Справа № 810/1122/16
Суддя: Аліменко Володимир Олександрович
Дата ухвалення: 2019-11-19 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 810/1122/16 Суддя (судді) першої інстанції: Харченко С.В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 листопада 2019 року м. Київ

Колегія суддів Шостого апеляційного адміністративного суду у складі:

судді-доповідача Аліменка В.О.,

суддів Кучми А.Ю., Бєлової Л.В.

за участю секретаря Юрковець А.П.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Артель" на постанову Київського окружного адміністративного суду від 10 лютого 2017 р. у справі за адміністративним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Артель" до Вишгородської об`єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Київській області, третя особа: Приватне акціонерне товариство "Група"Омега" про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень, -

В С Т А Н О В И Л А

Товариство з обмеженою відповідальністю "Артель" звернулось до Київського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Вишгородської об`єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Київській області, третя особа - Приватне акціонерне товариство "Група "Омега" про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень, в якому просив:

- визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення Ірпіньської об`єднаної податкової інспекції ГУ ДФС у Київській області від 13.10.2015 року № та від 13.10.2015 року № .

Постановою Київського окружного адміністративного суду від 10 лютого 2017 року у задоволенні адміністративного позову відмовлено.

Не погоджуючись з судовим рішенням, позивач звернувся з апеляційною скаргою, в якій просить суд апеляційної інстанції скасувати оскаржуване рішення суду першої інстанції та прийняти нове рішення, яким адміністративний позов задовольнити в повному обсязі.

Свої вимоги апелянт обґрунтовує тим, що судом першої інстанції при постановленні оскаржуваного рішення було неповно з`ясовано обставини, що мають значення для справи, порушено норми матеріального та процесуального права.

05.11.2019 року у судовому засіданні, відповідачем - Вишгородською об`єднаною державною податковою інспекцією Головного управління ДФС у Київській області подано клопотання про заміну відповідача в порядку процесуального правонаступництва.

Порадившись на місці, колегія суддів вважає за необхідне задовольнити вищевказане клопотання, з огляду на наступне.

Відповідно до ч.1 ст. 52 КАС України у разі вибуття або заміни сторони чи третьої особи у відносинах, щодо яких виник спір, суд допускає на будь-якій стадії судового процесу заміну відповідної сторони чи третьої особи її правонаступником. Усі дії, вчинені в адміністративному процесі до вступу правонаступника, обов`язкові для нього в такій самій мірі, у якій вони були б обов`язкові для особи, яку він замінив.

За приписами ст. 104 ЦК України юридична особа припиняється в результаті реорганізації (злиття, приєднання, поділу, перетворення) або ліквідації. У разі реорганізації юридичних осіб майно, права та обов`язки переходять до правонаступників.

Відповідно до п. 6 Порядку здійснення заходів, пов`язаних з утворенням, реорганізацією або ліквдацією міністерств, інших центральних органів виконавчої влади, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 20.10.2011 року № 1074, дія якого поширюється, в тому числі, і на територіальні органи міністерств та інших центральних органів виконавчої влади, права та обовязки органів виконавчої влади переходять у разі приєднання одного або кілької органів виконавчої влади до іншого органу виконавчої влади - до органу виконавчої влади, до якого приєднано один або кілька органів виконавчої влади.

Відповідно до п.12 постанови КМ України від 20.10.2011 року № 1074 орган виконавчої влади, утворений в результаті реорганізації, здійснює повноваження та виконує функції у визначених Кабінетом Міністрів України сферах компетенції з дня набрання чинності Актом Кабінету Міністрів України щодо можливості забезпечення здійснення таким органом повноважень та виконання функцій органу виконавчої влади, що припиняється.

Розпорядженням КМ України від 21.08.2019 року № 682-р вирішено про можливість забезпечення Державною податковою службою покладених на неї постановою Кабінету Міністрів України від 06.03.2019 року № 227 "Про затвердження положень про Державну податкову службу України та Державну митну службу України" функцій і повноважень Державної фіскальної служби, що припиняється, з реалізації державної податкової політики, державної політики з адміністрування єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, державної політики у сфері боротьби з правопорушеннями під час застосування податкового законодаства, а також законодавства з питань сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування та законодаства з інших питань, контроль за дотриманням якого покладеного на Державну податкову службу.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає за необхідне замінити відповідача - Вишгородську об`єднану державну податкову інспекцію Головного управління ДФС у Київській області на правонаступника - Головне управління Державної податкової служби у Київській області.

