здійснивши правовий аналіз цих самих статей ПК України в редакції до 1 січня 2017 року Верховний Суд (постанови від 19.04.2019 у справі №804/558/17, від 16.04.2019 у справі №826/14375/16, від 28.03.2019 у справі №825/1397/17) дійшов висновків про те, що в розумінні пп. 75.1.1 п. 75.1 ст. 75 ПК України в редакції, що діяла до 01.01.2017 р., охоплюються питання своєчасності реєстрації податкових накладних. Виявлення податковим органом цього порушення не потребує наявності будь-яких документів платника податку, достатніми є дані Єдиного державного реєстру податкових накладних, дані податкових декларацій та дані системи електронного адміністрування податку на додану вартість.

Водночас в іншій своїй постанові віл 21.02.2019 р. по справі №808/2404/17 Верховний Суд дійшов висновку про те, що з урахуванням положень ст. 102 ПК України камеральною перевіркою, предметом якої є питання пов`язані із своєчасністю реєстрації податкових накладних та/або розрахунків коригування до податкових накладних у ЄРПН, може бути охоплено період в 1095 днів за останнім днем граничного строку реєстрації податкових накладних.

Згідно з п. 201.1, 201.10 ст. 201 ПК України у редакції, яка діяла станом на момент формування вказаних податкових накладних, на дату виникнення податкових зобов`язань платник податку зобов`язаний скласти податкову накладну в електронній формі з дотриманням умови щодо реєстрації у порядку, визначеному законодавством, електронного підпису уповноваженої платником особи та зареєструвати її в Єдиному реєстрі податкових накладних у встановлений цим Кодексом термін.

Податкова накладна, складена та зареєстрована в Єдиному реєстрі податкових накладних платником податку, який здійснює операції з постачання товарів/послуг, є для покупця таких товарів/послуг підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту.

Податкові накладні, які не надаються покупцю, а також податкові накладні, складені за операціями з постачання товарів/послуг, які звільнені від оподаткування, також підлягають реєстрації в Єдиному реєстрі податкових накладних.

Відповідно до інших норм п. 201.10 ст. 201 ПК України при здійсненні операцій з постачання товарів/послуг платник податку - продавець товарів/послуг зобов`язаний в установлені терміни скласти податкову накладну, зареєструвати її в Єдиному реєстрі податкових накладних та надати покупцю за його вимогою.

Реєстрація податкових накладних та/або розрахунків коригування до податкових накладних у Єдиному реєстрі податкових накладних має бути здійснена протягом 15 календарних днів, наступних за датою виникнення податкових зобов`язань, відображених у відповідних податкових накладних та/або розрахунках коригування. У разі порушення цього терміну застосовуються штрафні санкції згідно з цим Кодексом.

Таким чином, датою та часом надання податкової накладної та/або розрахунку коригування в електронному вигляді до центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику, є дата та час складання податкової накладної. Згідно із загальним правилом реєстрації податкових накладних/розрахунків коригування в Єдиному реєстрі податкових накладних здійснюється не пізніше 15 календарних днів, наступних за датою їх складання.

Як вбачається з акту перевірки, підставою для прийняття оскаржуваного податкового повідомлення-рішення слугували висновки перевірки про порушення граничних термінів реєстрації податкових накладних в Єдиному реєстрі податкових накладних, що були виписані у лютому, березні та квітні 2016 року та зареєстровані з порушенням вимог п. 201.10 ст. 201 ПК України.

У своїх позовній заяві, відповіді на відзив та письмових поясненнях позивач факти порушення термінів реєстрації податкових накладних за переліком, що вказаний в актів перевірки, не оспорював.

Приписами п. 1201.1 ст. 1201 ПК України (у редакції, яка діяла станом на момент формування вказаних податкових накладних) було передбачено, що порушення платниками податку на додану вартість граничних термінів реєстрації податкових накладних, що підлягають наданню покупцям - платникам податку на додану вартість, та розрахунків коригування до таких податкових накладних в Єдиному реєстрі податкових накладних, встановлених статтею 201 цього Кодексу, тягнуть за собою накладення на платників податку на додану вартість, на яких відповідно до вимог статей 192 та 201 цього Кодексу покладено обов`язок щодо такої реєстрації, штрафу в розмірі: 10 відсотків від суми податку на додану вартість, зазначеної в таких податкових накладних/розрахунках коригування, - у разі порушення терміну реєстрації до 15 календарних днів; 20 відсотків від суми податку на додану вартість, зазначеної в таких податкових накладних/розрахунках коригування, - у разі порушення терміну реєстрації від 16 до 30 календарних днів; 30 відсотків від суми податку на додану вартість, зазначеної в таких податкових накладних/розрахунках коригування, - у разі порушення терміну реєстрації від 31 до 60 календарних днів; 40 відсотків від суми податку на додану вартість, зазначеної в таких податкових накладних/розрахунках коригування, - у разі порушення терміну реєстрації на 61 і більше календарних днів.

Аналогічні норми містяться у п. 1201.1 ст. 1201 ПК України (у редакції чинній на момент прийняття оспорюваного податкового повідомлення-рішення).

