Справа № 821/282/17
Суддя: Мельник-Томенко Ж.М.
Дата ухвалення: 2019-11-19 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

Іменем України

19 листопада 2019 року

Київ

справа №821/282/17

адміністративне провадження №К/9901/17599/18

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

судді-доповідача Мельник-Томенко Ж.М.,

суддів - Жука А.В.,

Мартинюк Н.М.,

за участі:

секретаря судового засідання Кравченко Р.О.,

позивача - не з`явилась,

представника відповідача 1 - Горб-Павлушко Л.В.,

представник відповідача 2 - не з`явився,

представник відповідача 3 - не з`явився,

представник відповідача 4 - не з`явився,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу

за касаційною скаргою ОСОБА_1

на постанову Одеського апеляційного адміністративного суду від 17.08.2017 (головуючий суддя - І.О. Турецька, судді - Л.В. Стас, Ю.М. Градовський)

у справі № 821/282/17

за позовом ОСОБА_1

до Прокуратури Херсонської області,

Прокурора Херсонської області Тригубенка В.М.,

Виконуючого обов`язки прокурора Херсонської області,

Першого заступника прокурора Херсонської області Циганка С.В.

про визнання протиправною бездіяльності, визнання протиправним та скасування наказу, зобов`язання вчинити певні дії,

встановив:

Короткий зміст позовних вимог та їх обґрунтування

1. ОСОБА_1 звернулась до суду з адміністративним позовом до Прокуратури Херсонської області, Прокурора Херсонської області Тригубенка В.М., Виконуючого обов`язки прокурора Херсонської області, Першого заступника прокурора Херсонської області Циганка С.В., в якому з урахуванням заяви про збільшення позовних вимог, просила: визнати протиправною бездіяльність прокурора Херсонської області щодо нерозгляду та неприйняття рішення - наказу про звільнення за власним бажанням за її заявою з посади прокурора Каховської місцевої прокуратури Херсонської області та неприйняття з цього приводу наказу про звільнення з 26 січня 2017 року за власним бажанням, згідно пункту 7 частини першої статті 51 Закону України «Про прокуратуру»; визнати протиправним та скасувати наказ № 35к від 26.01.2017 виконуючого обов`язки прокурора Херсонської області Циганка С.В. «Про притягнення до дисциплінарної відповідальності»; змінити підстави звільнення з посади прокурора Каховської місцевої прокуратури Херсонської області, визнавши її звільненою з посади прокурора Каховської місцевої прокуратури Херсонської області за власним бажанням, згідно пункту 7 частини першої статті 51 Закону України «Про прокуратуру»; зобов`язати прокурора Херсонської області або особу, яка його заміщує, видати відповідний наказ про її звільнення з посади прокурора Каховської місцевої прокуратури Херсонської області з 26.01.2017 за власним бажанням відповідно пункту 7 частини першої статті 51 Закону України «Про прокуратуру», відповідно до поданої заяви.

2. В обґрунтування позовних вимог позивачем зазначено, що спірний наказ «Про притягнення до дисциплінарної відповідальності» від 26.01.2017 №35к, яким її звільнено з посади, видано на підставі висновку службового розслідування, який її вину у скоєнні дисциплінарного проступку не доводить. Вказує, що висновки службового розслідування за фактом вимагання та отримання неправомірної вигоди, не можуть слугувати підставою для звільнення, оскільки на час видачі спірного наказу не існувало вироку суду, яким би було визнано її винною у скоєнні злочину, передбаченого частиною третьою статті 368 Кримінального кодексу України. Крім того, зазначає про бездіяльність керівника прокуратури Херсонської області щодо нерозгляду та неприйняття останнім відповідних рішень стосовно поданих нею заяв про звільнення за власним бажанням.

Короткий зміст рішень судів попередніх інстанцій

3. Постановою Херсонського окружного адміністративного суду від 13.04.2017 адміністративний позов задоволено частково. Визнано протиправною бездіяльність прокурора Херсонської області щодо нерозгляду заяв ОСОБА_1 про звільнення від 02.12.2016 та 23.12.2016. Зобов`язано прокурора Херсонської області розглянути заяви ОСОБА_1 про звільнення з посади прокурора Каховської місцевої прокуратури Херсонської області за власним бажанням від 02.12.2016 та 23.12.2016. В задоволення решти позовних вимог відмовлено.