Відповідно до ч.ч.1, 2, 3 ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

У відповідності до ст.. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Приймаючи рішення про відмову у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що податкові повідомлення-рішення Ірпінської об`єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Київській області від 13.10.2015 року № та від 13.10.2015 року № , якими позивачу зменшено розмір задекларованого ним від`ємного значення з податку на додану вартість насуму 371650,00 грн, донараховано податкове зобов`язання з податку на додану вартість у сумі 128350,00 грн та застосовано до нього штрафні (фінансові) санкції у розмірі 64175,00 грн, є цілком правомірними, адже схема, за якою побудовані взаємовідносини між позивачем та його контрагентом - Приватним акціонерним товариством "Група "Омега" позбавлена розумної ділової мети, економічного змісту та доцільності, позивачем не надано достатньої кількості первинних документів.

Колегія суддів вважає вказаний висновок суду першої інстанції обґрунтованим, з огляду на наступне.

Як встановлено судом та вбачається з наявних матеріалів справи, Товариство з обмеженою відповідальністю "Артіль" (ідентифікаційний код 30554583, місцезнаходження: 07832, Київська область, Бородянський район, смт. Бабинці, вул. Заводська, будинок 45А) зареєстроване в якості юридичної особи 24.01.2000 року та здійснює господарську діяльність, пов`язану, зокрема, з виробництвом сухих будівельних сумішей (копія виписки з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців від 25.11.2014 року серії АГ № 340740 (т. 1 а.с. 109).

На момент виникнення спірних правовідносин позивач перебував на податковому обліку в Ірпінській об`єднаній державній податковій інспекції Головного управління ДФС у Київській області.

У вересні 2015 року посадовою особою Ірпінської об`єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Київській області на підставі пункту 75.1 статті 75 та підпункту 78.1.1 пункту 78.1 статті 78 Податкового кодексу України проведено документальну позапланову виїзну перевірку з питань дотримання Приватним акціонерним товариством "Група "Омега" за період з 01.02.2015 року по 28.02.2015 року.

За результатами перевірки складено акт від 23.09.2015 року № 1277/22-4/30554583 (далі - акт перевірки), в якому зафіксовано, що Товариством з обмеженою відповідальністю "Артель" під час декларування податкових зобов`язань за господарськими операціями з придбання у Приватного акціонерного товариства "Група "Омега" послуг не дотримано вимог пунктів 198.2 (з урахуванням пункту 187.9 статті 187), 198.3, 198.6 статті 198, пункту 201.4 статті 201 Податкового кодексу України, що призвело до завищення податкового кредиту за лютий 2015 року на загальну суму 500000,00 грн.

При перевірці правильності декларування позивачем власних податкових зобов`язань за наведені вище звітні періоди відповідачем прийнято до уваги відомості, отримані від інших територіальних органів доходів і зборів про господарську діяльність контрагента позивача - Приватного акціонерного товариства "Група "Омега" - та про характер їх взаємовідносин з іншими суб`єктами господарювання по ланцюгу постачання.

Зокрема, контролюючий орган зважав на податкову інформацію, отриману відносно наведених вище юридичних осіб, стосовно:

- відсутності у Приватного акціонерного товариства "Група "Омега" працівників для забезпечення ведення фінансово-господарської діяльності в обсягах задекларованих ними показників;

- неможливості допиту громадянина ОСОБА_1 , який у перевіряємому періоді був директором Приватного акціонерного товариства "Група "Омега", внаслідок чого, на думку контролюючого органу, неможливо підтвердити його причетність до ведення ним господарської діяльності від імені контрагента позивача та, як наслідок, реальність фінансово-господарської діяльності Приватного акціонерного товариства "Група "Омега" з покупцями юридичних послуг, у тому числі, з Товариством з обмеженою відповідальністю "Артель".

Відповідач також зазначає, що акти приймання-передачі робіт та акти виконаних робіт, складені за результатами виконання контрагентом позивача - Приватним акціонерним товариством "Група "Омега" господарських зобов`язань перед позивачем, заповнені з порушенням вимог статті 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" від 16.07.1999 р. № 996-ХІV.

Крім того, контролюючим органом поставлено під сумнів реальність здійснення позивачем господарської операції з Приватним акціонерним товариством "Група "Омега", оскільки наданий позивачем у ході перевірки в якості матеріального носія, що відтворює результат наданих послуг, звіт правового аналізу діяльності ТОВ «Артель» в контексті оподаткування, визначення податкової моделі поведінки і надання рекомендацій по зменшенню податкових ризиків в діяльності, з урахуванням перспективних змін в податковому законодавстві лише цитує положення податкового законодавства та не містить жодних аналітичних матеріалів стосовно діяльності Товариства з обмеженою відповідальністю "Артель".

