Справа № 320/4901/19
Суддя: Василенко Г.Ю.
Дата ухвалення: 2019-11-26 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
26 листопада 2019 року № 320/4901/19
Київський окружний адміністративний суд у складі головуючої судді Василенко Г.Ю., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Міністерства оборони України про зобов`язання вчинити певні дії,

в с т а н о в и в:

ОСОБА_1 звернувся до Київського окружного адміністративного суду з позовом до Міністерства оборони України, в якому просить суд:

- визнати протиправною відмову Міністерства оборони України у призначенні та виплаті ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги у зв`язку із встановленням інвалідності другої групи, пов`язаної із захистом Батьківщини оформлену у вигляді Витягу з протоколу №139 від 28 грудня 2018 року комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням та виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних виплат, передбаченої статтею 16 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей";

- зобов`язати Міністерство оборони України призначити та виплатити ОСОБА_1 одноразову грошову допомогу у зв`язку з встановленням інвалідності другої групи, пов`язаної із захистом Батьківщини у розмірі 300-кратного прожиткового мінімуму, встановленого Законом України "Про державний бюджет на 2018 рік" для працездатних осіб на 01 січня календарного року, що становить 528 600,00 грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що з 18.04.2005 йому було присвоєно ІІ групу інвалідності внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням обов`язків військової служби з ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, однак в подальшому, - в грудні 2018 року, формулювання причини захворювання було змінено на "пов`язане із захистом Батьківщини", у зв`язку з чим ОСОБА_1 звернувся до відповідача з заявою про призначення та виплату одноразової грошової допомоги, але Міністерство оборони України протиправно, на думку позивача, відмовило йому в цьому, чим позбавило передбачених законодавством гарантій.

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 12.09.2019 у зв`язку з задоволенням заяви про самовідвід судді Журавля В.О. адміністративну справу №320/4901/19 передано для розгляду іншим складом Київського окружного адміністративного суду.

12.09.2019 дану адміністративну справу передано на розгляд судді Київського окружного адміністративного суду Василенко Г. Ю. (протокол повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 12.09.2019).

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 16.09.2019 суддею Василенко Г.Ю. прийнято до провадження дану адміністративну справу та відкрито провадження за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).

Представник відповідача, в письмовому відзиві поданому до суду, позовні вимоги не визнав, просив суд відмовити в задоволенні позову, з тих підстав, що у відповідності до постанови Кабінету Міністрів України від 25.12.2013 №975, допомога, яка не була призначена, призначається і виплачується в установленому порядку, який діяв на день виникнення права на отримання такої допомоги (встановлення інвалідності). У той же час, днем первинного встановлення інвалідності позивачу є 01.02.2001 - ІІІ група, а у подальшому 18.04.2005 - ІІ група. При цьому, станом на вказані дати не існувало правової норми щодо виплати одноразової грошової допомоги, а тому, відповідач вважає, що позивач не має права на одержання одноразової грошової допомоги.

Позивачем подано до суду відповідь на відзив, в якій зазначив аналогічні доводи, які викладені в позовній заяві. Просив суд позов задовольнити.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши усі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, судом встановлено наступне.

ОСОБА_1 , відповідно до військового квитка серії НОМЕР_1 , проходив строкову військову службу у період з 01.11.1982 по 05.11.1984.

Наказом військового комісара ІНФОРМАЦІЯ_1 (по стройовій частині) від 11.05.1986 №61 сержант ОСОБА_1 направлений до в/ч НОМЕР_2 в с. Копачі на спеціальні збори з 10.05.1986 по 20.06.1986.

Згідно з експертним висновком Київської регіональної міжвідомчої експертної комісії МОЗ та МНС України від 23.05.2000 №743, за результатами розгляду звернення позивача та поданої документації на предмет встановлення причинного зв`язку захворювань та смертності з роботами по ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, позивачу встановлено низку захворювань, пов`язаних з роботами по ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС.

12.03.2001 позивачу, як учаснику ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС, Київською обласною державною адміністрацією видано посвідчення особи, яка постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи категорії І серії НОМЕР_3 та вкладку до нього № НОМЕР_4 .

Відповідно до довідки до акта огляду медико-соціальної експертної комісії від 18.04.2005 серії КИО-І №233521, позивачу встановлено другу групу інвалідності з 18.04.2005 довічно та зазначено причину інвалідності - захворювання пов`язане з виконанням обов`язків військової служби з ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС.

Відповідно до довідки серії КИО-І №233521 ступінь втрати професійної працездатності позивача становить 80% довічно.

Згідно з посвідченням серії НОМЕР_5 виданим Управлінням праці та соціального захисту населення Макарівської районної державної адміністрації Київської області ОСОБА_1 є інвалідом ІІ групи та має право на пільги, встановлені законодавством України для ветеранів війни - інвалідів війни.

У зв`язку із вищенаведеним, позивач звернувся до Макарівського районного військового комісаріату із заявою про виплату одноразової грошової допомоги як військовослужбовцю, який став інвалідом внаслідок захворювання, пов`язаного із проходженням військової служби.

