Справа № 420/3606/19
Суддя: Семенюк Г.В.
Дата ухвалення: 2019-11-05 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
_____________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05 листопада 2019 р. Категорія 106000000м.ОдесаСправа № 420/3606/19
Головуючий в 1 інстанції: Радчук А.А.

час і місце ухвалення: 15:47, м. Одеса

П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

судді-доповідача: Семенюка Г.В.

суддів: Федусика А.Г. , Шляхтицького О.І.

при секретаріВишневській А.В.

за участю сторін:
ПозивачОСОБА_1 (паспорт)
ГУ ДКС Костюк М.А. (довіреність)

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні П`ятого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на Рішення Одеського окружного адміністративного суду від 18 липня 2019 року по справі за позовом ОСОБА_1 до Державної казначейської служби України, Головного управління Державної казначейської служби України в Одеській області, Управління Державної казначейської служби України у Біляївському районі Одеської області про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити дії, -

встановиВ:

Позивач, звернувся до суду з позовом до Державної казначейської служби України, Головного управління Державної казначейської служби України в Одеській області, Управління Державної казначейської служби України у Біляївському районі Одеської області про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити дії, мотивуючи його тим, що суми до стягнення за рішенням суду йому не перераховані (не виплачені), про нарахування компенсації за порушення строку перерахування зазначених сум не повідомлено.

Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 18 липня 2019 року у задоволені позовної заяви ОСОБА_1 про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити дії відмовлено.

Не погодившись з Рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просить суд апеляційної інстанції скасувати Рішення суду та прийняти нову постанову, якою задовольнити позовні вимоги.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги апелянт посилається на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм матеріального та процесуального права. Зазначає, що відмовляючи в задоволені позову, суд першої інстанції не з`ясував обставин, чи дійсно відповідачами здійсненні всі необхідні заходи для виконання рішень суду.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши повноту встановлення судом першої інстанції фактичних обставин справи та правильність застосування ним норм матеріального і процесуального права, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу належить залишити без задоволення з наступних підстав:

Судом першої інстанції встановлено, що на виконання постанови Одеського окружного адміністративного суду від 02 березня 2016 року по справі №815/6908/15 наказ про звільнення позивача був визнаний протиправним та скасований, а його було поновлено в органах внутрішніх справ ГУ МВС України в Одеській області, стягнуто з Біляївського РВ ГУ МВС України в Одеській області на користь позивача середній заробіток за час вимушеного прогулу в сумі 17195,40 грн., а в частині стягнення середньої заробітної плати у межах суми стягнення за один місяць - у сумі 4501,88 грн. - допущено негайне виконання.

04.01.2018 року ГУ МВС України в Одеській області поновив позивача на службі, але в той же день знову звільнив зі служби. Наказ про звільнення позивачем знову був оскаржений до Одеського окружного адміністративного суду, в результаті чого рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 23.07.2018 року у справі № 815/863/18 позивач знову був поновлений на посаді, допущене негайне виконання рішення суду в даній частині.

ГУ МВС України в Одеській області поновив позивача на посаді 24.09.2018 року, проте наказом від 28.09.2018 року знову звільнив зі служби в органах внутрішніх справ з 01.10.2018 року. Позивач оскаржив зазначений наказ до Одеського окружного адміністративного суду, в результаті чого рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 04 березня 2019 року у справі №420/5579/18 він знову був поновлений на посаді.

19.12.2018 року П`ятий апеляційний адміністративний суд своєю постановою рішення Одеського окружного адміністративного суду від 23.07.2018 року у справі № 815/863/18 скасував, та прийняв нову постанову, якою позов задовольнив частково:

визнав протиправним та скасував наказ ГУ МВС України в Одеській області № 2 о/с від 04.01.2018 року в частині звільнення ОСОБА_1 з 06.11.2015 року у запас Збройних сил за п. 64 "г";

поновив ОСОБА_1 на останній займаній посаді з 06 листопада 2015 року;

зобов`язав ГУНП в Одеській області розглянути питання щодо прийняття ОСОБА_1 до лав Національної поліції як такого, що виявив бажання проходити службу в поліції у передбачений Законом України «Про Національну поліцію» строк (тобто до 07.11.2015 року);

стягнув з Біляївського РВ УМВС України в Одеській області () на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу, тобто за період з 03.03.2016 року по 23.07.2018 року в сумі 87 969,60 грн.;

допустив негайне виконання рішення суду в частині поновлення ОСОБА_1 на останній займаній посаді та в частині стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу за один місяць у сумі 4501,88 грн.