Представник відповідача також наголошує на тому, що у перевіряємому періоді позивач не здійснював контрольовані операції.

Відносно обставин, встановлених під час проведення перевірки, позивачем були подані до Ірпінської об`єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Київській області заперечення на акт перевірки, в яких зазначено, що висновки посадових осіб контролюючого органу стосовно завищення позивачем податкового кредиту за наведені вище звітні періоди на загальну суму 500000,00 грн. не відповідають дійсності.

Водночас жодних додаткових документальних свідоцтв на підтвердження отримання від його контрагента: Приватного акціонерного товариства "Група "Омега" послуг та їх використання у власній господарській діяльності контролюючому органу позивачем надано не було.

За наведених обставин вказані заперечення не були прийняті контролюючим органом до уваги.

На підставі акта перевірки контролюючим органом прийняті податкові повідомлення-рішення від 13.10.2015 року № та 13.10.2015 року № , якими відповідно до приписів підпункту 54.3.2 пункту 54.3 статті 54, пункту 58.1 статті 58 та пункту 123.1 статті 123 Податкового кодексу України позивачу визначено суму податкового зобов`язання з податку на додану вартість у розмірі 192525,50 грн, з яких: 128350,00 грн. - за основним платежем, 64175,50 грн. - за штрафними (фінансовими) санкціями, а також зменшено розмір від`ємного значення з цього податку на суму 371650,00 грн.

Вважаючи оскаржувані податкові повідомлення-рішення протиправними, позивач звернувся до суду з даним адміністративним позовом.

Надаючи правову оцінку обставинам справи, висновкам суду першої інстанції та доводам апелянта, колегія суддів зазначає наступне.

Згідно з ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів регулює Податковий кодекс України він, зокрема, визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства.

Відповідно до пункту 6.1 статті 6 цього Кодексу податком є обов`язковий, безумовний платіж до відповідного бюджету, що справляється з платників податку відповідно до цього Кодексу.

В силу приписів підпункту 9.1.3 пункту 9.1 статті 9 та підпункту 14.1.178 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України податок на додану вартість, який нараховується та сплачується відповідно до норм розділу V цього Кодексу, належить до загальнодержавних податків.

Згідно з приписами пункту 180.1 статті 180 розділу V Податкового кодексу України для цілей оподаткування податком на додану вартість платником податку є будь-яка особа, що провадить господарську діяльність і реєструється за своїм добровільним рішенням як платник податку у порядку, визначеному статтею 183 цього розділу.

Пунктом 200.1 статті 200 розділу V цього Кодексу встановлено, що сума податку, що підлягає сплаті (перерахуванню) до Державного бюджету України або бюджетному відшкодуванню, визначається як різниця між сумою податкового зобов`язання звітного (податкового) періоду та сумою податкового кредиту такого звітного (податкового) періоду.

При цьому згідно з приписами підпункту 14.1.181 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України податковим кредитом є сума, на яку платник податку на додану вартість має право зменшити податкове зобов`язання звітного (податкового) періоду, визначена згідно з розділом V цього Кодексу.

Пунктом 200.2 статті 200 Податкового кодексу України передбачено, що при позитивному значенні суми, розрахованої згідно з пунктом 200.1 цієї статті, така сума підлягає сплаті (перерахуванню) до бюджету у строки, встановлені цим розділом.

При від`ємному значенні суми, розрахованої згідно з пунктом 200.1 цієї статті, така сума враховується у зменшення суми податкового боргу з податку, що виник за попередні звітні (податкові) періоди (у тому числі розстроченого або відстроченого відповідно до цього Кодексу) в частині, що не перевищує суму, обчислену відповідно до пункту 2001.3 статті 2001 цього Кодексу на момент отримання контролюючим органом податкової декларації, а в разі відсутності податкового боргу - або підлягає бюджетному відшкодуванню за заявою платника у сумі податку, фактично сплаченій отримувачем товарів/послуг у попередніх та звітному податкових періодах постачальникам таких товарів/послуг або до Державного бюджету України, в частині, що не перевищує суму, обчислену відповідно до пункту 2001.3 статті 2001 цього Кодексу на момент отримання контролюючим органом податкової декларації, та/або зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного (податкового) періоду (пункт 200.4 статті 202 Податкового кодексу України в редакції, яка діє з 01.01.2015).

