Справа № 520/4307/19
Суддя: Бартош Н.С.
Дата ухвалення: 2019-11-19 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 листопада 2019 р.Справа № 520/4307/19
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді: Бартош Н.С.,

Суддів: Григорова А.М. , Подобайло З.Г. ,

за участю секретаря судового засідання Мороза М.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю "КОТЛОТУРБОПРОМ" на рішення Харківського окружного адміністративного суду (головуючий І інстанції Зінченко А.В., м. Харків) від 11.07.2019 року (повний текст складено 12.07.2019 року) по справі № 520/4307/19

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "КОТЛОТУРБОПРОМ"

до Головного управління ДФС у Харківській області

про скасування податкового повідомлення-рішення,

ВСТАНОВИВ:

Позивач, ТОВ "КОТЛОТУРБОПРОМ", звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом, в якому просив визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління ДФС у Харківській області від 24.01.2019 року № в частині нарахування грошового зобов`язання за платежем податок на додану вартість із вироблених в Україні товарів (робіт, послуг) - 14060100 на суму 38785,01 грн.

Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 11.07.2019 року по справі № 520/4307/19 в задоволенні позовних вимог відмовлено.

Позивач не погодився з рішенням суду першої інстанції та подав апеляційну скаргу, в якій просить його скасувати та прийняти нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права з підстав, викладених в апеляційній скарзі.

Відповідач відзив на апеляційну скаргу не подав.

В судовому засіданні представник відповідача проти задоволення апеляційної скарги заперечував, просив залишити її без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Представник позивача підтримав доводи апеляційної скарги, просив її задовольнити, рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представників сторін у судовому засіданні, перевіривши рішення суду першої інстанції, дослідивши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що ГУ ДФС у Харківській області проведена камеральна перевірка ТОВ КОТЛОТУРБОПРОМ з питання дотримання граничних термінів реєстрації податкових накладних та/або розрахунків коригування до податкових накладних в Єдиному реєстрі податкових накладних.

За результатами перевірки складено акт перевірки від 12.12.2018 р. № 193/20-40-58-05-10/25464226, яким встановлено порушення вимог п. 201.10 ст. 201 Податкового кодексу України, а саме несвоєчасно зареєстровано в ЄРПН податкові накладні за червень 2016 року, липень, листопад, грудень 2017 року.

Відповідно до п. 120-1.1 ст. 120-1 Кодексу, ГУ ДФС у Харківській області винесено податкове повідомлення-рішення від 24.01.2019 р. № , яким до підприємства позивача застосовано штрафні санкції у розмірі 39963,93 грн. за порушення граничних строків реєстрації податкових накладних та розрахунків коригування до податкових накладних в ЄРПН.

Не погодившись з винесеним контролюючим органом податковим повідомленням-рішенням в частині нарахування грошового зобов`язання за платежем податок на додану вартість із вироблених в Україні товарів (робіт, послуг) - 14060100 на суму 38785,01 грн., позивач звернувся до суду першої інстанції із вищевказаними вимогами.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог суд першої інстанції дійшов до висновку, що контролюючим органом правомірно застосовано штрафні санкції та винесено податкове повідомлення-рішення.