У відповідь на заяву позивача, Макарівський районний військовий комісаріат, листом від 21.02.2019 №226, повідомив його про те, що за результатом розгляду документів з одноразової грошової допомоги відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 25.12.2013 №975, комісія дійшла висновку про відмову в призначенні ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги. До листа Макарівським районним військовим комісаріатом було додано копію витягу з протоколу комісії від 28.12.2018 №139.

Відповідно до протоколу (рішення) засідання комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум 28.12.2018 №139, комісія дійшла висновку про відмову в призначенні позивачу одноразової грошової допомоги, оскільки ОСОБА_1 інвалідність встановлено понад 3-х місячний строк після звільнення зі служби.

Позивач, вважаючи таку відмову протиправною та такою, що не ґрунтується на вимогах чинного законодавства, звернувся до суду з даним адміністративним позовом.

Надаючи правову оцінку відносинам, які склались між сторонами спору, суд зазначає наступне.

Згідно з частиною 5 статті 17 Конституції України, держава забезпечує соціальний захист громадян, які перебувають на службі у Збройних силах України та інших військових формувань, а також членів їх сімей.

Правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку із виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни здійснюється відповідно до Закону України від 25 березня 1992 року № 2232-ХІІ «Про військовий обов`язок і військову службу».

Відповідно до статті 41 цього Закону (у редакції, чинній на час звернення позивача до відповідача) виплата одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті) або каліцтва військовослужбовців, військовозобов`язаних, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, та резервістів під час виконання ними обов`язків служби у військовому резерві здійснюється в порядку і на умовах, встановлених Законом України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей".

Згідно із частиною дев`ятою статті 16-3 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" (в редакції, що діяла на момент звернення позивача за одноразовою допомогою), порядок призначення і виплати одноразової грошової допомоги визначається Кабінетом Міністрів України.

Постановою Кабінету Міністрів України від 25.12.2013 №975, прийнятою відповідно до пункту 2 статті 16-2 та пункту 9 статті 16-3 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей", затверджено Порядок призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві (далі- Порядок №975).

При цьому, пунктом 2 наведеної Постанови установлено, що особам, які до набрання чинності Порядком, затвердженим цією постановою, мають право на отримання одноразової грошової допомоги:

- допомога, що була призначена, виплачується відповідно до Порядку та умов призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), поранення (контузії, травми або каліцтва) чи інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних і резервістів, призваних на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, та інвалідності звільнених з військової служби (зборів) осіб, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 28 травня 2008 р. № 499 (Офіційний вісник України, 2008 р., № 39, ст. 1298), Порядку та умов призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), каліцтва або інвалідності військовослужбовців та інвалідності осіб, звільнених з військової служби, що сталися у 2006 році, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21 лютого 2007 р. № 284 (Офіційний вісник України, 2007 р., № 14, ст. 532), і Порядку та умов виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), поранення (контузії, травми або каліцтва) чи інвалідності співробітників кадрового складу розвідувальних органів, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21 листопада 2007 р. № 1331 (Офіційний вісник України, 2007 р., № 89, ст. 3255);

- допомога, що не була призначена, призначається і виплачується в установленому законодавством порядку, що діяло на день виникнення права на отримання такої допомоги.

У відповідності до пункту 3 Порядку №975, днем виникнення права на отримання одноразової грошової допомоги є:

- у разі загибелі (смерті) військовослужбовця, військовозобов`язаного та резервіста - дата смерті, що зазначена у свідоцтві про смерть;

- у разі встановлення інвалідності або ступеня втрати працездатності без встановлення інвалідності - дата, що зазначена у довідці медико-соціальної експертної комісії.

Отже, чинним на момент звернення ОСОБА_1 до відповідача законодавством України, яке регулює питання виплати одноразової грошової допомоги, передбачено, що така допомога, у разі коли право на її отримання виникло до набрання чинності зазначеним Порядком, та відповідно ця допомога не була призначена, вона призначається у порядку, який діяв у день виникнення у особи права на одноразову грошову допомогу. Одночасно закріплено, що днем виникнення права та допомогу, є дата, яка зазначена у довідці МСЕК.

Таким чином для з`ясування питання, які норми та їх редакції необхідно застосовувати до правовідносин, які виникли між сторонами, потрібно встановити дату в довідці медико-соціальної експертної комісії, яка буде свідчити про день виникнення права на отримання одноразової грошової допомоги.

З матеріалів справи вбачається, що перший огляд позивача із встановленням ІІ групи інвалідності, у зв`язку із травмою, отриманою при виконанні обов`язків військової служби з ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, відбувся 18.04.2005, що підтверджується довідкою до акта огляду медико-соціальної експертної комісії від 18.04.2005 серії КИО-І №233521.

Отже днем виникнення у позивача права на отримання одноразової грошової допомоги є 18.04.2005.

Як було зазначено судом вище, на час подання позивачем заяви про виплату одноразової грошової допомоги було визначено, що моментом виникнення права є дата встановлення інвалідності, а тому застосуванню до спірних правовідносин підлягає законодавство, яке діяло на момент первинного встановлення позивачу ІІ групи інвалідності, а саме Закон України «Про соціальний та правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» від 20.12.1991 № 2011-ХІІ.