Згідно з приписами пункту 198.3 статті 198 Податкового кодексу України податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг (у разі здійснення контрольованих операцій - не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу) та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв`язку з:придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку;придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті, з метою подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Право на нарахування податкового кредиту виникає незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.

Датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше: дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг; дата отримання платником податку товарів/послуг (пункт 198.2 статті 198 Податкового кодексу України).

В силу приписів пункту 198.6 статті 198 Податкового кодексу України не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв`язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними (або підтверджені податковими накладними, оформленими з порушенням вимог статті 201 цього Кодексу) чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу. Аналогічні положення закріплені у редакції, чинній з 01.01.2015 року.

Відповідно до пункту 201.7 статті 201 Податкового кодексу України податкова накладна складається на кожне повне або часткове постачання товарів/послуг, а також на суму коштів, що надійшли на поточний рахунок як попередня оплата (аванс).

Податкова накладна, складена та зареєстрована в Єдиному реєстрі податкових накладних платником податку, який здійснює операції з постачання товарів/послуг, є для покупця таких товарів/послуг підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту (пункт 201.10 статті 201 Податкового кодексу України).

Аналіз положень податкового законодавства дозволяє дійти висновку, що право на формування податкового кредиту з податку на додану вартість виникає у платника податків за наявності сукупності таких елементів: 1) наявності у сторін спеціальної податкової правосуб`єктності (особа, що видає податкову накладну, повинна бути зареєстрованою як платник податку на додану вартість); 2) фактичного (реального) здійснення оподатковуваних операцій постачальником на користь покупця; 3) наявності причинно-наслідкового зв`язку між операцією з придбання товарів чи послуг та потребою використання в господарській діяльності; 4) документального підтвердження факту здійснення господарської операції сукупністю належним чином складених (оформлених) первинних та інших документів (у т.ч. платіжних), які зазвичай супроводжують операції певного виду та підтверджують їх фактичне виконання; 5) наявності у покупця належним чином оформленої податкової накладної.

Відсутність хоча б одного з наведених елементів, навіть за наявності певних первинних документів, виключає можливість формування платником податків податкового кредиту з податку на додану вартість. Статтею 2 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" від 16.07.1999 р. № 996-ХІV визначено, що його дія поширюється на всіх юридичних осіб створених відповідно до законодавства України, незалежно від їх організаційно - правових форм власності.

Виходячи з вимог пункту другого статті 3 Закону №996 бухгалтерський облік є обов`язковим видом обліку, який ведеться підприємством. Фінансова, податкова, статистична та інші види звітності, що використовують грошовий вимірник, ґрунтуються на даних бухгалтерського обліку.

Статтею 9 цього закону встановлено вимоги до первинних документів, які є підставою для бухгалтерського та податкового обліку. Згідно з даною нормою, підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Дія контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.

Такі первинні документи повинні мати обов`язкові реквізити: назву документа (форми); дату і місце складання; назву підприємства, від імені якого складено документи; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

З аналізу наведених законодавчих приписів вбачається, що необхідною умовою для віднесення сплачених у ціні товарів (послуг) сум податку на додану вартість до податкового кредиту та витрат, що враховуються при обчисленні об`єкта оподаткування податком на прибуток, є факт придбання товарів (послуг) з метою їх використання в господарській діяльності, який має бути фактично здійсненим і підтвердженим належним чином складеними первинними документами, що відображають реальність господарської операції, яка є підставою для формування податкового обліку платника податків.

При цьому, будь-які документи (у тому числі договори, накладні, рахунки тощо) мають силу первинних документів лише в разі фактичного здійснення господарської операції.

Якщо ж фактичного здійснення господарської операції не було, відповідні документи не можуть вважатися первинними документами для цілей ведення податкового обліку навіть за наявності всіх формальних реквізитів таких документів, що передбачені чинним законодавством.

З урахуванням викладеного, для підтвердження даних податкового обліку можуть братися до уваги лише ті первинні документи, які складені в разі фактичного здійснення господарської операції.

У травні 2014 року позивачем укладено з Приватним акціонерним товариством "Група "Омега" договір від 23.05.2014 року № 02-05/14юр, відповідно до умов якого контрагент позивача прийняв на себе зобов`язання надати позивачу юридичні послуги: визначення рівня правової безпеки при проведенні поглинань та злиття суб`єктів господарювання, зазначених у списку, який подається виконавцю; практичні поради по оптимізації структури і діяльності замовника з ціллю залучення іноземних інвестицій, виходячи з європейської практики та традицій; проведення правового аналізу діяльності позивача в контексті оподаткування, визначення податкової моделі поведінки, з урахуванням перспективних змін в податковому законодавстві.