Суд вважає необхідним зазначити, що у силу норм п. 11 підрозд. 2 розд. ХХ «Перехідні положення» ПК України, з 1 лютого 2015 року реєстрації в Єдиному реєстрі податкових накладних підлягають всі податкові накладні та розрахунки коригування до податкових накладних (у тому числі які не надаються покупцю, складені за операціями з постачання товарів/послуг, які звільнені від оподаткування) незалежно від розміру податку на додану вартість в одній податковій накладній/розрахунку коригування.

При цьому, згідно п. 35 даного підрозділу розд. ХХ «Перехідні положення» ПК України норми пункту 1201.1 статті 1201 цього Кодексу не застосовуються при порушенні термінів реєстрації податкових накладних/розрахунків коригування в Єдиному реєстрі податкових накладних, складених до 1 жовтня 2015 року.

Таким чином, чинний ПК України передбачає застосування штрафних санкцій, визначених ст. 1201 ПК України, починаючи з жовтня 2015 року в разі виявлення порушення термінів реєстрації в Єдиному реєстрі податкових накладних податкових накладних/розрахунків коригування підприємствами.

Відповідно відповідач мав право в 2017 році перевіряти питання дотримання платником (позивачем) термінів реєстрації податкових накладних за період лютий-квітень 2016 року. У зв`язку з цим суд також вважає, що штрафні санкції за порушення платниками (позивачем) законодавчо встановлених граничних термінів реєстрації податкових накладних в Єдиному реєстрі податкових накладних були правомірно застосовані до позивача в 2017 році за порушення, які були скоєні у період 2016 року.

При цьому, суд відхиляє як нормативно необґрунтовані посилання позивача на норму ст. 58 Конституції України, оскільки у рішенні за конституційним зверненням Національного банку України щодо офіційного тлумачення положення ч. 1 ст. 58 Конституції України, Конституційний Суд України дійшов висновку, що положення ч.1 ст.58 Конституції України про зворотну дію в часі законів та інших нормативно-правових актів у випадках, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи, стосуються людини і громадянина (фізичних осіб) і не поширюється на юридичних осіб.

Також суд звертає увагу на те, що з моменту вчинення позивачем порушень термінів реєстрації податкових накладних у лютому 2016 року до моменту застосування відповідачем штрафних санкцій у квітні 2017 року до ст. 1201 ПК України не було ані введено нового виду відповідальності за порушення податкового законодавства, ані збільшено розміру відповідальності за порушення граничних термінів реєстрації податкових накладних.

Натомість Законом України «Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо забезпечення збалансованості бюджетних надходжень у 2016 році» від 24.12.2015 №909-VIII фактично було змінено лише процедуру застосування штрафних санкцій (а саме: виключено зі ст. 1201 ПК України п. 1201.3, яким передбачалося, що порядок застосування штрафних санкцій, передбачених цією статтею, затверджується центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику), що не може вважатись погіршенням становища платника податків.

Отже відповідач, приймаючи спірне рішення не допустив порушень ст. 58 Конституції України. Дані висновки суду відповідають правовій позиції Верховного Суду, що наведена в тексті його постанови від 21.03.2018 р. по справі № 804/3762/17.

Стаття 67 Конституції України передбачає, що кожен зобов`язаний сплачувати податки і збори в порядку і розмірах, встановлених законом.

Відповідно до пп. 4.1.1, 4.1.3 п. 4.1 ст. 4 ПК України податкове законодавство України ґрунтується в тому числі на таких принципах, як: загальність оподаткування - кожна особа зобов`язана сплачувати встановлені цим Кодексом, законами з питань митної справи податки та збори, платником яких вона є згідно з положеннями цього Кодексу; невідворотність настання визначеної законом відповідальності у разі порушення податкового законодавства.

Відповідно до п. 113.3 ст. 113 ПК України, штрафні (фінансові) санкції (штрафи) за порушення норм законів з питань оподаткування або іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, застосовуються у порядку та у розмірах, встановлених цим Кодексом та іншими законами України.

Виходячи з вищевикладеного, суд вважає, що чинними нормами законодавства та матеріалами справи спростовуються доводи позивача на безпідставність проведення відповідачем камеральної перевірки суб`єкта господарювання ПАТ «Українська залізниця» та складення за її висновками акта перевірки, належні та допустимі докази спростування встановлених порушень в даному акті перевірки у матеріалах справі відсутні, як і відсутні докази незаконності прийнятого спірного податкового повідомлення-рішення.

Крім того, суд звертає увагу, що позивачем не заперечується факт несвоєчасної реєстрації податкових накладних в Єдиному реєстрі податкових накладних.

Частиною другої статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно з частиною першою статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України Кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Відповідно до частини другої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

З урахуванням викладеного, Суд приходить до висновків про відмову в задоволенні позовних вимог.

Керуючись положеннями статей 2, 7, 9, 11, 44, 72-78, 79, 194, 241-246, 250, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, Окружний адміністративний суд міста Києва, -

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позовних вимог Публічному акціонерному товариству «Українська залізниця» (03150, м. Київ, вул. Тверська, 5) - відмовити.

Рішення суду, відповідно до ч. 1 статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України, набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. Рішення суду може бути оскаржене до суду апеляційної інстанції протягом тридцяти днів за правилами, встановленими статтями 293-297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Відповідно до п/п. 15.5 п. 15 Розділу VII "Перехідні положення" Кодексу адміністративного судочинства України в редакції Закону № 2147-VIII, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Суддя І.В. Смолій