На виконання рішень суду по справах № 815/6908/15 та №815/863/18 позивачу були видані виконавчі листи, які на даний момент перебувають на виконанні у Державній казначейській службі України.

На неодноразві звернення позивача щодо виконання рішення суду Державна казначейська служба України направляла позивачу листи, в яких визнається факт необхідності виконання рішення суду у відповідності до п. 33 Порядку виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевого бюджетів або боржників № 845 від 03.08.2011 р, та зазначено, що перерахування коштів здійснюється на підставі виконавчих документів (рішень суду) у порядку черговості надходження таких документів та у межах суми, передбаченої законом про Державний бюджет України на поточний рік, за рахунок бюджетної програми КПКВК 3504040 «Заходи щодо виконання рішень суду, що гарантовані державою». Також позивача повідомлено, що виконавчі листи Одеського окружного адміністративного суду по справах № 815/6908/15, № 815/863/18 підлягають погашенню у другу чергу та після виконання рішень суду, що надійшли раніше, Державною казначейською службою будуть здійснюватись заходи щодо перерахування коштів позивачу за виконавчими листами.

Не погоджуючись із зазначеними діями Відповідачів, ОСОБА_1 звернувся із даним позовом до суду.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що Державна Казначейська служба України вживала заходів з метою належного виконання виконавчих листів за яким стягувачем є позивач, втім невиплата коштів за цими виконавчим документом зумовлена не бездіяльністю відповідача (як суб`єкта владних повноважень), а відсутністю належного асигнування відповідної бюджетної програми, що не належить до компетенції відповідача. Колегія суддів П`ятого апеляційного адміністративного суду погоджується з означеними висновками суду першої інстанції з огляду на наступне.

Гарантії держави щодо виконання судових рішень та виконавчих документів, визначених Законом України «Про виконавче провадження», та особливості їх виконання встановлює Закон України від 5 червня 2012 року № 4901-VI «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень» (далі - Закон № 4901-VI).

Згідно з частиною першою статті 2 Закону № 4901-VI, держава гарантує виконання рішення суду про стягнення коштів та зобов`язання вчинити певні дії щодо майна, боржником за яким є, зокрема, державний орган.

Відповідно до частини першої статті 3 Закону № 4901-VI, виконання рішень суду про стягнення коштів, боржником за якими є державний орган, здійснюється центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів в межах відповідних бюджетних призначень шляхом списання коштів з рахунків такого державного органу, а в разі відсутності у зазначеного державного органу відповідних призначень - за рахунок коштів, передбачених за бюджетною програмою для забезпечення виконання рішень суду.

Частиною четвертою статті 3 Закону № 4901-VI встановлено, що перерахування коштів стягувачу здійснюється у тримісячний строк з дня надходження до центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, необхідних для цього документів та відомостей.

Відповідно до пункту 3 розділу II «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 4901-VI, заборгованість погашається в такій черговості: у першу чергу погашається заборгованість за рішеннями суду щодо пенсійних та соціальних виплат, про стягнення аліментів, відшкодування збитків та шкоди, завданих внаслідок злочину або адміністративного правопорушення, каліцтва або іншого ушкодження здоров`я, а також у зв`язку з втратою годувальника; у другу чергу погашається заборгованість за рішеннями суду, пов`язаними з трудовими правовідносинами; у третю чергу погашається заборгованість за всіма іншими рішеннями суду. Бюджетні асигнування на погашення заборгованості визначаються законом про Державний бюджет України на відповідний рік.

