Справа № 826/4651/18
Суддя: Смолій І.В.
Дата ухвалення: 2019-11-18 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

18 листопада 2019 року № 826/4651/18

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі: головуючого судді Смолія І.В., розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи адміністративну справу за позовом Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 (місце реєстрації: АДРЕСА_1 ; адреса проживання/листування: АДРЕСА_2 ) до Головного управління ДФС у Київській області (03151, м. Київ, вул. Народного Ополчення, 5-А) про визнання протиправним та скасування наказу, податкового повідомлення-рішення,

О Б С Т А В И Н И С П Р А В И:

Фізична особа-підприємець ОСОБА_1 (надалі також - позивач), звернулася до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовом до Головного управління ДФС у Київській області (надалі також - відповідач), про визнання протиправним та скасування Наказу №1939 від 26.10.2017 р. та додатку №1 до нього, винесені заступником начальника Головного управління ДФС у Київській області Кучеренко О.Є., в частині, що стосується проведення фактичної перевірки ФОП ОСОБА_1 ; визнання протиправними та скасування податкових повідомлення-рішення №, №, № від 30.11.2017 р., винесені заступником начальника Головного управління ДФС у Київській області Кучеренко О.Є.

Ухвалою Окружного адміністративного суду м. Києва від 23.03.2018 р. прийнято позовну заяву до розгляду та призначено до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін.

Позивач мотивує свої вимоги тим, що перевірка проведена з порушенням вимог законодавства, а отже спірні податкові повідомлення-рішення підлягають скасуванню.

Відповідача проти задоволення позовних вимог заперечував, про що надав суду відзив на адміністративний позов, з підстав того, що фактична перевірка призначена та проведена у відповідності до законодавства, а спірні податкові повідомлення-рішення прийняті у відповідності до вимог законодавства.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Окружний адміністративний суд міста Києва, встановив.

Як вбачається з матеріалів справи, що на підставі п.п.80.2.5. п.80.2 ст.80 Податкового кодексу України, згідно з наказом ГУ ДФС у Київській області від 26.10.2017 р. №1939 та згідно з направленнями на проведення фактичної перевірки від 10.11.2017 р. №№1302, 1303 посадовими особами ГУ ДФС у Київській області з 10.11.2017 р. по 17.11.2017 р. проведена фактична перевірка з питань дотримання вимог законодавства у сфері виробництва і обігу підакцизної продукції торгового об`єкту за адресою: АДРЕСА_3.

Перед початком перевірки посадовими особами ГУ ДФС у Київській області пред`явлені документи, визначені п.81.1 ст.81 Податкового кодексу України, особі, яка фактично проводила розрахункові операції - продавцю ОСОБА_2 .

Під час перевірки співробітники ГУ ДФС у Київській області встановлено факт реалізації алкогольного напою за відсутності діючої ліцензії на право роздрібної торгівлі алкогольними напоями (пляшка ароматизованого напою на основі вина "Фраголіно Россо" TM "Novellina", 0,75 л., 7,0 % об., виробництва "Casa vinicola costanza" по ціні 79,00 грн.), чим порушено вимоги частини чотирнадцятої ст.15 Закону України від 19 грудня 1995 року №481/95-ВР "Про державне регулювання виробництва, обігу спирту етилового, плодового і коньячного, алкогольних напоїв і тютюнових виробів" із змінами та доповненнями (надалі - Закон України №481/95-BP).

За результатом перевірки контролюючим органом складено Акт (довідка) про результати фактичної перевірки з питань додержання суб`єктами господарювання вимог, встановлених законодавством України у сфері виробництва і обігу підакцизної продукції від 17.11.2017 р. №641/10-36-40/ НОМЕР_1 (надалі - Акт перевірки).

