Справа № 640/17653/19
Суддя: Каракашьян С.К.
Дата ухвалення: 2019-11-18 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

18 листопада 2019 року № 640/17653/19

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі судді Каракашьяна С.К., при секретарі судового засідання Мині І.І., за участі представників сторін: від позивача - Красножон А.С., розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу:

за позовомДепартаменту промисловості та розвитку підприємництва виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації)
доВідділу примусового виконання рішень Державної виконавчої служби України Міністерства юстиції України
провизнання протиправною та скасування постанови,
ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Департамент промисловості та розвитку підприємництва виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) (далі - позивач) звернувся до Окружного адміністративного суду м. Києва з позовом до Відділу примусового виконання рішень Державної виконавчої служби України Міністерства юстиції України (далі - відповідач), в якому просить суд скасувати постанову старшого державного виконавця Бурла В.Е. ВП №59460247 від 07.08.2019 про накладення штрафу на Департамент промисловості та розвитку підприємництва виконавчого органу Київської міської ради(Київської міської державної адміністрації) в розмірі 5100 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані протиправністю спірної постанови про накладення штрафу на позивача за невиконання рішення суду, оскільки, рішення суду виконано в межах повноважень позивача.

Відповідач явку уповноваженого представника в судове засідання не забезпечив, у встановлений судом строк відзив на позовні вимоги не подано.

Розглянувши подані сторонами документи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов та заперечення, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Окружного адміністративного суду м. Києва від 11.10.2018 у справі №826/12166/18, залишено без змін постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 22.01.2019, позов ОСОБА_1 до Департаменту промисловості та розвитку підприємництва Виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) (01044, м. Київ, вул. Терещенківська, 11-А; ) задоволено частково, зокрема, визнано протиправним та скасовано п. 257 додатку до наказу Департаменту промисловості та розвитку підприємництва Виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) «Про демонтаж (переміщення самовільно розміщених (встановлених) засобів пересувної дрібнороздрібної торговельної мережі)» від 25 січня 2018 року № 9-з - переліку самовільно розміщених (встановлених) засобів пересувної дрібнороздрібної торговельної мережі, що підлягають демонтажу (переміщенню) та зобов`язано Департамент промисловості та розвитку підприємництва Виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) прийняти рішення про повернення ОСОБА_1 на безоплатній основі, вилученого 23 лютого 2018 року спеціалізованого причепу ПР-фургон легковий-В, білого кольору, номер шасі НОМЕР_1 .

Постановою старшого державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Бурлою В.Е. від 04.07.2019 відкрито виконавче провадження №59460247 з примусового виконання виконавчого листа №826/12166/18, виданого 12.02.2019 Окружним адміністративним судом м. Києва про зобов`язання Департамент промисловості та розвитку підприємництва Виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) прийняти рішення про повернення ОСОБА_1 на безоплатній основі, вилученого 23 лютого 2018 року спеціалізованого причепу ПР-фургон легковий-В, білого кольору, номер шасі НОМЕР_1

Вказаною постановою про відкриття виконавчого провадження, встановлено боржнику строк протягом десяти робочих днів з моменту відкриття виконавчого провадження виконати рішення, про що письмово повідомити Відділ.

Постановою старшого державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Бурлою В.Е. від 07.08.2019 ВП №59460247 за невиконання рішення суду в строк встановлений державним виконавцем накладено на боржника (Департамент промисловості та розвитку підприємництва виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) штраф на користь держави в розмірі 5100 грн.

Вважаючи вказану постанову про накладення штрафу протиправною та такою, що підлягає скасуванню, позивач звернувся з даним позовом до суду.

Досліджуючи надані сторонами докази, аналізуючи наведені міркування та заперечення, оцінюючи їх в сукупності, суд бере до уваги наступне.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною 1 ст. 9 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) встановлено, що суд при вирішенні справи керується принципом законності, відповідно до якого суд вирішує справи відповідно до Конституції та законів України, а також міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України; суд застосовує інші нормативно-правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, у межах повноважень та у спосіб, передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з ст. 1 Закону України "Про виконавче провадження" (у редакції чинній на час прийняття спірної постанови) виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 3 Закону України "Про виконавче провадження" відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню рішення на підставі таких виконавчих документів, зокрема, виконавчих листів та наказів, що видаються судами у передбачених законом випадках на підставі судових рішень, рішень третейського суду, рішень міжнародного комерційного арбітражу, рішень іноземних судів та на інших підставах, визначених законом або міжнародним договором України.

Згідно з ч. 1, п. 1 ч. 2, ч. 4 ст. 18 названого Закону виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії. Виконавець зобов`язаний здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом. Вимоги виконавця щодо виконання рішень є обов`язковими на всій території України. Невиконання законних вимог виконавця тягне за собою відповідальність, передбачену законом.

