Справа № 200/9805/19-а
Суддя: Казначеєв Едуард Геннадійович
Дата ухвалення: 2019-11-26 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПЕРШИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 листопада 2019 року справа №200/9805/19-а

приміщення суду за адресою: 84301, м. Краматорськ вул. Марата, 15

Перший апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: судді-доповідача Казначеєва Е.Г., суддів Гаврищук Т.Г., Компанієць І.Д., розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Донецького окружного адміністративного суду від 09 вересня 2019 р. у справі № 200/9805/19-а (головуючий І інстанції Арестова Л.В.) за позовом ОСОБА_1 до Маріупольського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі - позивач, ОСОБА_1 ) звернулась до Донецького окружного адміністративного суду із позовом до Маріупольського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області (далі - відповідач, УПФУ), в якому просила: визнати протиправними дії відповідача щодо припинення виплати пенсії позивачу з червня 2018 року; визнання протиправною бездіяльність відповідача яка виразилась у невиплаті пенсії позивачу за період з червня 2018 року по серпень 2018 року; зобов`язання відповідача виплатити позивачу заборгованість з пенсії за період з червня 2018 року по серпень 2018 року.

Рішенням Лисичанського міського суду Луганської області від 13 вересня 2019 року позовні вимоги задоволено, а саме суд: визнав протиправними дії Маріупольського об`єднаного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області щодо припинення виплати пенсії ОСОБА_1 з червня 2018 року по серпень 2018 року; зобов`язав Маріупольське об`єднане управління Пенсійного фонду в Донецькій області виплатити ОСОБА_1 заборгованість з пенсії за період з червня 2018 року по серпень 2018 року. У задоволені решти позовних вимог відмовив. Стягнув з ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 256 гривень 13 копійок на користь Державного бюджету України. Стягнув за рахунок бюджетних асигнувань з Маріупольського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області судовий збір у розмірі 512 гривень 27 копійок на користь Державного бюджету України.

Позивач, не погоджуючись з рішенням суду в частині розподілу судових витрат, подав апеляційну скаргу, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального та процесуального права, просив скасувати судове рішення в цій частині, та прийняти нове рішення в цій частині яким покласти судові витрати на відповідача у вигляді зобов`язання сплатити судовий збір у розмірі 768,40 грн. Апеляційна скарга обґрунтована тим, що судом відмовлено в задоволені позовних вимог в частині визнання протиправною бездіяльність відповідача яка виразилась у невиплаті пенсії позивачу за період з червня 2018 року по серпень 2018 року, у зв`язку з чим здійснено розподіл судових витрат із стягненням з позивача судового збору у розмірі 256,13 грн. Оскільки, судом встановлено факт виникнення спору внаслідок протиправних дій відповідача, рішенням суду позовні вимоги задоволено, тому розподіл судових витрат суперечить ст. 139 КАС України.

Відповідно до частини 1 статті 311 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції розглянув справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Суд, заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, здійснюючи апеляційний перегляд у межах доводів та вимог апеляційної скарги, відповідно до частини 1 статті 308 Кодексу адміністративного судочинства України, встановив наступне.

ОСОБА_1 , є громадянином України, є пенсіонером за віком, перебуває на обліку в Маріупольському об`єднаному управлінні Пенсійного фонду України Донецької області та внутрішньо переміщеною (а.с. 14, 17-19).

З червня 2018 року по серпень 2018 року Маріупольське об`єднане управління Пенсійного фонду України Донецької області виплату пенсії позивачу фактично не здійснювало, що підтверджується довідкою відповідача від 14 серпня 2019 року № 20190/34-1/18.

Вирішуючи справу по суті позовних вимог, суд дійшов до висновку щодо обґрунтованості позовних вимог в частині визнання дій відповідача протиправними.

Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, суд виходив з того, що суму судового збору необхідно стягнути пропорційно задоволених позовних вимог на користь Державного бюджету України, як того вимагає ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» від 8 липня 2011 року № 3674-VI (далі - Закон № 3674).

Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи та фактам, здійснюючи апеляційний перегляд у межах доводів та вимог апеляційної скарги, відповідно до частини 1 статті 308 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції зазначає наступне.

Спірним є питання розподілу судових витрат.

Відповідно до ст. 132 Кодексу адміністративного судочинства України, судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу.

Загальний порядок розподілу судових витрат урегульовано статтею 139 Кодексу адміністративного судочинства України, частинами 1, 3 якої встановлено, що при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

При частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. При цьому суд не включає до складу судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами, витрати суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката та сплату судового збору.

Відповідно до частини 7 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України, розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

За приписами частини 2 статті 132 КАС України, розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.

Правові засади справляння судового збору, платників, об`єкти та розміри ставок судового збору, порядок сплати, звільнення від сплати та повернення судового збору визначає Закон №3674.