На підставі акту перевірки контролюючим органом прийнято податкові повідомлення-рішення від 30.11.2017 р.: № , яким за порушення ст. 11 Закону № 481/95-ВР, відповідальність за що передбачено абз. 16 ч. 2 ст. 17 Закону № 481/95-ВР, до позивача застосовано суми штрафних (фінансових) санкцій (штрафу) в розмірі 26307,50 грн; № , яким за порушення ч. ст. 15 Закону № 481/95-ВР, відповідальність за що передбачено абз. 5 ч. 2 ст. 17 Закону № 481/95-ВР, до позивача застосовано суми штрафних (фінансових) санкцій (штрафу) в розмірі 17000,00 грн.; № , яким за порушення ст. 15 Закону № 481/95-ВР, відповідальність за що передбачено абз. 12 ч. 2 ст. 17 Закону № 481/95-ВР, до позивача застосовано суми штрафних (фінансових) санкцій (штрафу) в розмірі 17000,00 грн.

Позивач вважає, що наказ на перевірку та спірні податкові повідомлення-рішення є протиправними та підлягає скасуванню, звернувся з позовом до суду.

Досліджуючи наявні у матеріалах справи докази, аналізуючи наведені міркування та заперечення, оцінюючи їх у сукупності, суд бере до уваги наступне.

В частині позовних вимог щодо визнання протиправним та скасування Наказу №1939 від 26.10.2017 р. та додатку №1 до нього, винесені заступником начальника Головного управління ДФС у Київській області Кучеренко О.Є., в частині, що стосується проведення фактичної перевірки ФОП ОСОБА_1 , суд зазначає наступне.

Відповідно до пункту 75.1 статті 75 Податкового кодексу України контролюючі органи мають право проводити камеральні, документальні (планові або позапланові; виїзні або невиїзні) та фактичні перевірки.

Згідно із підпунктом 75.1.3 пункту 75.1 статті 75 Податкового кодексу України фактичною вважається перевірка, що здійснюється за місцем фактичного провадження платником податків діяльності, розташування господарських або інших об`єктів права власності такого платника. Така перевірка здійснюється контролюючим органом щодо дотримання норм законодавства з питань регулювання обігу готівки, порядку здійснення платниками податків розрахункових операцій, ведення касових операцій, наявності ліцензій, свідоцтв, у тому числі про виробництво та обіг підакцизних товарів, дотримання роботодавцем законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками (найманими особами).

Підпунктом 80.2.5 пункту 80.2 статті 80 Податкового кодексу України встановлено, що фактична перевірка може проводитися на підставі рішення керівника (його заступника або уповноваженої особи) контролюючого органу, оформленого наказом, копія якого вручається платнику податків або його уповноваженому представнику, або особам, які фактично проводять розрахункові операції, під розписку до початку проведення такої перевірки, та за наявності хоча б однієї з таких підстав: у разі наявності та/або отримання в установленому законодавством порядку інформації про порушення вимог законодавства в частині виробництва, обліку, зберігання та транспортування спирту, алкогольних напоїв та тютюнових виробів та цільового використання спирту платниками податків, а також здійснення функцій, визначених законодавством у сфері виробництва і обігу спирту, алкогольних напоїв та тютюнових виробів, пального.

Як вбачається з матеріалів справи, оскаржуваний наказ №1939 від 26.10.2017 р., прийнятий на підставі витягу з переліку суб`єктів господарювання для проведення фактичних перевірок працівниками управління контролю за обігом та оподаткуванням підакцизних товарів ГУ ДФС у Київській області, якою запропоновано провести фактичну перевірку павільйону АДРЕСА_3.

З матеріалів справи вбачається, що перед початком перевірки співробітниками ГУ ДФС у Київській області пред`явлені документи, визначені п.81.1 ст.81 Податкового кодексу України, особі, яка фактично проводила розрахункові операції - продавцю ОСОБА_2 .

Вищезазначена особа ознайомилась з направленнями та отримала копію наказу про проведення перевірки, про що власноручно зробила відмітку в направленнях на проведення фактичної перевірки.

Посадові особи контролюючого органу допущені до проведення перевірки, про що свідчать дані, надані зазначеною вище особою (ПІБ, дата народження, адреса), товарний чек від 10.11.2017 р. №8041 (час продажу - 13:03), факт встановлених порушень та фотофіксація.