4. При прийнятті рішення суд першої інстанції виходив з того, що своїми діями ОСОБА_1 порушила вимоги пункту 10 частини першої статті 3, пункту 4 частини четвертої статті 19 Закону України «Про прокуратуру», Присягу працівника прокуратури, правила прокурорської етики, вчинила дії, що порочать звання прокурора і можуть викликати сумнів у його об`єктивності, неупередженості та незалежності, у чесності та непідкупності органів прокуратури і є несумісними з подальшим перебуванням на роботі в органах прокуратури. При цьому, суд погодився з доводами позивача щодо бездіяльності суб`єкта владних повноважень та прийшов до висновку, що прокуратурою Херсонської області належним чином не розглянуто та не надано обґрунтованої відповіді на заяви позивача про її звільнення від 02.12.2016 та 23.12.2016.

5. Постановою Одеського апеляційного адміністративного суду від 17.08.2017 постанову суду першої інстанції скасовано, прийнято у справі нову постанову, якою в задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 відмовлено в повному обсязі.

6. Відмовляючи у задоволенні позову, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що при прийнятті наказу про звільнення позивача відповідач діяв на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачений законодавством. Разом з тим, суд прийшов до висновку, що суб`єктом владних повноважень відповідно до Закону України «Про прокуратуру» були розглянуті заяви позивача про звільнення за власним бажанням, шляхом проставляння резолюції «відмовити». Крім того, зазначив, що у керівника прокуратури був відсутній обов`язок звільняти позивача за власним бажанням, оскільки тривало службове розслідування і за його результатами могли існувати інші підстави для звільнення.

Короткий зміст та обґрунтування вимог касаційної скарги

7. У касаційній скарзі позивач просить рішення судів першої та апеляційної інстанцій скасувати, прийняти нову постанову, якою задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

8. В обґрунтування вимог касаційної скарги посилається на те, що при винесенні рішень судами неправильно застосовані норми матеріального та порушені норми процесуального права. Вказує, що при прийнятті оскарженого наказу відповідач діяв за межами, всупереч чинному законодавству та у спосіб, що не передбачений законами України, оскільки його видано на підставі висновку службового розслідування, який вину в скоєнні дисциплінарного проступку не доводить. Зазначає, що доводи суду апеляційної про те, що у суб`єкта владних повноважень відсутній обов`язок звільняти позивача за власним бажанням під час службового розслідування не ґрунтуються на нормах законодавства, оскільки норми права, яка передбачає призупинення або заборону розгляду заяви про звільнення за власним бажанням до закінчення службового розслідування, не існує.

Позиція інших учасників справи

9. В запереченнях на касаційну скаргу відповідач-1 з доводами та вимогами касаційної скарги не погоджується, просить залишити касаційну скаргу без задоволення, рішення суду апеляційної інстанції - без змін. Зазначає, що доводи позивача про недоведеність її вини у вчиненні дисциплінарного проступку повністю необґрунтовані, оскільки висновком службового розслідування підтверджено грубе порушення позивачем вимог Закону України «Про прокуратуру», Присяги працівника прокуратури, Правил прокурорської етики, вчинення позивачем дій, що порочать звання прокурора. Крім того, зазначає, що прокуратурою області було розглянуто заяви позивача про звільнення за власним бажанням та правомірно відмовлено у їх задоволенні, про що особисто повідомлено позивача.

Рух касаційної скарги

10. Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 17.10.2017 відкрито касаційне провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 .

11. Ухвалою Верховного Суду від 07.10.2019 прийнято адміністративну справу до провадження та призначено до касаційного розгляду у судовому засіданні з повідомленням учасників справи.

12. Позивач у судове засідання не з`явився, про дату, час і місце судового засідання повідомлений належним чином, про причини неявки в судове засідання не повідомив.

13. Представник відповідача-1 у судовому засіданні заперечував проти касаційної скарги з мотивів, викладених у запереченні на касаційну скаргу, та просив відмовити в її задоволенні.

Встановлені судами попередніх інстанцій обставини справи

14. Позивач працювала в органах прокуратури з грудня 1993 року, з грудня 2015 року на посаді прокурора Каховської місцевої прокуратури Херсонської області.

15. Присягу працівника прокуратури позивач прийняла 04.02.2011, а з положеннями Кодексу професійної етики була ознайомлена 02.11.2013.