Отже, виконавець зобов`язаний вживати передбачених Законом України "Про виконавче провадження" заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії, а також зобов`язаний здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом.

Відповідно до ч.ч. 1 та 2 ст. 63 Закону України "Про виконавче провадження" за рішеннями, за якими боржник зобов`язаний особисто вчинити певні дії або утриматися від їх вчинення, виконавець наступного робочого дня після закінчення строку, визначеного частиною шостою статті 26 цього Закону, перевіряє виконання рішення боржником. Якщо рішення підлягає негайному виконанню, виконавець перевіряє виконання рішення не пізніш як на третій робочий день після відкриття виконавчого провадження. У разі невиконання без поважних причин боржником рішення виконавець виносить постанову про накладення на боржника штрафу, в якій також зазначаються вимога виконати рішення протягом 10 робочих днів (за рішенням, що підлягає негайному виконанню, - протягом трьох робочих днів) та попередження про кримінальну відповідальність.

Згідно з ч. 1 ст. 75 Закону України "Про виконавче провадження" у разі невиконання без поважних причин у встановлений виконавцем строк рішення, що зобов`язує боржника виконати певні дії, та рішення про поновлення на роботі виконавець виносить постанову про накладення штрафу на боржника - фізичну особу у розмірі 100 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, на посадових осіб - 200 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, на боржника - юридичну особу - 300 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян та встановлює новий строк виконання.

Таким чином, зі змісту вказаних норм вбачається, що у разі невиконання боржником без поважних причин рішення суду виконавець зобов`язаний прийняти постанову про накладення штрафу на боржника.

Водночас, позивач вбачає прийняту постанову від 07.08.2019 ВП №59460247 про накладання штрафу протиправною з огляду на існування поважних причин невиконання боржником вимог рішення суду.

Так, позивач зазначає, що виконання рішення суду Департамент промисловості та розвитку підприємництва виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) повідомив відповідача, на виконання рішення Окружного адміністративного суду м. Києва від 11.10.2018 Департамент наказом від 15.05.2018 №26-з «Про внесення змін» вніс зміни до наказу від 25.01.2018 №9-з «Про демонтаж (переміщення самовільно розміщених (встановлених) засобів пересувної дрібнороздрібної торговельної мережі)» шляхом виключення рядку №257. Зазначено, що оскільки демонтовані (переміщені) самовільно розміщені (встановлені) засоби пересувної дрібнороздрібної торговельної мережі не знаходяться у безпосередньому розпорядженні Департаменту та не є його балансовим та позабалансовим майном, Департамент звернувся до КП «Міський магазин» з листом від 22.07.2019 №052-3998 щодо можливості повернення ОСОБА_1 спеціалізованого причепу ПР-фургон легковий-В, білого кольору, номер шасі НОМЕР_1 , про що, в свою чергу повідомлено відповідача.

Такі доводи позивача суд не вбачає поважними підставами для невиконання рішення, оскільки, на думку суду, відсутність в натурі у боржника майна та наявність обставин, які ускладнюють виконання рішення суду за своїм змістом не є тотожними поняттями та не звільняють боржника від виконання рішення суду, яке набрало законної сили.

Та обставина, що майно не знаходиться у безпосередньому розпорядженні відповідача, була взята до уваги судом під час вирішення справи №826/12166/18, з огляду на що, суд, з метою ефективного, повного та належного захисту порушених прав позивача, а також зважаючи на необхідність дотримання гарантій того, що спір між сторонами буде остаточно вирішений, з метою захисту порушених прав позивача задовольнив позов шляхом зобов`язання саме Департаменту промисловості прийняти рішення про повернення позивачеві на безоплатній основі, вилученого 23 лютого 2018 року спеціалізований причіп ПР-фургон легковий-В, білого кольору, номер шасі НОМЕР_1 .

Більш того позивачем не надано жодного доказу того, що він звертався до суду із заявами про роз`яснення рішення суду та встановлення способу його виконання, що могло б свідчити про вжиття заходів стосовно виконання рішення суду та можливу наявність поважних причин його невиконання.

Відповідно до ч.1 ст. 33 Закону України "Про виконавче провадження", за наявності обставин, що ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим (хвороба сторони виконавчого провадження, відрядження сторони виконавчого провадження, стихійне лихо тощо), сторони мають право звернутися до суду, який розглядав справу як суд першої інстанції, із заявою про відстрочку або розстрочку виконання рішення. Рішення про розстрочку виконується в частині та у строки, встановлені цим рішенням.

Згідно з ч. 2 Закону України "Про виконавче провадження", за заявою стягувача виконавець може відстрочити або розстрочити виконання рішення (крім судового рішення), за наявності обставин, передбачених частиною першою цієї статті, про що виносить відповідну постанову.