Продавцем ОСОБА_2 у направленнях зафіксовано час ознайомлення з направленнями та отримання копії наказу про проведення перевірки - 10.11.2017 р. о 13 год. 15 хв.

Судом встановлено та вбачається з матеріалів справи, що позивачем фактично допущено посадових осіб відповідача до проведення фактичної перевірки без зауважень щодо оформлення оскаржуваного Наказу №1939.

Виходячи з наведеного, платниками податків до суду можуть бути оскаржені рішення, дії, бездіяльність суб`єктів владних повноважень, які порушують права, свободи та інтереси.

При цьому ці рішення, дія або бездіяльність у будь-якому випадку повинні бути такими, які породжують, змінюють або припиняють права та обов`язки у сфері публічно-правових відносин. Отже, задоволенню в адміністративному судочинстві підлягають лише ті позовні вимоги, які відновлюють фактично порушені права, свободи та інтереси особи у сфері публічно-правових відносин.

Отже, позови платників податків, спрямовані на оскарження рішень (у тому числі наказів про призначення перевірки), дій або бездіяльності контролюючих органів щодо призначення та/або проведення перевірок можуть бути задоволені лише в тому разі, якщо до моменту винесення судового рішення не відбулося допуску посадових осіб контролюючого органу до спірної перевірки.

Тобто, саме на етапі допуску до перевірки платник податків може поставити питання про необґрунтованість її призначення та проведення, реалізувавши своє право на захист від безпідставного та необґрунтованого здійснення податкового контролю щодо себе. Водночас, допуск до перевірки нівелює правові наслідки процедурних порушень, допущених контролюючим органом при призначенні податкової перевірки.

Таким чином, наказ є актом одноразового застосування та вичерпує свою дію фактом його виконання, а отже, задоволення позову не може призвести до відновлення порушених прав платника податків. А за результатами реалізації прав, що випливають із вказаного наказу, податковим органом складено не лише акт перевірки, а й прийняті податкові повідомлення-рішення.

Отже, контролюючим органом фактично була реалізована його компетенція на проведення перевірки та оформлення результатів такої перевірки, у зв`язку з чим оспорюваний наказ не є таким, що порушує права позивача та інтереси шляхом обмежень у реалізації його прав чи безпідставного покладення на нього необґрунтованих обов`язків, а відтак, задоволення позовної вимоги про визнання протиправним та скасування наказу не призведе до поновлення порушеного права позивача, оскільки, по-перше, такий наказ відповідача не є юридично значимим для позивача, по-друге, після проведення перевірки права платника податків порушують лише наслідки проведення відповідної перевірки.

Враховуючи факт допущення позивачем посадових осіб контролюючого органу до перевірки, здійснення такої перевірки, складення за її результатом актів та винесення податкових повідомлень-рішень, у спірних правовідносинах актом, що має певні правові наслідки, породжує права та обов`язки для платника податків є рішення податкового органу (акт індивідуальної дії), прийняте за результатами проведеної перевірки.

Аналогічна позиція неодноразово викладена в постановах Верховного Суду від 21 лютого 2019 року у справі № 820/5481/17, від 13 грудня 2018 року у справі № 810/6689/14, від 11 квітня 2019 року у справі № 802/853/18-а тощо.

З аналізу матеріалів справи та норм права, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача в частині щодо визнання протиправним та скасування Наказу №1939 від 26.10.2017 р. та додатку №1 до нього, винесені заступником начальника Головного управління ДФС у Київській області Кучеренко О.Є., в частині, що стосується проведення фактичної перевірки ФОП ОСОБА_1 є необґрунтованими та такими, що не підлягає задоволення.

В частині позовних вимог щодо визнання протиправними та скасування податкових повідомлення-рішення №, №, № від 30.11.2017 р., винесені заступником начальника Головного управління ДФС у Київській області Кучеренко О.Є., суд зазначає наступне.