У лютому 2015 року між позивачем та Приватним акціонерним товариством "Група "Омега" складено та підписано акт надання послуг від 24.02.2015 року № 02/02-05/14юр на загальну суму 3000000,00 грн, у тому числі ПДВ - 500000,00 грн.

В цей же день Приватним акціонерним товариством "Група "Омега" виписано податкову накладну від 24.02.2015 року № 1 на загальну суму 3000000,00 грн, у тому числі ПДВ - 500000,00 грн .

Згідно з копіями платіжних доручень часткову оплату за вказані вище юридичні послуги у розмірі 1040000,00 грн здійснено позивачем у безготівковій формі шляхом перерахування коштів на рахунки контрагента позивача.

Податок на додану вартість у сумі 500000,00 грн. включено позивачем до податкового кредиту за лютий 2015 року.

За поясненнями представника позивача, юридичні послуги було замовлено підприємством з метою розробки податкової моделі господарської діяльності Товариства з обмеженою відповідальністю "Артель" для впорядкування первинних документів з підготовки і складання фінансової та податкової звітності підприємства, зменшення податкових ризиків та оптимізації трудовитрат на роботу.

Водночас, жодних належних та допустимих доказів, які свідчать про отримання позивачем вказаних вище послуг та їх використання у межах власної господарської діяльності позивачем суду не надано.

Колегія суддів вважає за необхідне наголосити, що самі по собі складені первинні документи, не є безумовною підставою для віднесення сум ПДВ до складу податкового кредиту, такі господарські операції повинні бути реальними, спричиняти зміни майнового стану платників податків, використовуватись у власній господарській діяльності, відображати суть укладеного договору та мати зв`язок із власною господарською діяльність.

Разом з тим, як вірно встановлено судом першої інстанції, у звіті від 20.02.2015 року, який відтворює результат наданих Приватним акціонерним товариством "Група "Омега" юридичних послуг, прослідковується цитування норм податкового законодавства та баз даних з інтернет-ресурсів, водночас, будь-які аналітичні матеріали відносно господарської діяльності Товариства з обмеженою відповідальністю "Артель" з придбання (продажу) товарів (робіт, послуг), що здійснюються з пов`язаними особами - резидентами та нерезидентами, відсутні.

Крім того, у період, який досліджувався у вказаному звіті - з 01.02.2015 року по 28.02.2015 року - Товариство з обмеженою відповідальністю "Артель" контрольованих операцій не проводило, необхідність та доцільність проведення аналізу господарської діяльності підприємства в цій частині позивачем не доведено.

Крім того, відповідно до умов укладеного позивачем з Приватним акціонерним товариством "Група "Омега" договору, замовник зобов`язаний оплатити придбані юридичні послуги протягом шести місяців з моменту отримання рахунку виконавця.

На момент прийняття рішення судовм першої інстанції у даній справі позивачем не надано суду доказів виставлення Приватним акціонерним товариством "Група "Омега" рахунків на оплату отриманих позивачем послуг та погашення кредиторської заборгованості.

Слід також зазначити, що будь - яких інших документальних свідоцтв на підтвердження наявності зв`язку між фактом придбання позивачем юридичних та консультаційних послуг, та їх використання у власній господарській діяльності представником позивача суду не надано. Посилання апелянта на правові позиції Верховного Суду, в межах даних правовідносин не можуть братися до уваги так як предмети позову та фактичні обставини у справах є різними.

Інші доводи апеляційної скарги не спростовують висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів дійшла висновку, що судом першої інстанції було правильно встановлено фактичні обставини справи, надано належну оцінку дослідженим доказам, правильно застосовано норми матеріального та процесуального права. У зв`язку з цим суд вважає необхідним апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Артель" - залишити без задоволення, а постанову Київського окружного адміністративного суду від 10 лютого 2017 року - без змін.

Керуючись ст. ст. 242-244, 250, 308, 315, 317, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Артель"- залишити без задоволення.

Постанову Київського окружного адміністративного суду від 10 лютого 2017 року - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду у строк визначений ст. 329 КАС України.

Суддя-доповідач В.О. Аліменко

Судді А.Ю. Кучма

Л.В. Бєлова