16. Відповідно до наказів керівника Каховської місцевої прокуратури від 26.08.2016 №21 та від 07.10.2016 №22 «Про розподіл обов`язків між працівниками Каховської місцевої прокуратури» на позивача покладено, зокрема, здійснення нагляду за додержанням законів під час проведення досудового розслідування слідчими відділами Великолепетиського та Верхнерогачицького Каховського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Херсонської області.

17. Наказом прокурора Херсонської області від 24.11.2016 №249 «Про проведення службового розслідування за фактом вчинення корупційного правопорушення прокурором Каховської місцевої прокуратури Херсонської області ОСОБА_1 » призначено проведення службового розслідування за фактом вимагання та отримання 23.11.2016 прокурором Каховської місцевої прокуратури Херсонської області ОСОБА_1 неправомірної вигоди та створено комісію для проведення службового розслідування за вказаним фактом.

18. За результатами службового розслідування 25.01.2017 складено висновок за фактом вчинення корупційного правопорушення прокурором Каховської місцевої прокуратури Херсонської області ОСОБА_1 .

19. Висновком службового розслідування встановлено, що 23.11.2016 о 14 год 25 хв відповідно до статті 208 Кримінального процесуального кодексу України детективами Національного антикорупційного бюро України в смт. Велика Лепитиха Херсонської області затримано ОСОБА_1 за підозрою у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною третьою статті 368 Кримінального кодексу України та були вилучені кошти в сумі 27 000 грн 00 коп, що були передані в якості неправомірної вигоди.

20. 24.11.2016 детективом Національного антикорупційного бюро України позивачу повідомлено про підозру у вчиненні злочину, передбаченого частиною третьою статті 368 Кримінального кодексу України.

21. Відповідно до повідомлення позивач висловила прохання на адресу підозрюваного у кримінальному провадженні за скоєння шахрайства, надати їй неправомірну вигоду в сумі 27 000 грн 00 коп за зміну кваліфікації його дій з більш тяжкого кримінального правопорушення на менш тяжке, а також за сприяння укласти угоду про примирення між підозрюваним та потерпілим.

22. Отримавши згоду підозрюваного на передачу їй неправомірної вигоди, позивач дала вказівку слідчому Великолепетиського відділення поліції підготувати повідомлення про зміну кваліфікації кримінального правопорушення та погодила таку перекваліфікацію.

23. Ухвалою слідчого судді Солом`янського райсуду міста Києва від 25.11.2016 до позивача застосовано запобіжний захід - домашній арешт строком на 60 днів.

24. Наказом прокурора області від 30.11.2016 №625к ОСОБА_1 відсторонено від виконання службових обов`язків.

25. У ході проведення службового розслідування, а також при допиті в якості підозрюваної слідчими Національного антикорупційного бюро України ОСОБА_1 підтвердила викладені вище події.

26. Службовим розслідуванням підтверджено, що своїми діями ОСОБА_1 грубо порушила вимоги пункту 10 частини першої статті 3, пункту 4 частини четвертої статті 19 Закону України «Про прокуратуру», Присягу працівника прокуратури, правила прокурорської етики, вчинила дії, що порочать звання прокурора і можуть викликати сумнів у його об`єктивності, неупередженості та незалежності, у чесності та непідкупності органів прокуратури і є несумісним з подальшим перебуванням на роботі в органах прокуратури.

27. За результатами службового розслідування комісія дійшла висновку рекомендувати прокурору Херсонської області звільнити ОСОБА_1 з займаної посади та органів прокуратури.

28. 26.01.2017 виконуючим обов`язки прокурора Херсонської області винесено наказ № 35к «Про притягнення до дисциплінарної відповідальності», яким за грубе порушення Закону України «Про прокуратуру», Присяги працівника прокуратури, правил прокурорської етики, за вчинення дій, що порочать звання прокурора і можуть викликати сумнів у його об`єктивності, неупередженості та незалежності, у чесності та непідкупності органів прокуратури, ОСОБА_1 звільнено з посади прокурора Каховської місцевої прокуратури Херсонської області та з органів прокуратури.