В доводах апеляційної скарги позивач по справі послався на те, що реєстрація розрахунків коригування здійснювалась позивачем з урахуванням усіх роз`яснень, які розміщувались на офіційному сайті ДФС України. Проте, через несправності комп`ютерної програми, які виникали внаслідок її переналаштування, цей розрахунок коригування не вдалося зареєструвати вчасно, а тому вини у несвоєчасній реєстрації розрахунку коригування до податкової накладної у діях позивача немає. В той самий час, твердження відповідача, що розрахунок коригування був зареєстрований 26.12.2017 р. з дев`ятої спроби, оскільки позивач виправив усі допущені ним раніше помилки, не підтверджується, оскільки відповідачем не було надано копії усіх дев`яти спроб його реєстрації разом з відзивом на позовну заяву. Вказав, що порушення граничного строку реєстрації розрахунку коригування до податкової накладної, встановленого ст. 201 ПК України, сталося не з вини ТОВ «КОТЛОТУРБОПРОМ», а через несправності програмного забезпечення Автоматизованої системи «Єдине вікно подання електронних документів» ДФС України, а тому ТОВ «КОТЛОТУРБОПРОМ» не повинно нести відповідальність у вигляді штрафу у розмірі 10% суми ПДВ, зазначеної у розрахунку коригування. Про наявність факту збою комп`ютерної програми, яка здійснює реєстрацію ПН та РК ПН у системі ДФС України, двічі зазначалося уповноваженими особами контролюючого органу.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції та відхиляє доводи апелянта, з огляду на наступне.

Положеннями ч. 2 ст. 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з п.п. 14.1.60 п. 14.1 ст. 14 ПК України, єдиний реєстр податкових накладних - реєстр відомостей щодо податкових накладних та розрахунків коригування, який ведеться центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну податкову та митну політику, в електронному вигляді згідно з наданими платниками податку на додану вартість електронними документами.

Відповідно до п. 61.1 ст.61 ПК України, податковий контроль - система заходів, що вживаються контролюючими органами та координуються центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну фінансову політику, з метою контролю правильності нарахування, повноти і своєчасності сплати податків і зборів, а також дотримання законодавства з питань регулювання обігу готівки, проведення розрахункових та касових операцій, патентування, ліцензування та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи.

Пунктом 201.1 статті 201 ПК України передбачено, що на дату виникнення податкових зобов`язань платник податку зобов`язаний скласти податкову накладну в електронній формі з дотриманням умови щодо реєстрації у порядку, визначеному законодавством, електронного підпису уповноваженої платником особи та зареєструвати її в Єдиному реєстрі податкових накладних у встановлений цим Кодексом термін.

При здійсненні операцій з постачання товарів/послуг платник податку - продавець товарів/послуг зобов`язаний в установлені терміни скласти податкову накладну, зареєструвати її в Єдиному реєстрі податкових накладних та надати покупцю за його вимогою. Податкова накладна, складена та зареєстрована в Єдиному реєстрі податкових накладних платником податку, який здійснює операції з постачання товарів/послуг, є для покупця таких товарів/послуг підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту (п. 201.10 ст. 201 ПК України).

Підтвердженням продавцю про прийняття його податкової накладної та/або розрахунку коригування до Єдиного реєстру податкових накладних є квитанція в електронному вигляді у текстовому форматі, яка надсилається протягом операційного дня. Датою та часом надання податкової накладної та/або розрахунку коригування в електронному вигляді до центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну податкову і митну політику, є дата та час, зафіксовані у квитанції.

Якщо надіслані податкові накладні/розрахунки коригування сформовано з порушенням вимог, передбачених пунктом 201.1 цієї статті та/або пунктом 192.1 статті 192 цього Кодексу, а також у разі зупинення реєстрації податкової накладної/розрахунку коригування відповідно до пункту 201.16 цієї статті, протягом операційного дня продавцю/покупцю надсилається квитанція в електронному вигляді у текстовому форматі про неприйняття їх в електронному вигляді або зупинення їх реєстрації із зазначенням причин. Якщо протягом операційного дня не надіслано квитанції про прийняття або неприйняття, або зупинення реєстрації податкової накладної/розрахунку коригування, така податкова накладна вважається зареєстрованою в Єдиному реєстрі податкових накладних.

Отже, належним та допустимим доказом реєстрації податкової накладної є квитанція в якій фіксується дата та час надходження податкової накладної та/або розрахунку коригування в електронному вигляді до центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну податкову і митну політику.

