Справа № 420/4313/19
Суддя: Ступакова І.Г.
Дата ухвалення: 2019-11-26 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
___________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 листопада 2019 р. Справа № 420/4313/19

Головуючий в 1 інстанції: Харченко Ю.В. Дата і місце ухвалення: 30.09.2019р., м. Одеса

Колегія суддів П`ятого апеляційного адміністративного суду

у складі:

головуючого Ступакової І.Г.

суддів Бітова А.І.

Лук`янчук О.В.

при секретарі Рябоконь Н.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Одесі адміністративну справу за апеляційною скаргою Командира військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_1 на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 30 вересня 2019 року по справі за адміністративним позовом ОСОБА_2 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправними дій, зобов`язання вчинити певні дії,-

В С Т А Н О В И Л А :

ОСОБА_2 звернувся до Одеського окружного адміністративного суду з позовом, у якому просить суд визнати протиправними дії Військової частини НОМЕР_1 щодо не нарахування та не виплати індексації грошового забезпечення за період з 1 січня 2016 року по 8 грудня 2017року (по день виключення із списків особового складу військової частини); зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_2 індексацію грошового забезпечення за період з 1 січня 2016 року по 8 грудня 2017 року (по день виключення із списків особового складу військової частини); зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_2 компенсацію за несвоєчасно виплачену індексацію грошовою забезпечення за період з 1 січня 2016 року по день фактичної виплати суми індексації грошового забезпечення.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що він проходив дійсну військову службу у Військовій частині НОМЕР_1 та з 08.12.2017 року його виключено зі списків особового складу та всіх видів забезпеченням в зв`язку зі звільненням з військової служби в запас. При цьому, за період з 1 січня 2016 року по 8 грудня 2017 року (по день виключення із списків особового складу військової частини) йому не нараховано та не виплачено індексацію грошового забезпечення, що підтверджується Довідкою про види грошового забезпечення від 22.04.2019 року за вих.№1987/фс. Зазначена в Довідці сума індексації за травень 2016 року в розмірі 2055,98грн. є заборгованістю за 2015 рік, яка була виплачена саме в травні 2016 року.

Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 30 вересня 2019 року позовні вимоги ОСОБА_2 задоволено частково. Визнано протиправними дії Військової частини НОМЕР_1 щодо не нарахування та не виплати ОСОБА_2 індексації грошового забезпечення за період з 1 січня 2016 року по 8 грудня 2017 року (по день виключення із списків особового складу військової частини). Зобов`язано Військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_2 індексацію грошового забезпечення за період з 1 січня 2016 року по 8 грудня 2017 року (по день виключення із списків особового складу військової частини).

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції командир Військової частини НОМЕР_1 подав апеляційну скаргу у якій посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права просить рішення Одеського окружного адміністративного суду від 30 вересня 2019 року скасувати та прийняти про справі нову постанову, якою в задоволені позовних вимог ОСОБА_2 відмовити в повному обсязі.

В обґрунтування апеляційної скарги апелянт зазначає, що відповідно пункту 242 розділу ХІІ Положення про проходження громадянами України військової служби в Збройних Силах України, затвердженого Указом Президента України №1153/2008 від 10.12.2018р. на час прийняття наказу про виключення позивача зі списків особового складу, відповідачем були проведені усі необхідні розрахунки по грошовому, продовольчому та речовому забезпеченню, з якими погодився позивач, а відтак, захист його порушених прав слід здійснювати шляхом оскарження відповідного наказу.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення в межах позовних вимог і доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та з матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_2 звернувся до Військової частини НОМЕР_1 із Заявою від 18.04.2019р. про нарахування та виплату за період з 1 січня 2016року по 8 грудня 2017року (по день виключення із списків особового складу військової частини) індексації грошового забезпечення.

За наслідками розгляду вищеозначеної заяви ОСОБА_2 від 18.04.2019р., Військовою частиною НОМЕР_1 на ім`я заявника надіслано Лист-відповідь від 13.05.2019р. №2391/ФС, яким адресата повідомлено про відсутність підстав для нарахування та виплати індексації грошового забезпечення за період з 1 січня 2016 року по 8 грудня 2017 року.

Не погодившись з зазначеною відповіддю Військової частини НОМЕР_1 , викладеною в Листі від 13.05.2019р. №2391/ФС, позивач звернувся до Одеського окружного адміністративного суду з даним позовом.

Задовольняючи позов частково, суд першої інстанції, виходив з того що індексація грошового забезпечення є однією із основних державних гарантій щодо оплати праці, а не здійснивши ОСОБА_2 виплати індексації грошового забезпечення за період з 1 січня 2016року по 8 грудня 2017року (по день виключення із списків особового складу військової частини) Військова частина НОМЕР_1 діяла неправомірно, не на підставі, не в межах повноважень, та не у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Колегія суддів погоджується з вказаними висновками суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Згідно ч.1 ст.2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» від 25.03.1992 року №2232-XII, військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України, іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності.

Відповідно до ст.1 та ст.2 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» від 20.12.1991 року №2011-ХІІ (далі Закон №2011-ХІІ) військовослужбовці користуються усіма правами і свободами людини та громадянина, гарантіями цих прав і свобод, закріпленими в Конституції України та законах України, з урахуванням особливостей, встановлених цим та іншими законами.

У зв`язку з особливим характером військової служби, яка пов`язана із захистом Вітчизни, військовослужбовцям надаються визначені законом пільги, гарантії та компенсації.