Статтею 16 Закону №2011-XII, в редакції чинній на момент встановлення інвалідності позивачеві, було передбачено, що військовослужбовці, а також військовозобов`язані, призвані на збори, підлягають державному обов`язковому особистому страхуванню на випадок загибелі або смерті в розмірі 100-кратного мінімального прожиткового рівня населення України на час загибелі або смерті, а також в разі поранення (контузії, травми або каліцтва), захворювання, одержаних у період проходження служби (зборів), у розмірі, залежному від ступеня втрати працездатності, що визначається у відсотковому відношенні від загальної суми страхування на випадок загибелі або смерті. Умови страхування і порядок виплат страхових сум військовослужбовцям і військовозобов`язаним, призваним на збори, та членам їх сімей встановлюються Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до Закону України №2011-XII Кабінетом Міністрів України було прийнято постанову від 19.08.1992 №488, якою установлено умови державного обов`язкового особистого страхування військовослужбовців і військовозобов`язаних, призваних на збори, і порядок виплат їм та членам їх сімей страхових сум.

Пунктом 1 вказаної постанови (у редакції, чинній на момент встановлення позивачу інвалідності) передбачено, що державне обов`язкове особисте страхування військовослужбовців і військовозобов`язаних, призваних на збори, проводиться Національною акціонерною страховою компанією "ОРАНТА" за рахунок коштів державного бюджету, що виділяються Міністерству оборони, Національній гвардії, Адміністрації Державної прикордонної служби, Міністерству внутрішніх справ, Службі безпеки та іншим військовим формуванням, що створені Верховною Радою України.

Згідно пунктів 3, 4 постанови №488, розмір щорічних страхових платежів установлюється Національною акціонерною страховою компанією "ОРАНТА" за погодженням з Мінфіном під час формування державного бюджету на наступний рік. Страхові платежі сплачуються страхувальниками щомісячно до 25 числа в розмірі 1/12 частини річної суми.

У відповідності до пункту 6 Постанови №488, Національна акціонерна страхова компанія "ОРАНТА" виплачує страхові суми: а) у разі загибелі або смерті застрахованого його спадкоємцям у розмірі 100-кратного мінімального прожиткового рівня на час загибелі або смерті; б) у разі втрати застрахованим працездатності, що сталася внаслідок поранення (контузії, травми або каліцтва), захворювання, одержаних в період проходження служби (зборів), - у розмірі залежно від ступеня втрати працездатності, що визначається у процентному відношенні до загальної суми страхування на випадок загибелі або смерті.

При цьому, приписами пункту 7 цієї ж постанови закріплено, що вимоги щодо виплати страхової суми застрахований або його спадкоємці можуть пред`явити Національній акціонерній страховій компанії "ОРАНТА" протягом трьох років з дня настання страхової події.

Аналізуючи вищенаведене, суд зазначає, що законодавством України, чинним на момент встановлення позивачу інвалідності було передбачено, що у разі втрати застрахованим працездатності, що сталася внаслідок поранення (контузії, травми або каліцтва), захворювання, одержаних в період проходження служби (зборів) виплачується страхова сума, яка за своєю правовою природою є ідентичною одноразовій грошовій допомозі, існуючій зараз.

Разом з цим, чинним на момент встановлення позивачу інвалідності законодавством, для застрахованих осіб було встановлено строк на звернення за страховими виплатами, а саме - три роки.

Тобто, беручи до уваги ту обставину, що інвалідність позивачу встановлено 18.04.2005, передбачений термін реалізації його права на страхові виплати сплив 19.04.2008. При цьому, суд звертає увагу на те, що ОСОБА_1 у період з 18.04.2005 по 19.04.2008, не вчинив будь-яких дій з метою реалізації свого права на отримання страхових сум.

За таких обставин, правові підстави для призначення та виплати позивачу одноразової грошової допомоги у розмірі 300-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на дату встановлення інвалідності, у позивача були відсутні, що свідчить про правомірність рішення, прийнятого Міністерством оборони України.

Як встановлено частиною другою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони:1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Статтею 19 Конституції України закріплено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до частини другої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Під час розгляду справи відповідач, як суб`єкт владних повноважень, надав до суду достатньо належних і достовірних доказів, а отже довів правомірність свого рішення.

Підсумовуючи вищенаведене, суд дійшов висновку, що рішення Міністерства оборони України оформлене в п. 23 протоколу №139 від 28.12.2018 засідання комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової допомоги та компенсаційних сум, базується на вимогах чинного законодавства, а тому позовні вимоги є необґрунтованими, безпідставними та такими, що не підлягають задоволенню.

Керуючись статтями 139, 227, 241-243, 246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

в и р і ш и в:

У задоволенні адміністративного позову - відмовити.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга на рішення суду подається до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
У разі оголошення судом лише вступної та резолютивної частини рішення, або розгляду справи в порядку письмового провадження, апеляційна скарга подається протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення.
Відповідно до підпункту 15.5 пункту 1 Розділу VII Перехідні положення Кодексу адміністративного судочинства України до початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються учасниками справи до або через Київський окружний адміністративний суд.

Суддя Василенко Г.Ю.