Реєстрація податкових накладних та/або розрахунків коригування до податкових накладних у Єдиному реєстрі податкових накладних повинна здійснюватися з урахуванням граничних строків: для податкових накладних/розрахунків коригування до податкових накладних, складених з 1 по 15 календарний день (включно) календарного місяця, - до останнього дня (включно) календарного місяця, в якому вони складені; для податкових накладних/розрахунків коригування до податкових накладних, складених з 16 по останній календарний день (включно) календарного місяця, - до 15 календарного дня (включно) календарного місяця, наступного за місяцем, в якому вони складені. У разі порушення таких строків застосовуються штрафні санкції згідно з цим Кодексом.

Механізм внесення відомостей, що містяться у податковій накладній та/або розрахунку коригування кількісних і вартісних показників до неї, до Єдиного реєстру податкових накладних (Реєстр) визначає Порядок № 1246.

Пунктом 5 Порядку № 1246 передбачено, що податкова накладна та/або розрахунок коригування приймаються до Реєстру у разі дотримання вимог, установлених п.192.1 ст.192, п.200-1.3, 200-1.9 ст.200-1 та п.201.1, 201.10, 201.16 ст.201 ПК України, а також з урахуванням Законів України «Про електронний цифровий підпис», «Про електронні документи та електронний документообіг» та Порядку обміну електронними документами з контролюючими органами, затвердженого в установленому порядку.

Згідно з п. 11 Порядку № 1246, після накладення електронного цифрового підпису платник податку здійснює шифрування податкової накладної та/або розрахунку коригування в електронній формі та надсилає їх ДФС за допомогою засобів інформаційних, телекомунікаційних, інформаційно-телекомунікаційних систем з урахуванням вимог Законів України «Про електронний цифровий підпис», «Про електронні документи та електронний документообіг» та Порядку обміну електронними документами з контролюючими органами, затвердженого в установленому порядку. Примірник податкової накладної та/або розрахунку коригування в електронній формі зберігається у платника податку.

Після надходження податкової накладної та/або розрахунку коригування до ДФС в автоматизованому режимі здійснюється їх розшифрування та проводяться перевірки: відповідності податкової накладної та/або розрахунку коригування затвердженому формату (стандарту); чинності електронного цифрового підпису, порядку його накладення та наявності права підписання посадовою особою платника податку таких податкової накладної та/або розрахунку коригування; реєстрації особи, що надіслала на реєстрацію податкову накладну та/або розрахунок коригування, платником податку на момент складення та реєстрації таких податкової накладної та/або розрахунку коригування; дотримання вимог, установлених пунктом 192.1 статті 192 та пунктом 201.10 статті 201 Кодексу; наявності помилок під час заповнення обов`язкових реквізитів відповідно до пункту 201.1 статті 201 Кодексу; наявності суми податку на додану вартість відповідно до пунктів 200-1.3 і 200-1.9 статті 200-1 Кодексу (для податкових накладних та/або розрахунків коригування, що реєструються після 1 липня 2015 року); наявності в Реєстрі відомостей, що містяться у податковій накладній, яка коригується; факту реєстрації/зупинення реєстрації/відмови в реєстрації податкової накладної та/або розрахунку коригування з такими ж реквізитами; наявності підстав для зупинення реєстрації податкових накладних та/або розрахунків коригування; дотримання вимог Законів України «Про електронний цифровий підпис», «Про електронні документи та електронний документообіг» та Порядку обміну електронними документами з контролюючими органами, затвердженого в установленому порядку (п.12-15 Порядку №1246).

За результатами перевірок, визначених п. 12 цього Порядку, формується квитанція про прийняття або неприйняття, або зупинення реєстрації податкової накладної та/або розрахунку коригування (квитанція).

Квитанція в електронній формі надсилається платнику податку протягом операційного дня та є підтвердженням прийняття або неприйняття, або зупинення реєстрації податкової накладної та/або розрахунку коригування. Примірник квитанції в електронній формі зберігається в ДФС.