29. Генеральною прокуратурою України 07.02.2017 прийнято наказ № 3дк «Про зміну наказу прокурора Херсонської області від 26.01.2017 № 35к», яким змінено пункт 1 наказу прокурора Херсонської області від 26.01.2017 № 35к наступним змістом «Вважати прокурора Каховської місцевої прокуратури Херсонської області ОСОБА_1 звільненою із займаної посади та органів прокуратури за грубе порушення вимог Закону України «Про прокуратуру», Правил прокурорської етики, вчинення дій, що порочать звання прокурора і можуть викликати сумнів у його об`єктивності, неупередженості та незалежності, у чесності та непідкупності органів прокуратури, з позбавленням її класного чину «радник юстиції», присвоєного наказом Генерального прокурора України від 28.04.2006 № 328 к».

ПОЗИЦІЯ ВЕРХОВНОГО СУДУ

Релевантні джерела права й акти їх застосування (чинні на час виникнення спірних правовідносин)

30. Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

31. Пунктами 5 та 6 частини першої статті 43 Закону України «Про прокуратуру» передбачено, що прокурора може бути притягнуто до дисциплінарної відповідальності у порядку дисциплінарного провадження з таких підстав: вчинення дій, що порочать звання прокурора і можуть викликати сумнів у його об`єктивності, неупередженості та незалежності, у чесності та непідкупності органів прокуратури; систематичне (два і більше разів протягом одного року) або одноразове грубе порушення правил прокурорської етики.

32. Відповідно до частини другої статті 43 Закону України «Про прокуратуру» притягнення прокурора до дисциплінарної відповідальності не виключає можливості притягнення його до адміністративної чи кримінальної відповідальності у випадках, передбачених законом.

33. Пункт 1 розділу ХІІ Закону України «Про прокуратуру» визначає, що цей Закон набирає чинності з 15.07.2015, крім: пункту 5 розділу XII (крім підпунктів 3, 5, 8, 9, 12, 20, 42, 49, 63, 67), розділу XIII цього Закону, які набирають чинності з дня, наступного за днем його опублікування; статей 21, 28-38, 42, 44-50, 62-63, 65-79 цього Закону, які набирають чинності 15.04.2017; статті 12 та Додатка до цього Закону щодо переліку та територіальної юрисдикції місцевих прокуратур, які набирають чинності з 15.12.2015.

34. Підпунктом 5 пункту 51 розділу ХІІІ Закону України «Про прокуратуру» встановлено, що до набрання чинності положеннями, передбаченими абзацом третім пункту 1 розділу ХІІ «Прикінцеві положення» цього Закону: дисциплінарне провадження щодо прокурорсько-слідчих працівників, а також працівників навчальних, наукових та інших установ прокуратури, які мають класні чини, здійснюється відповідно до Дисциплінарного статуту прокуратури України, затвердженого Постановою Верховної Ради України від 06.11.1991 № 1795-XII.

35. Відповідно до статті 1 Дисциплінарного статуту прокуратури України, затвердженого Постановою Верховної Ради України від 06.11.1991 №1796-XII «Про затвердження Дисциплінарного статуту прокуратури України» (далі - Дисциплінарний статут): важливою передумовою успішного виконання покладених на прокуратуру функцій є компетентність та особиста дисципліна прокурорів і слідчих прокуратури.

36. Згідно із статтею 2 Дисциплінарного статуту працівники прокуратури повинні мати високі моральні якості, бути принциповими і непримиренними до порушень законів, поєднувати виконання своїх професійних обов`язків з громадянською мужністю, справедливістю та непідкупністю. Вони повинні особисто суворо додержувати вимог закону, виявляти ініціативу в роботі, підвищувати її якість та ефективність і сприяти своєю діяльністю утвердженню верховенства закону, забезпеченню демократії, формуванню правосвідомості громадян, поваги до законів, норм та правил суспільного життя.

Будь-які порушення прокурорсько-слідчими працівниками законності та службової дисципліни підривають авторитет прокуратури, завдають шкоди інтересам держави та суспільства.

37. Частиною першою статті 8 Дисциплінарного статуту передбачено, що дисциплінарні стягнення щодо прокурорсько-слідчих працівників, а також працівників навчальних, наукових та інших установ прокуратури застосовуються за невиконання чи неналежне виконання службових обов`язків або за проступок, який порочить його як працівника прокуратури.

38. Відповідно до статті 9 Дисциплінарного статуту дисциплінарними стягненнями є: 1) догана; 2) пониження в класному чині; 3) пониження в посаді; 4) позбавлення нагрудного знаку «Почесний працівник прокуратури України»; 5) звільнення; 6) звільнення з позбавленням класного чину.