Відповідно до абзацу 5 частини другої статті 17 Закону України «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв, тютюнових виробів та пального» №481/95-ВР від 19.12.1995 р. (надалі - Закон №481/95-ВР) до суб`єктів господарювання застосовуються фінансові санкції у вигляді штрафів у разі: оптової (включаючи імпорт та експорт) і роздрібної торгівлі спиртом етиловим, коньячним і плодовим, спиртом етиловим ректифікованим виноградним, спиртом етиловим ректифікованим плодовим, алкогольними напоями та тютюновими виробами без наявності ліцензій (крім випадків, передбачених цим Законом) - 200 відсотків вартості отриманої партії товару, але не менше 17000 гривень.

Отже, суб`єкт господарювання, який реалізує алкогольними напоями без відповідної ліцензії, повинен нести відповідальність, передбачену приписами статті 17 Закону №481/95-ВР.

Згідно пункту 5 Порядку застосування фінансових санкцій, передбачених статтею 17 Закону України «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв та тютюнових виробів» підставою для прийняття рішення про застосування фінансових санкцій є: акт перевірки додержання суб`єктом господарювання встановлених законодавством вимог, обов`язкових для виконання під час здійснення оптової і роздрібної торгівлі алкогольними напоями та/або тютюновими виробами, складений органом, що видав ліцензію, у якому зазначається зміст порушення і конкретні порушені норми законодавства; результати проведення органом, який видав ліцензію, іншими органами виконавчої влади в межах їх компетенції перевірок суб`єкта господарювання, пов`язаної з виробництвом та обігом спирту, алкогольних напоїв та тютюнових виробів; матеріали правоохоронних, податкових та інших органів виконавчої влади щодо недотримання суб`єктами господарювання вимог законодавчих та інших нормативно-правових актів про виробництво та обіг спирту, алкогольних напоїв та тютюнових виробів.

Як вбачається з матеріалів справи та підтверджується фотокопіями та фіскальним чеком, що співробітниками контролюючого органу встановлено факт реалізації алкогольного напою за відсутності діючої ліцензії на право роздрібної торгівлі алкогольними напоями пляшка ароматизованого напою на основі вина "Фраголіно Россо" TM "Novellina", 0,75л., 7,0 %об., виробництва "Casa vinicola costanza" по ціні 79,00 грн.

Крім того, контролюючим органом встановлено, що в приміщені павільйону АДРЕСА_3 знаходилися для реалізації алкогольні напої без марок акцизного податку.

Згідно вимог статті 11 Закону №481/95-ВР алкогольні напої, які виробляються в Україні, а також такі, що імпортуються в Україну, позначаються марками акцизного податку в порядку, визначеному законодавством.

Відповідно до підпункту 14.1.107 пункту 14.1 статті 14 ПК України марка акцизного податку - спеціальний знак для маркування алкогольних напоїв та тютюнових виробів, віднесений до документів суворого обліку, який підтверджує сплату акцизного податку, легальність ввезення та реалізації на території України цих виробів.

Маркування алкогольних напоїв та тютюнових виробів - це наклеювання марки акцизного податку на пляшку (упаковку) алкогольного напою чи пачку (упаковку) тютюнового виробу в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України щодо виробництва, зберігання та продажу марок акцизного податку (підпункту 14.1.109 пункту 14.1 статті 14 ПК України).

Пунктом 226.2 статті 226 ПК України встановлено, що наявність наклеєної в установленому порядку марки акцизного податку встановленого зразка на пляшці (упаковці) алкогольного напою та пачці (упаковці) тютюнового виробу є однією з умов для ввезення на митну територію України і продажу таких товарів споживачам, а також підтвердженням сплати податку та легальності ввезення товарів.

Згідно з пунктом 226.9 статті 226 ПК України вважаються такими, що немарковані: алкогольні напої та тютюнові вироби з підробленими марками акцизного податку; алкогольні напої та тютюнові вироби, марковані з відхиленням від вимог положення, затвердженого Кабінетом Міністрів України, відповідно до якого здійснюються виготовлення, зберігання, продаж марок акцизного податку та маркування алкогольних напоїв і тютюнових виробів, та/або марками, що не видавалися безпосередньо виробнику або імпортеру зазначеної продукції; алкогольні напої з марками акцизного податку, на яких зазначення суми акцизного податку, сплаченого за одиницю маркованої продукції, не відповідає сумі, визначеній з урахуванням чинних на дату розливу продукції ставок акцизного податку, міцності продукції та місткості тари.