У квитанції зазначаються дата та час її формування, реквізити податкової накладної та/або розрахунку коригування та результат перевірки. Якщо у податковій накладній та/або розрахунку коригування за результатами проведення перевірок, визначених пунктом 12 цього Порядку (крім абзацу десятого), виявлено порушення, платнику податку надсилається квитанція про неприйняття податкової накладної та/або розрахунку коригування із зазначенням причини такого неприйняття.

Згідно з абз. 10 п. 201.10 ст. 201 ПК України, датою та часом надання податкової накладної та/або розрахунку коригування в електронному вигляді до центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну податкову і митну політику, є дата та час, зафіксовані у квитанції.

Пункт 201.10 статті 201 ПК України безпосередньо не містить вимог до порядку реєстрації податкових накладних, однак встановлює, що Порядок ведення Єдиного реєстру податкових накладних встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Прийняття до Реєстру податкових накладних лише у разі дотримання вимог, установлених п.192.1 ст.192, п.200-1.3, 200-1.9 ст.200-1 та п.201.1, 201.10 і 201.16 ст.201 ПК України, а також Законів України «Про електронний цифровий підпис», «Про електронні документи та електронний документообіг» та Порядку обміну електронними документами з контролюючими органами, затвердженого в установленому порядку, обумовлено пунктом 5 Порядку № 1246.

Операційний день - частина дня, протягом якої за наявності технічної можливості здійснюється електронний документообіг. Операційний день - частина дня, протягом якої здійснюються прийняття від платників податку податкових накладних та/або розрахунків коригування та реєстрація або зупинення реєстрації. Операційний день триває з 0 до 23-ї години (пункти 1, 3 Порядку № 1246).

Отже, законодавством чітко визначено порядок оформлення, подачі, прийняття та реєстрації податкових накладних. При цьому, ведення Єдиного реєстру податкових накладних здійснюється центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну податкову політику, а саме ДФС України, на яку покладено обов`язок прийняття, реєстрації та обробки податкових накладних, поданих в електронному вигляді платником податків. Підставою для відмови у прийнятті податкових накладних в електронному вигляді може бути лише порушення їх формування у відповідності до податкового законодавства України.

Як було правильно встановлено судом першої інстанції, позивачем виписано податкову накладну № 19 від 21.06.2017 р. (зареєстровано в ЄРПН 14.07.2017 р.) на загальну суму, що підлягають сплаті, з урахуванням ПДВ 11784000,00 грн. на адресу контрагента ПАТ ДТЕК ДНІПРОЕНЕРГО, у табличній формі розділу Б податкової накладної номенклатурою товарів/послуг продавця визначено: № з/п 1 - Виконання робіт по технічному переоснащенню енергоблоків № 7,8 ДТЕК Придніпровська ТЕС для переводу котлів ТП-90 на використання вугілля газової групи.

ДТЕК ДНІПРОЕНЕРГО 14.12.2017 р. зареєстровано в ЄРПН розрахунок коригування № 42 від 30.11.2017 р .до податкової накладної № 19 від 21.06.2017 р. з зазначенням причини коригування зміна номенклатури, у табличній формі розділу Б коригується рядок податкової накладної № з/п 1 Виконання робіт по технічному переоснащенню енергоблоків № 7,8 ДТЕК Придніпровська ТЕС для переводу котлів ТП-90 на використання вугілля газової групи на суму - 1939250,60.

В подальшому з метою реєстрації розрахунку коригування на + позивач 14.12.2017 р. направив до ЄРПН розрахунок коригування № 43 від 30.11.2017 р. до податкової накладної № 19 від 21.06.2017 р.