39. Частина третя статті 10 Дисциплінарного статуту передбачає, що прокурори Кримської АРСР, областей, міста Києва та прирівняні до них прокурори мають право застосовувати такі дисциплінарні стягнення: догану, пониження в посаді, звільнення, крім пониження на посаді і звільнення працівників, які призначаються Генеральним прокурором України. При необхідності застосування заходу дисциплінарного стягнення, що перевищує повноваження зазначених прокурорів, вони вносять подання Генеральному прокурору України.

40. Відповідно до частини першої статті 11 Дисциплінарного статуту дисциплінарне стягнення має відповідати ступеню вини та тяжкості проступку. Прокурор, який вирішує питання про накладення стягнення, повинен особисто з`ясувати обставини проступку та одержати письмове пояснення від особи, яка його вчинила. В разі необхідності може бути призначено службову перевірку.

41. Частинами першою та четвертою статті 12 Дисциплінарного статуту передбачено, що дисциплінарне стягнення застосовується протягом одного місяця з дня виявлення проступку, не враховуючи часу службової перевірки, тимчасової непрацездатності працівника та перебування його у відпустці, але не пізніше одного року з дня вчинення проступку. Строк проведення службової перевірки не може перевищувати двох місяців. Прокурор або слідчий, стосовно якого складено протокол про адміністративне корупційне правопорушення, може бути відсторонений керівником відповідного органу прокуратури від виконання службових повноважень до закінчення розгляду справи судом.

42. Пункт 1.1 Інструкції про порядок проведення службових розслідувань (перевірок) в органах прокуратури України, затвердженої наказом Генерального прокурора України від 24.09.2014 № 104 (далі - Інструкція №104) встановлено, що ця Інструкція визначає підстави та порядок проведення службового розслідування (перевірки) стосовно прокурорсько-слідчих працівників, зазначених у статтях 17, 56 Закону України «Про прокуратуру», оформлення результатів та прийняття рішень, а також компетенцію структурних підрозділів, посадових та інших осіб органів прокуратури при його проведені.

43. Пунктом 1.2 Інструкції визначено, що службове розслідування (перевірка) це комплекс заходів, які проводяться у випадках скоєння працівниками прокуратури ганебних вчинків кримінальних, корупційних правопорушень, керування транспортними засобами у стані алкогольного чи наркотичного сп`яніння або відмови від проходження огляду з метою виявлення стану сп`яніння, порушення Присяги працівника прокуратури і Кодексу професійної етики та поведінки працівників прокуратури, які дискредитують їх як працівників прокуратури та шкодять авторитету органів прокуратури, а також за фактами порушень виконавської та трудової дисципліни, неправомірного втручання у службову діяльність працівників прокуратури, посягання на їх життя, здоров`я та майно, загибелі та в інших випадках, передбачених цією Інструкцією.

44. Пункт 1.3 Інструкції №104 передбачає, що метою службових розслідувань (перевірок) є швидке, всебічне, повне та неупереджене з`ясування всіх обставин, за яких скоєно ганебні вчинки, допущено неправомірне втручання у службову діяльність працівників прокуратури, посягання на їх життя, здоров`я та майно, виявлення причин і умов, що їм сприяли, зміцнення службової дисципліни та попередження правопорушень серед особового складу.

45. Пунктом 2.1 Інструкції визначено перелік підстав для проведення службового розслідування (перевірки). Такими підставами можуть бути, зокрема:

- невиконання або неналежне виконання працівником прокуратури своїх службових обов`язків, що призвело до порушення законних прав і свобод громадян та інтересів держави (п.п. 2.1.11 п. 2.1 Інструкції);

- інші грубі порушення закону, трудової та виконавської дисципліни, Присяги працівника прокуратури і Кодексу професійної етики та поведінки працівників прокуратури, які дискредитують їх як працівників прокуратури та шкодять авторитету органів прокуратури (п.п. 2.1.12 п. 2.1 Інструкції).

Оцінка висновків судів, рішення яких переглядаються, та аргументів учасників справи

46. Судами попередніх інстанцій встановлено, що за результатами проведеного службового розслідування підтверджено, що вчиненими діями позивач скомпрометувала високе звання працівника прокуратури, допустила дії, які зашкодили її репутації та авторитету прокуратури, викликали негативний громадський резонанс.

47. Із матеріалів справи встановлено, що цей випадок набув широкого суспільного розголосу у пресі, чим суттєво підірвав авторитет прокуратури.