Згідно з абзацом 2 пункту 2 Порядку виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників" затвердженого Постаново. Кабінету Міністрів України від 03.08.2011 року № 845 (далі Порядок №845), безспірним списанням є операції з коштами державного та місцевих бюджетів, що здійснюються з метою виконання рішень про стягнення коштів Казначейством та його територіальними органами без згоди (подання) органів, що контролюють справляння надходжень бюджету, боржників, органів місцевого самоврядування та/або державних органів на підставі виконавчих документів.

Відповідно до пункту 3 Порядку № 845, рішення про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників виконуються на підставі виконавчих документів виключно органами Казначейства у порядку черговості надходження таких документів (про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів - з попереднім інформуванням Мінфіну, про стягнення коштів боржників - у межах відповідних бюджетних призначень, наданих бюджетних асигнувань (залишків коштів на рахунках підприємств, установ, організацій).

З урахуванням наведеного правового регулювання спірних відносин суд зазначає, що виплата належних позивачеві грошових коштів має здійснюватися у порядку черговості, а також в межах відповідних бюджетних призначень, наданих бюджетних асигнувань.

Відповідно до пункту 49 Порядку № 845, у разі коли для здійснення безспірного списання коштів державного бюджету згідно з пунктами 47 і 50 цього Порядку необхідні додаткові кошти понад обсяг відповідних бюджетних призначень, Казначейство подає протягом 10 днів з дня надходження виконавчих документів Мінфіну пропозиції щодо необхідності внесення змін до закону про Державний бюджет України. Казначейство відкладає безспірне списання коштів державного бюджету та поновлює його з дати набрання чинності законом про внесення змін до закону про Державний бюджет України.

Як зазначалось вище, Державна казначейська служба України направляла позивачу листи, в яких визнається факт необхідності виконання рішення суду у відповідності до п. 33 Порядку виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевого бюджетів або боржників № 845 від 03.08.2011 р, та зазначено, що перерахування коштів здійснюється на підставі виконавчих документів (рішень суду) у порядку черговості надходження таких документів та у межах суми, передбаченої законом про Державний бюджет України на поточний рік, за рахунок бюджетної програми КПКВК 3504040 «Заходи щодо виконання рішень суду, що гарантовані державою». Також позивача повідомлено, що виконавчі листи Одеського окружного адміністративного суду по справах № 815/6908/15, № 815/863/18 підлягають погашенню у другу чергу та після виконання рішень суду, що надійшли раніше, Державною казначейською службою будуть здійснюватись заходи щодо перерахування коштів позивачу за виконавчими листами.

Отже, Державна Казначейська служба України вживала заходів з метою належного виконання виконавчих листів за яким стягувачем є позивач (зокрема, неодноразово зверталася з листами до Міністерства фінансів України з проханням врахувати дійсний стан фінансування бюджетної програми забезпечення «Заходи щодо виконання рішень суду» і з урахуванням цих потреб врахувати пропозиції щодо необхідності додаткових коштів на згадану програму), втім невиплата коштів за цими виконавчим документом зумовлена не бездіяльністю відповідача (як суб`єкта владних повноважень), а відсутністю належного асигнування відповідної бюджетної програми, що не належить до компетенції відповідача.

Відповідно до підпункту 6 пункту 5 Порядку 845 під час виконання виконавчих документів органи Державної казначейською служби України мають право відкладати безспірне списання коштів і їх перерахування стягувачам.

Перерахування коштів стягувачам із затримкою відбувається не через протиправні дії або бездіяльність Казначейства, а виключно у зв`язку з наявністю сформованої черги, в якій перебуває на виконанні значна кількість виконавчих документів та передбаченими у Законах про Державної бюджет України обмеженими асигнуваннями для погашення наявної заборгованості за поданими судовими рішеннями.

Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду 14.08.2018 та 25.07.2018 (справи №№ 804/3242/17, 466/3828/17 відповідно).

На підставі вищенаведеного, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що відповідачами здійснено всі необхідні дії для виконання судових рішень, а тому позов в частини визнання протиправної бездіяльності та зобов`язання вжити необхідних заходів щодо виконання рішення є безпідставним та у його задоволенні слід відмовити.

Щодо вимоги про зобов`язання Державну Казначейську службу України нарахувати за час неперерахування позивачу зазначених сум відповідну компенсацію (3% річних) суд зазначає наступне.