Відповідно до квитанції № 1 від 14.12.2017 року документ не може бути прийнято - рядок 1 Порушення вимог порядку заповнення податкової накладної та розрахунку коригування до податкової накладної, а саме: у графі Номенклатура товарів послуг зазначено Газопровід від конвективної шахти котла до млина, включаючи концентратори золи кр.К0425-5200, тоді як в податковій накладній яка коригується, зазначено рядок 1- Виконання робіт по технічному переоснащенню енергоблоків № 7,8 ДТЕК Придніпровська ТЕС для переводу котлів ТП-90 на використання вугілля газової групи. Також Порушення вимог порядку заповнення податкової накладної та розрахунку коригування до податкової накладної, а саме: дублюються значення поля № з/п 1 рядка, що коригується,

Наступного дня, а саме 15.12.2017 р. позивачем двічі направлено розрахунок коригування № 43 від 30.11.2017 р. до податкової накладної № 19 від 21.06.2017 р.

Відповідно до квитанцій № 1 документ не може бути прийнято - рядок 1 Порушення вимог порядку заповнення податкової накладної та розрахунку коригування до податкової накладної, а саме: у графі Номенклатура товарів послуг зазначено Виконання проектних і вишукувальних робіт по технічному переоснащенню енергоблоків № 7,8 ДТЕК Придніпровська ТЕС для переводу котлів ТП-90 на використання вугілля газової групи, тоді як в податковій накладній яка коригується, зазначено рядок 1- Виконання робіт по технічному переоснащенню енергоблоків № 7,8 ДТЕК Придніпровська ТЕС для переводу котлів ТП-90 на використання вугілля газової групи.

Після цього, 18.12.2017 р. позивачем двічі направлено розрахунок коригування № 43 від 30.11.2017 р. до податкової накладної № 19 від 21.06.2017 р. Відповідно до квитанцій №1 документ не може бути прийнято - рядок 1 Порушення вимог порядку заповнення податкової накладної та розрахунку коригування до податкової накладної, а саме: інформація, наведена в розрахунку коригування, не підтверджує наявність підстав, за якими платник зобов`язаний скласти розрахунок коригування, (не визначено обсяги постачання (база оподаткування) та зміни кількості, об`єму, обсягу)

Також, 22.12.2017 р. позивачем направлено розрахунок коригування № 43 від 30.11.2017 р. до податкової накладної № 19 від 21.06.2017 р. Відповідно до квитанцій № 1 документ не може бути прийнято - рядок 1 Порушення вимог порядку заповнення податкової накладної та розрахунку коригування до податкової накладної, а саме: дублюються значення поля № з/п 1 рядка, що коригується.

Після усунення вище зазначених помилок, 26.12.2017 р. позивачем направлено розрахунок коригування № 43 від 30.11.2017 р. до податкової накладної № 19 від 21.06.2017 р. Відповідно до квитанцій № 1 Документ прийнято.

Зі змісту апеляційної скарги вбачається, що основним доводом з приводу відсутності порушення вимог податкового законодавства з боку підприємства позивача є та обставина, що реєстрація розрахунків коригування здійснювалась позивачем з урахуванням усіх роз`яснень, які розміщувались на офіційному сайті ДФС України, а також обставина несправності комп`ютерної програми, які виникали внаслідок її переналаштування, тобто відсутня вина позивача. Також вказав, що в процедурі внесення інформації (відомостей щодо податкових накладних та розрахунків коригування) до ЄРПН є дві окремі стадії: 1) надання платником ПДВ податкової накладної (розрахунку коригування); 2) прийняття/неприйняття податкової накладної (розрахунку коригування) та внесення відомостей щодо неї (нього) безпосередньо до ЄРПН. Перша з цих стадій залежить від платника ПДВ і є результатом його дій, а друга це результат виконання роботи програмного забезпечення, що контролюється ДФС, та/або безпосередніх дій працівників ДФС, на які платник податку не має впливу, а тому, в контексті цього, застосована нормою п. 120-1.1 ПК України відповідальність, може застосовуватися у разі, якщо платник ПДВ не надав (не надіслав) податкову накладну (розрахунок коригування) ДФС України у строк, встановлений цією статтею.