Суд звертає увагу на те, позивач не був позбавлений права у разі наявності обставин, що ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим, звернутись до суду із заявою про відстрочку або розстрочку виконання рішення, однак, наданим правом не скористався.

На переконання суду, позивач у даному випадку не добросовісно скористався належними йому процесуальними правами. У свою чергу, відповідач діяв на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

У справі "Горнсбі проти Греції" Європейським судом з прав людини в пункті 40 рішення зазначено, що право на суд було б ілюзорним, якби національна правова система Договірної держави допускала невиконання остаточного та обов`язкового судового рішення на шкоду одній зі сторін.

Якщо адміністративний (виконавчий) орган відмовляється виконувати, не виконує чи затягує виконання судового рішення, то передбачені статтею 6 гарантії, які забезпечуються стороні на етапі судового розгляду справи, фактично втрачають свій сенс (п. 68 рішення у справі "Піалопулос та інші проти Греції").

Європейський суд з прав людини в пункті 26 рішення у справі "Глоба проти України" відзначає, що пункт 1 статті 6 Конвенції, inter alia, захищає виконання остаточних судових рішень, які у державах, що визнали верховенство права, не можуть залишатися невиконаними на шкоду одній зі сторін. Відповідно виконанню судового рішення не можна перешкоджати, відмовляти у виконанні або надмірно його затримувати (див., наприклад, рішення у справі "Бурдов проти Росії" (Burdov v. Russia), заява N 59498/00, п. 34, ECHR 2002-III, та рішення від 6 березня 2003 року у справі "Ясюнієне проти Литви", заява N 41510/98, п. 27). Держава зобов`язана організувати систему виконання судових рішень, яка буде ефективною як за законодавством, так і на практиці (див. рішення від 7 червня 2005 року у справі "Фуклев проти України" (Fuklev v. Ukraine), заява N 71186/01, п. 84).

В пункті 27 рішення у справі "Глоба проти України" Європейський суд з прав людини зазначив, що саме на державу покладається обов`язок вжиття у межах її компетенції усіх необхідних кроків для того, щоб виконати остаточне рішення суду та, діючи таким чином, забезпечити ефективне залучення усього її апарату. Не зробивши цього, вона не виконає вимоги, що містяться у пункті 1 статті 6 Конвенції.

Конституційний Суд України також неодноразово зазначав, що виконання судового рішення є невід`ємною складовою права кожного на судовий захист і охоплює, зокрема, законодавчо визначений комплекс дій, спрямованих на захист і відновлення порушених прав, свобод, законних інтересів фізичних та юридичних осіб, суспільства, держави (пункт 2 мотивувальної частини Рішення від 13 грудня 2012 року N 18-рп/2012); невиконання судового рішення загрожує сутності права на справедливий розгляд судом (пункт 3 мотивувальної частини Рішення від 25 квітня 2012 року N 11-рп/2012).

Конституційний Суд України бере до уваги практику Європейського суду з прав людини, який, зокрема, в рішенні у справі "Шмалько проти України" від 20 липня 2004 року вказав, що право на виконання судового рішення є складовою права на судовий захист, передбаченого статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, для цілей якої виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватися як складова частина судового розгляду (пункт 43).

Таким чином, право на судовий захист є конституційною гарантією прав і свобод людини і громадянина, а обов`язкове виконання судових рішень - складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року.

За таких обставин враховуючи, що станом на час винесення оскаржуваної постанови позивачем, який є боржником у виконавчому провадженні, рішення суду так і не виконано, тому державним виконавцем правомірно винесено постанову від 07.08.2019 року про накладення штрафу в розмірі 5100 грн., в рамках виконавчого провадження ВП №59460247 за невиконання рішення суду.

Враховуючи викладене, суд приходить до висновку про відсутність підстав для скасування оскаржуваної постанови, а відтак - суд не вбачає підстав для задоволення позову та, відповідно, приходить до висновку про відмову у задоволенні позову.

Відповідно до пунктів 1, 3 частини другої статті 129 Конституції України та частини першої статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

З урахуванням викладеного, позовні вимоги визнаються судом необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.

Керуючись вимогами ст.ст. 2, 5 - 11, 19, 72 - 77, 90, 139, 241 - 246, 250, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, Окружний адміністративний суд міста Києва, -

В И Р І Ш И В:

В задоволенні позову Департаменту промисловості та розвитку підприємництва виконавчого органу Київської міської ради відмовити повністю.

Рішення суду набирає законної сили в строк і порядку, передбачені статтею 255 Кодексу адміністративного судочинства України. Рішення суду може бути оскаржено за правилами, встановленими ст. ст. 293, 295 - 297 КАС України.

Повний текст рішення складено 22.11.2019.

Суддя С.К. Каракашьян