48. Посилання позивача в касаційній скарзі на обставину, що на дату її звільнення з органів прокуратури вже існувала підстава для звільнення за власним бажанням, оскільки позивачем неодноразово подавались заяви про звільнення за власним бажанням, судом касаційної інстанції відхиляються.

49. Так, судом апеляційної інстанції встановлено, що суб`єктом владних повноважень відповідно до Закону України «Про прокуратуру» були розглянуті заяви позивача про звільнення за власним бажанням, шляхом проставляння резолюції «відмовити».

50. Судом апеляційної інстанції вірно зазначено, що Законом України «Про прокуратуру» не встановлено обов`язку керівника у випадку відмовлення у задоволенні заяви про звільнення за будь-якими підставами виносити письмове рішення у вигляді наказу.

51. Разом з тим, колегія суддів погоджується з висновком суду апеляційної інстанції, що у відповідача був відсутній обов`язок звільняти позивача за власним бажанням, оскільки тривало службове розслідування і за його результатами могли існувати інші підстави для звільнення.

52. Доводи касаційної скарги, стосовно того, що підставою для звільнення з органів прокуратури є лише факт порушення кримінального провадження, є протиправним, оскільки питання кримінальної відповідальності у встановленому законом порядку не вирішено, колегія суддів Верховного Суду відхиляє, оскільки, як вірно було встановлено судами попередніх інстанцій, позивача звільнено за порушення вимог пункту 10 частини першої статті 3, пункту 4 частини четвертої статті 19 Закону України «Про прокуратуру», Присягу працівника прокуратури, правила прокурорської етики.

53. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини не є порушенням статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод притягнення особи до дисциплінарної відповідальності на основі відомостей про факти, що встановлені у кримінальному провадженні, якщо такі відомості аналізувалися під кутом зору правил службової етики, навіть якщо особа була у кримінальному провадженні виправданою (див. mutatis рішення Європейської комісії з прав людини від 06.10.1982 у справі «X.v.Austria» про неприйнятність заяви № 9295/81) чи таке провадження було закрите (див. mutatis рішення Європейської комісії з прав людини від 07.10.1987 у справі «C.v.the» про неприйнятність заяви № 11882/85).

54. Більше того, гарантована пунктом 2 статті 6 Конвенції презумпція невинуватості застосовується до процедури, яка за своєю суттю є кримінальною, і в межах якої суд робить висновок про вину особи саме у кримінально-правовому сенсі (рішення Європейського суду з прав людини від 11.02.2003 у справі «Ringvold v. Norway», заява № 34964/97). Відтак, зазначена гарантія не може бути поширена на дисциплінарні й інші провадження, які згідно з пунктом 1 статті 6 Конвенції охоплюються поняттям спору щодо прав та обов`язків цивільного характеру.

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

55. Викладені в касаційній скарзі доводи щодо помилковості висновку суду апеляційної інстанції не підтвердилися під час перегляду справи касаційним судом.

56. Суд правильно застосував норми матеріального та процесуального права.

57. Приписами частини першої статті 341 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що суд касаційної інстанції переглядає судові рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права.

58. За змістом пункту 1 частини першої статті 349 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції за наслідками розгляду касаційної скарги залишає судові рішення судів першої та (або) апеляційної інстанцій без змін, а скаргу без задоволення.

59. Відповідно до частини першої статті 350 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанцій не допустили неправильного застосування норм матеріального права або порушень норм процесуального права при ухваленні судових рішень чи вчиненні процесуальних дій.

Висновки щодо розподілу судових витрат

60. Відповідно до частини шостої статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не повертаючи адміністративної справи на новий розгляд, змінить судове рішення або ухвалить нове, він відповідно змінює розподіл судових витрат.

61. Оскільки суд касаційної інстанції не змінює судове рішення та не ухвалює нове, розподіл судових витрат не здійснюється.

Керуючись статтями 327, 341, 344, 349, 350, 355, 356 Кодексу адміністративного судочинства України, Суд

постановив:

1. Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

2. Постанову Одеського апеляційного адміністративного суду від 17.08.2017 у справі № 821/282/17 залишити без змін.

3. Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

4. Повний текст постанови складено 25.11.2019.

...........................

...........................

...........................

Ж.М. Мельник-Томенко

А.В. Жук

Н.М. Мартинюк