З цього приводу колегія суддів зазначає, що при здійсненні операцій з постачання товарів/послуг платник податку - продавець товарів/послуг зобов`язаний в установлені терміни скласти податкову накладну, зареєструвати її в Єдиному реєстрі податкових накладних та надати покупцю за його вимогою. Податкова накладна, складена та зареєстрована в Єдиному реєстрі податкових накладних платником податку, який здійснює операції з постачання товарів/послуг, є для покупця таких товарів/послуг підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту (п. 201.10 ст. 201 ПК України).

З наведеної норми ПК України вбачається, що у платника податку не лише визначений обов`язок щодо своєчасного надання (надсилання) податкової накладної (розрахунку коригування, а і щодо реєстрації ПН/РК. Тобто, обов`язок платника ПДВ щодо своєчасного надання ПН/РК вважається виконаним, саме з моменту реєстрації ПН/РК, а не в момент їх надання (надсилання).

Судовим розглядом встановлено, що лише після усунення помилок, 26.12.2017 р. позивачем направлено розрахунок коригування № 43 від 30.11.2017 р. до податкової накладної № 19 від 21.06.2017 р. Відповідно до квитанцій № 1 Документ прийнято. До цього часу, розрахунки коригування, які направлялися для реєстрації не були прийняті контролюючим органом, у зв`язку з наявністю в них помилок, що перешкоджали такій реєстрації, а не у зв`язку з переналаштуванням програмного забезпечення чи помилок в його робіт. У зв`язку з цим, формувалися відповідні квитанції про неприйняття поданих до реєстрації розрахунків коригування та як встановлено в ході розгляду справи, відмова в прийнятті та відповідно реєстрації цих розрахунків не оскаржувалася.

Пунктом 120-1.1. статті 120-1. ПК України передбачено, що порушення платниками податку на додану вартість граничного строку, передбаченого статтею 201 цього Кодексу, для реєстрації податкової накладної та/або розрахунку коригування до такої податкової накладної в Єдиному реєстрі податкових накладних (крім податкової накладної, що не надається отримувачу (покупцю), складеної на постачання товарів/послуг для операцій: які звільнені від оподаткування або які оподатковуються за нульовою ставкою) тягне за собою накладення на платника податку на додану вартість, на якого відповідно до вимог статей 192 та 201 цього Кодексу покладено обов`язок щодо такої реєстрації, штрафу в розмірі: 10 відсотків суми податку на додану вартість, зазначеної в таких податкових накладних/розрахунках коригування, - у разі порушення строку реєстрації до 15 календарних днів; 20 відсотків суми податку на додану вартість, зазначеної в таких податкових накладних/розрахунках коригування, - у разі порушення строку реєстрації від 16 до 30 календарних днів; 30 відсотків суми податку на додану вартість, зазначеної в таких податкових накладних/розрахунках коригування, - у разі порушення строку реєстрації від 31 до 60 календарних днів; 40 відсотків суми податку на додану вартість, зазначеної в таких податкових накладних/розрахунках коригування, - у разі порушення строку реєстрації від 61 до 365 календарних днів; 50 відсотків суми податку на додану вартість, зазначеної в таких податкових накладних/розрахунках коригування, - у разі порушення строку реєстрації на 366 і більше календарних днів.

Таким чином, головною умовою для застосування штрафної санкції відповідно до вищезазначеної норми є відсутність реєстрації протягом граничного строку, передбаченого ст. 201 цього Кодексу, податкової накладної чи розрахунку коригування. Вказаний факт надає право контролюючому органу провести перевірки та застосувати до платника податків фінансову відповідальність за виключенням випадку коли податкову накладну, що не надається отримувачу (покупцю), складено на постачання товарів/послуг для операцій: які звільнені від оподаткування або які оподатковуються за нульовою ставкою.

Враховуючи те, що матеріалами справи підтверджений факт несвоєчасної реєстрації розрахунку коригування, відсутність підстав для звільнення суб`єкта господарювання від відповідальності за несвоєчасну реєстрацію, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про правомірність застосування до підприємства позивача штрафних санкцій.