Частинами другою - третьою статті 9 Закону №2011-ХІІ визначено, що до складу грошового забезпечення входять: посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення. Грошове забезпечення визначається залежно від посади, військового звання, тривалості, інтенсивності та умов військової служби, кваліфікації, наукового ступеня і вченого звання військовослужбовця. Грошове забезпечення підлягає індексації відповідно до закону.

Правові, економічні та організаційні основи підтримання купівельної спроможності населення України в умовах зростання цін з метою дотримання встановлених Конституцією України гарантій щодо забезпечення достатнього життєвого рівня населення України визначає Закон України «Про індексацію грошових доходів населення» від 03.07.1991 року №1282-ХІІ ( далі - Закон № 1282-ХІІ).

Статтею 1 Закону №1282-ХІІ визначено, що індексація грошових доходів населення - встановлений законами та іншими нормативно-правовими актами України механізм підвищення грошових доходів населення, що дає можливість частково або повністю відшкодовувати подорожчання споживчих товарів і послуг.

Згідно ст.2 Закону №1282-ХІІ, індексації підлягають грошові доходи громадян, одержані ними в гривнях на території України і які не мають разового характеру, зокрема, оплата праці (грошове забезпечення). Індексації підлягають грошові доходи населення у межах прожиткового мінімуму, встановленого для відповідних соціальних і демографічних груп населення.

Індексація грошових доходів населення проводиться в разі, коли величина індексу споживчих цін перевищила поріг індексації, який установлюється в розмірі 103 відсотка (ст.4 Закону №1282-ХІІ ).

Відповідно до ст.6 Закону №1282-ХІІ у разі виникнення обставин, передбачених статтею 4 цього Закону грошові доходи населення визначаються як результат добутку розміру доходу, що підлягає індексації в межах прожиткового мінімуму для відповідних соціальних і демографічних груп населення, та величини індексу споживчих цін. Порядок проведення індексації грошових доходів населення визначається Кабінетом Міністрів України.

Згідно ст. 18 Закону України «Про державні соціальні стандарти та державні соціальні гарантії», індексацію доходів населення, яка встановлюється для підтримання достатнього життєвого рівня громадян та купівельної спроможності їх грошових доходів в умовах зростання цін, віднесено до державних соціальних гарантій, що, згідно зі ст.19 цього Закону, є обов`язковими для всіх підприємств, установ і організацій незалежно від форми власності.

Порядок проведення індексації грошових доходів населення визначено постановою Кабінету Міністрів України від 17 липня 2003 року №1078 .

Пунктом 4 вказаного Порядку встановлено, що індексації підлягають грошові доходи населення у межах прожиткового мінімуму, встановленого для відповідних соціальних і демографічних груп населення. Індексації підлягають грошові доходи громадян, одержані в гривнях на території України, які не мають разового характеру, зокрема, грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу, посадових осіб митної служби.

Відповідно до абзацу 8 пункту 4 Порядку у разі несвоєчасної виплати сум індексації грошових доходів громадян провадиться їх компенсація відповідно до законодавства.

Таким чином, індексація грошового забезпечення є однією з основних державних гарантій щодо оплати праці. За вимогами вказаних нормативно - правових актів проведення індексації у зв`язку зі зростанням споживчих цін (інфляцією) є обов`язковою для всіх юридичних осіб роботодавців, незалежно від форми власності та виду юридичної особи.

Аналогічну правову позицію у подібних правовідносинах висловлено Верховним Судом у постанові від 12.12.2018р. по справі №825/874/17 (адміністративне провадження №К/9901/17256/18).

Учасниками справи не заперечується, що в період з 1 січня 2016 року по 8 грудня 2017 року індексація грошового забезпечення ОСОБА_2 не нараховувалася та не виплачувалася.

Відповідно до ч. 2 ст. 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Зважаючи на вищевикладене, колегія суддів погоджується з судом першої інстанції, що аргументи відповідача щодо відсутності бюджетного фінансування не можуть бути підставою для не нарахування індексації заробітної плати та відмови у її виплаті позивачу, а також жодним чином не впливають на наявність чи відсутність у позивача права на її нарахування та виплату.

Також, колегія суддів вважає необґрунтованими посилання апелянта на те, що на час прийняття наказу про виключення позивача зі списків особового складу та з усіх видів забезпечення, відповідачем були проведені усі необхідні розрахунки по грошовому, продовольчому та речовому забезпеченню, з якими погодився позивач, а відтак, захист його порушених прав слід здійснювати шляхом оскарження відповідного наказу, оскільки правомірність виключення ОСОБА_3 зі списків особового складу військової частини не є предметом даного спору.

За таких обставин, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, що реалізація особою права, що пов`язане з отриманням бюджетних коштів, яке базується на спеціальних, чинних на час виникнення спірних правовідносин, нормативно-правових актах національного законодавства, не може бути поставлена у залежність від бюджетних асигнувань, тим паче, що відповідачем не доведено відсутність відповідних асигнувань для проведення індексації грошового забезпечення позивача у період з 01.01.2016 року по 08.12.2017 року.

Підсумовуючи наведене, колегія суддів приходить до висновку, що судом першої інстанції правильно встановлено обставини справи та постановлено судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, тому, відповідно до ст.316 КАС України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Керуючись ст.ст. 308, 310, п.1 ч.1 ст.315, ст.ст. 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу Командира військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_1 залишити без задоволення, рішення Одеського окружного адміністративного суду від 30 вересня 2019 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом 30 днів з дня складання повного тексту судового рішення.
Повний текст судового рішення виготовлений 26 листопада 2019 року.

Головуючий: І.Г. Ступакова

Судді: А.І. Бітов

О.В. Лук`янчук