Відповідно до ч.1 ст. 4 Закону №3674 (в редакції, що діяла на момент подання адміністративного позову), судовий збір справляється у відповідному розмірі від прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі.

Згідно пп. 1 п. 3 ч. 2 ст. 4 Закону №3674 (в редакції, що діяла на момент подання адміністративного позову), за подання суб`фізичною особоюдо адміністративного суду позовної заяви немайнового характеру, ставка судового збору становила 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Згідно з частиною 3 статті 6 Закону №3674, за подання позовної заяви, що має одночасно майновий і немайновий характер, судовий збір сплачується за ставками, встановленими для позовних заяв майнового та немайнового характеру.

У разі коли в позовній заяві об`єднано дві і більше вимог немайнового характеру, судовий збір сплачується за кожну вимогу немайнового характеру.

Пунктом 4 ч. 1 ст. 5 КАС України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист шляхом визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії.

Системний аналіз статті 6 Закону №3674, п. 4 ч. 1 ст. 5, ч. 2 ст. 245 КАС України, дає підстави для висновку, що вимога про визнання протиправними акта, дії чи бездіяльності, як передумова для застосування інших способів захисту порушеного права (скасувати або визнати нечинним рішення чи окремі його положення, зобов`язати прийняти рішення, вчинити дії або утриматися від їх вчинення тощо), як наслідків протиправності акта, дії чи бездіяльності є однією вимогою.

Зі змісту прохальної частини позову, позивачем заявлені пов`язані між собою вимоги немайнового характеру, одна з яких є основною, а інша - похідною. Оскільки вимога про визнання протиправною бездіяльності та дій відповідача щодо припинення виплати пенсії позивачу є передумовою для застосування інших способів захисту порушеного права (скасувати або визнати нечинним рішення чи окремі його положення, зобов`язати прийняти рішення, вчинити дії або утриматися від їх вчинення тощо), відповідно, позивач звернувся до суду з однією позовною вимогою немайнового характеру.

Ухвалою Донецького окружного адміністративного суду від 08 серпня 2019 року позивачеві відстрочено сплату судового збору (а.с. 34).

Дослідивши оскаржуване судове рішення, суд дійшов висновку, що основна позовна вимога судом першої інстанції задоволена.

Суд зазначає, що до позовних заяв немайнового характеру відносяться вимоги, які не підлягають вартісній оцінці. Аналогічний висновок міститься в постанові Верховного Суду від 04 квітня 2018 року у справі № 363/1741/16-ц.

При цьому, системний аналіз Закону №3674 та КАС України дає підстави для висновку, що Законом не передбачає визначення розміру судового збору який підлягає стягненню пропорційно до розміру задоволених позовних вимог за однією вимогою немайнового характеру.

За наведених обставин, та враховуючи, що судом фактично задоволено одну позовну вимогу немайнового характеру у зв`язку з чим не надається за можливе визначити розмір судового збору пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а витрати пов`язані зі сплатою судового збору у розмірі 768,40 грн. підлягають відшкодуванню за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень у повному обсязі.

Таким чином, з огляду на викладене вище, суд дійшов до висновку, що рішення суду в частині стягнення з позивача судового збору в дохід держави, прийнято з помилковим застосуванням норм процесуального права та підлягає зміні.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 317 КАС України, підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового судового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; неправильне застосування норм матеріального та процесуального права.

Відповідно до ч. 4 ст. 317 КАС України, зміна судового рішення може полягати в доповненні або зміні його мотивувальної та (або) резолютивної частини.

За таких обставин, колегія суддів вважає за необхідне змінити резолютивну частину рішення суду, змінивши за змістом абзац п`ятий та шостий.

Керуючись статтями 139, 308, 311, 315, 317, 321, 322, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Донецького окружного адміністративного суду від 09 вересня 2019 р. у справі № 200/9805/19-а - задовольнити.

Рішення Донецького окружного адміністративного суду від 09 вересня 2019 р. у справі № 200/9805/19-а - змінити.

Виключити абзац п`ятий резолютивної частини рішення Донецького окружного адміністративного суду від 09 вересня 2019 р. у справі № 200/9805/19-а.

В абзаці шостому резолютивної частини рішення Донецького окружного адміністративного суду від 09 вересня 2019 р. у справі № 200/9805/19-а слова і цифри «512 (п`ятсот дванадцять) гривень 27 копійок» замінити словами і цифрами «768 (сімсот шістдесят вісім) гривень 40 копійок.».

В решті рішення Донецького окружного адміністративного суду від 09 вересня 2019 р. у справі № 200/9805/19-а залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду набирає законної сили з моменту проголошення і не може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду.

Повне судове рішення проголошено та підписано 26 листопада 2019 року

Суддя - доповідач Е.Г. Казначеєв

Судді Т.Г. Гаврищук

І.Д. Компанієць