Доводи апелянта висновків суду першої інстанції не спростовують.

З урахуванням викладеного суд дійшов висновку, що судом першої інстанції правильно встановлені обставини справи, судове рішення ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, тому відсутні підстави для задоволення апеляційної скарги та скасування рішення.

Згідно з ч. 1 ст. 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Відповідно до ч. 1 ст. 6 КАС України суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.

Згідно ч. 1 ст. 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Положеннями ч. 2 ст. 77 КАС України передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Положеннями ч. 2 ст. 6 КАС України передбачено, що суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Закон України "Про судоустрій і статус суддів" встановлює, що правосуддя в Україні функціонує на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів та спрямоване на забезпечення права кожного на справедливий суд.

Відповідно до ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.

У пункті 50 рішення Європейського суду з прав людини «Щокін проти України» (№ 23759/03 та № 37943/06) зазначено про те, що перша та найважливіша вимога статті 1 Першого Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року полягає в тому, що будь-яке втручання публічних органів у мирне володіння майном повинно бути законним. Говорячи про «закон», стаття 1 Першого Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року посилається на ту саму концепцію, що міститься в інших положеннях цієї Конвенції (див. рішення у справі «Шпачек s.r.о.» проти Чеської Республіки» (SPACEK, s.r.o. v. THE CZECH REPUBLIC № 26449/95). Ця концепція вимагає, перш за все, щоб такі заходи мали підстави в національному законодавстві. Вона також відсилає до якості такого закону, вимагаючи, щоб він був доступним для зацікавлених осіб, чітким та передбачуваним у своєму застосуванні (див. рішення у справі «Бейелер проти Італії» (Beyeler v. Italy № 33202/96).

Колегія суддів враховує положення Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (пункти 32-41), в якому, серед іншого, звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення.

При цьому, зазначений Висновок також акцентує увагу на тому, що згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.

Суд також враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у касаційному провадженні), сформовану, зокрема у справах Салов проти України (заява № 65518/01; від 6 вересня 2005 року; пункт 89), "Проніна проти України" (Заява № 63566/00; 18 липня 2006 року; пункт 23) та "Серявін та інші проти України" (заява N 4909/04; від 10 лютого 2010 року; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (Ruiz Torija v. Spain) серія A. 303-A; 09 грудня 1994 року, пункт 29).

За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку про те, що рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим і не підлягає скасуванню, оскільки суд, всебічно перевіривши обставини справи, вирішив спір у відповідності з нормами матеріального права та при дотриманні норм процесуального права, повно і всебічно з`ясовані обставини в адміністративній справі з наданням оцінки всім аргументам учасників справи, а доводи апеляційної скарги їх не спростовують з наведених вище підстав.

Відповідно до ч. 1-3 ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

Згідно зі ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи те, що рішення Харківського окружного адміністративного суду від 11.07.2019 року по справі № 520/4307/19 прийняте з дотриманням норм матеріального та процесуального права, колегія суддів не виявила підстав для його скасування.

З урахуванням того, що відповідно до п. 6 ч. 6 ст. 12 КАС України справами незначної складності є справи щодо оскарження рішення суб`єкта владних повноважень, на підставі якого ним може бути заявлено вимогу про стягнення грошових коштів у сумі, що не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, ця справа відноситься до справ незначної складності і відповідно до ч. 5 ст. 328 КАС України постанова суду апеляційної інстанції не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Керуючись ст. ст. 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 326, 327 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "КОТЛОТУРБОПРОМ" на рішення Харківського окружного адміністративного суду від 11.07.2019 року по справі № 520/4307/19 залишити без задоволення.

Рішення Харківського окружного адміністративного суду від 11.07.2019 року по справі № 520/4307/19 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий суддя (підпис)Н.С. Бартош
Судді(підпис) (підпис) А.М. Григоров З.Г. Подобайло

Повний текст постанови складено 26.11.2019 року