Згідно частини першої ст. 5 Закону України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень» від 05.06.2012 року № 4901-VI, у разі якщо центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, протягом трьох місяців не перерахував кошти за рішенням суду про стягнення коштів, крім випадку, зазначеного в частині четвертій статті 4 цього Закону, стягувану виплачується компенсація в розмірі трьох відсотків річних від несплаченої суми за рахунок коштів, передбачених за бюджетною програмою для забезпечення виконання рішень суду.

Згідно частини четвертої ст. 5 Закону №4901-VI, у разі якщо кошти за рішенням суду не перераховані стягувачу з відповідного рахунка органу державної виконавчої служби протягом десяти днів з дня надходження всіх необхідних для цього документів та відомостей, стягувачу виплачується компенсація в розмірі, встановленому частиною першою цієї статті, за рахунок коштів, передбачених за бюджетною програмою для забезпечення виконання рішень суду.

Відповідно до положень пункту 50 Порядку виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників" затвердженого Постаново. Кабінету Міністрів України від 03.08.2011 року № 845, компенсація виплачується Казначейством на підставі рішення або постанови про виплату компенсації за рахунок коштів, передбачених за бюджетною програмою для забезпечення виконання судових рішень та виконавчих документів за черговістю надходження таких заяв стягувачів та після погашення заборгованості за рішеннями суду відповідно до пункту 3 розділу II "Прикінцеві та перехідні положення" Закону України "Про гарантії держави щодо виконання судових рішень".

На підставі викладеного суд зазначає, що право на отримання компенсації за довготривале виконання судового рішення відповідно до положень ст. 5 Закону №4901-VIІ, виникає лише після виконання такого судового рішення та при дотриманні умов передбачених п. 50 Порядку 845.

З огляду на зазначене, враховуючи що заборгованість за рішеннями суду не погашена, заявлена позивачем вимога про зобов`язання Державну Казначейську службу України нарахувати компенсацію за час неперерахування позивачу сум за рішеннями суду є передчасною, а тому у її задоволенні слід відмовити.

Колегія суддів не приймає до уваги посилання апелянта на те, що виконавчий лист по справі № 815/863/18 не зареєстрований у реєстрі Державної казначейської служби України за бюджетною програмою КПКВК 3504040 «Заходи щодо виконання рішень суду, що гарантовані державою», оскільки вказане спростовується скрінкопіями з вказаного реєстру, наданими Відповідачем.

Решта доводів та заперечень висновків суду по суті позовних вимог не спростовують. Слід зазначити, що згідно практики Європейського суду з прав людини та зокрема, рішення у справі "Серявін та інші проти України" від 10 лютого 2010 року, заява 4909/04, відповідно до п.58 якого суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" від 9 грудня 1994 року, серія A, N 303-A, п.29).

В пункті 42 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Бендерський проти України» від 15 листопада 2007 року, заява № 22750/02, зазначено, що відповідно до практики, яка відображає принцип належного здійснення правосуддя, судові рішення мають у достатній мірі висвітлювати мотиви, на яких вони базуються. Межі такого обов`язку можуть різнитися залежно від природи рішення та мають оцінюватися в світлі обставин кожної справи.

Згідно статті 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Згідно частини 1 статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Згідно частини 2 статті 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Таким чином, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що позовні вимоги ОСОБА_1 про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити дії належним чином не обґрунтовані, не підтверджені наявними матеріалами справи та задоволенню не підлягають.

Доводи апеляційної скарги встановлених обставин справи та висновків суду першої інстанції не спростовують та не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.

З огляду на вищевикладене, колегія суддів приходить до висновку, що судом першої інстанції правильно встановлені обставини справи, судове рішення постановлено з додержанням норм матеріального та процесуального права і підстав для його скасування не вбачається.

Згідно з ч. 1 ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 243, 250, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , - залишити без задоволення.

Рішення Одеського окружного адміністративного суду від 18 липня 2019 року по справі № 420/3606/19, - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Повний текст Постанови складено - 06 листопада 2019 року.

Суддя-доповідач Семенюк Г.В.
Судді Федусик А.Г.