За нормами пункту 226.5 статті 226 ПК України маркування алкогольних напоїв та тютюнових виробів здійснюється марками акцизного податку, зразки яких затверджуються Кабінетом Міністрів України.

Постановою Кабінету Міністрів України від 27.12.2010 №1251 затверджено «Положення про виготовлення, зберігання, продаж марок акцизного податку та маркування алкогольних напоїв і тютюнових виробів».

Відповідно до пункту 20 Положення №1251 маркування алкогольних напоїв і тютюнових виробів здійснюється виробниками зазначеної продукції.

У разі виробництва на митній території України алкогольних напоїв і тютюнових виробів чи ввезення таких товарів на митну територію України покупці марок зобов`язані забезпечити їх маркування марками встановленого зразка у такий спосіб, щоб марка розривалася під час відкупорювання (розкривання) товару.

Відповідно до пункту 228.9 ПК України відповідальність за недодержання порядку маркування, продажу алкогольних напоїв і тютюнових виробів, несплату чи несвоєчасну сплату податку несуть виробники (замовники), імпортери, продавці таких товарів та їх посадові особи відповідно до закону.

Статтею 17 Закону №481/95-BP, визначено, що за порушення норм цього Закону щодо виробництва і торгівлі спиртом етиловим, коньячним і плодовим, спиртом етиловим ректифікованим виноградним, спиртом етиловим ректифікованим плодовим, спиртом-сирцем виноградним, спиртом-сирцем плодовим, алкогольними напоями та тютюновими виробами посадові особи і громадяни притягаються до відповідальності згідно з чинним законодавством, а саме, виробництво, зберігання, транспортування, реалізації фальсифікованих алкогольних напоїв чи тютюнових виробів; алкогольних напоїв чи тютюнових виробів без марок акцизного податку встановленого зразка або з підробленими марками акцизного податку - 200 відсотків вартості товару, але не менше 17000 гривень.

Тобто, необхідною умовою для притягнення до юридичної відповідальності є встановлення складу правопорушення, як сукупності об`єктивних та суб`єктивних ознак, що характеризують діяння як правопорушення, у тому числі, встановлення вини (у даному випадку підстави для застосування до позивача штрафу в розмірі 17000 грн) за зберігання алкогольних напоїв без марок акцизного податку встановленого зразка.

Так, наявними в матеріалах справи фотокопіями підтверджується те, що вказані у акті перевірки пляшки, на момент проведення відповідачем фактичної перевірки, відсутні марки акцизного податку та докази їх наявності.

З аналізу матеріалів справи та норм права, суд приходить до висновку, що відповідачем правомірно встановлено реалізації алкогольних напоїв без марок акцизного податку та не в установленому місці.

Враховуючи вищевикладене, суд доходить висновку, що позовні вимоги позивача є необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.

Частиною другої статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно з частиною першою статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України Кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Відповідно до частини другої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

З урахуванням викладеного, Суд приходить до висновків про відмовити у задоволені позовних вимог.

Керуючись положеннями статей 2, 7, 9, 11, 44, 72-78, 79, 194, 241-246, 250, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, Окружний адміністративний суд міста Києва, -

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позовних вимог відмовити Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 (місце реєстрації: АДРЕСА_1 ; адреса проживання/листування: АДРЕСА_2 ) - відмовити повністю.

Рішення суду, відповідно до ч. 1 статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України, набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Рішення суду може бути оскаржене до суду апеляційної інстанції протягом тридцяти днів за правилами, встановленими статтями 293-297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Відповідно до п/п. 15.5 п. 15 Розділу VII "Перехідні положення" Кодексу адміністративного судочинства України в редакції Закону № 2147-VIII, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Суддя І.В. Смолій