Справа № 320/6469/19
Суддя: Панченко Н.Д.
Дата ухвалення: 2019-11-26 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

про залишення позовної заяви без руху

26 листопада 2019 року м. Київ № 320/6469/19

Суддя Київського окружного адміністративного суду Панченко Н.Д., розглянувши позовну заяву ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

до Київського окружного адміністративного суду звернувся ОСОБА_1 з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області, в якому просить суд визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області щодо відмови у перерахунку та виплаті позивачу державної пенсії та додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров`ю, у відповідності до ст. 50, 54 Закону України № 796-ХІІ "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи"; зобов`язати відповідача здійснити перерахунок та виплатити ОСОБА_1 за період з 01.01.2014 по 02.08.2014 державну пенсію з розрахунку 8 мінімальних пенсій за віком та додаткову пенсію з розрахунку 75% мінімальної пенсії за віком, у відповідності до ст. 50, 54 Закону України № 796-ХІІ "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" з урахуванням раніше виплачених сум; зобов`язати Головне управління Національної поліції в Київській області подати до суду звіт про виконання судового рішення в місячний термін з дня набрання рішенням суду законної сили.

Відповідно до частини першої статті 171 Кодексу адміністративного судочинства України, суддя після одержання позовної заяви з`ясовує, зокрема, чи відповідає позовна заява вимогам, встановленим статтями 160, 161 цього Кодексу.

Дослідивши подану позовну заяву та приєднані до неї документи, суд вважає за необхідне залишити позов без руху у зв`язку з його невідповідністю вимогам положень статей 160, 161 Кодексу адміністративного судочинства України.

Як слідує з пункту 4 частини 5 статті 160 Кодексу адміністративного судочинства України в позовній заяві зазначаються зміст позовних вимог і виклад обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги.

Всупереч зазначеній вище нормі зміст позовної заяви не узгоджується із заявленою вимогою про необхідність зобов`язати Головне управління Національної поліції в Київській області подати до суду звіт про виконання судового рішення в місячний термін з дня набрання рішенням суду законної сили, оскільки позивач ніяким чином не обґрунтовує свою позицію з цього приводу та сам суб`єктний склад учасників (позов заявлено до Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області) ніяким чином не узгоджується із необхідністю зобов`язання Головного управління Національної поліції в Київській області подати звіт про виконання судового рішення в місячний термін з дня набрання рішенням суду законної сили у цій справі, а отже такий недолік підлягає виправленню.

В прохальній частині позову позивач сформував свої позовні вимоги з посиланням на статті 50, 54 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" з підстав яких просить суд зобов`язати відповідача провести перерахунок пенсії за період з 01.01.2014 по 02.08.2014, проте, згідно долученого листа від 09.07.2019 № 135/К-02, Головне управління Пенсійного фонду України у Київській області вказує про неможливість проведення перерахунку пенсії позивача з 2011 року, зокрема з 23.07.2011.

Слід зазначити, що і приєднане до матеріалів справи звернення позивача містить прохання провести перерахунок пенсії та виплатити заборгованість, яка утворилась внаслідок неправильного обчислення, починаючи з 01.11.2011.

Відтак матеріали справи не містять доказів відмови позивачеві у проведенні перерахунку пенсії за період з 01.01.2014 по 02.08.2014 на підставі статей 50, 54 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи".

Заявлені позовні вимоги стосуються питань перерахунку пенсії позивача, а отже вимагають зазначення в позові обґрунтованого розрахунку сум на які останній претендує, із відображенням, які суми та в якому розмірі мають бути нараховані/виплачені відповідачем в процесі проведення перерахунку з урахуванням, за умови, фактично виплачених сум в спірному періоді, що зроблено позивачем не було.

Згідно вимог частини 1 статті 161 Кодексу адміністративного судочинства України до позовної заяви додаються її копії, а також копії доданих до позовної заяви документів відповідно до кількості учасників справи, крім випадків, визначених частиною другою цієї статті.

Частиною другою статті 94 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що письмові докази подаються в оригіналі або в належним чином засвідченій копії, якщо інше не визначено цим Кодексом. Якщо для вирішення спору має значення лише частина документа, подається засвідчений витяг з нього.

Як встановив суд, до двох примірників позовної заяви позивачем було додано копії (ксерокопії) документів (письмових доказів), які належним не завірені, а саме, на таких документах відступній підпис та дата їх засвідчення з боку позивача, зокрема такими є копії: паспорта ОСОБА_1 ; картки реєстраційного номеру облікової картки платника податків позивача; посвідчення серії НОМЕР_1 ; посвідчення серії НОМЕР_2 ; листа Кагарлицького ОУ ПФУ Київської області від 09.07.2019 № 135/К-02; довідки до акту огляду МСЕК серії КИО-1 № 330112.

Як зазначив Верховний Суд в ухвалі від 04.01.2018 в адміністративній справі № 9901/28/17, копії документів вважаються засвідченими належним чином за умови, якщо учасник справи підтверджує їх відповідність оригіналу, який у нього знаходиться, своїм підписом із зазначенням дати такого засвідчення.

Висновок про те, що подання незасвідчених у передбачений законом спосіб ксерокопій документів є порушенням норм процесуального права, також узгоджується з позицією Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду, викладеною у постанові від 11.09.2018 у справі № 826/15414/17.

Крім цього суд звертає увагу на інший аспект даних правовідносин.

Відповідно до частини першої статті 122 Кодексу адміністративного судочинства України, позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

У частині 2 цієї статті зазначено, що для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено іншого, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Тобто, за загальним правилом перебіг строку на звернення до адміністративного суду починається від дня виникнення права на адміністративний позов, тобто, коли особа дізналася або могла дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Верховний Суд у своїх рішеннях, зокрема від 08.08.2019 справа №127/13736/16-а, адміністративне провадження №К/9901/42788/18 зазначив, що "незнання про порушення через байдужість до своїх прав або небажання дізнатися не є поважною причиною пропуску строку звернення до суду. Встановлення строків звернення до суду з відповідними позовними заявами законом передбачено з метою дисциплінування учасників адміністративного судочинства та своєчасного виконання ними, передбачених Кодексом адміністративного судочинства України, певних процесуальних дій. Інститут строків в адміністративному процесі сприяє досягненню юридичної визначеності у публічно-правових відносинах, а також стимулює учасників адміністративного процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов`язків. Поважними причинами визнаються лише ті обставини, які були чи об`єктивно є непереборними, тобто не залежать від волевиявлення особи, що звернулась з адміністративним позовом, пов`язані з дійсно істотними обставинами, перешкодами чи труднощами, що унеможливили своєчасне звернення до суду. Такі обставини мають бути підтверджені відповідними та належними доказами."

Як зазначив Верховний Суд у наведеному у рішенні "позивачем вказано, що про порушення своїх прав дізнався з листа УПФУ в м. Вінниці від 14.03.2016 № 39/Ш-2, в якому відповідачем відмовлено проводити перерахунок пенсії на підставі статей 50, 54 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" в розмірах, в яких зазначає позивач. Проте, враховуючи, що пенсія є щомісячним платежем, а її отримання, на думку позивача, в меншому розмірі, ніж передбачено законом відбувається щомісячно, про порушення своїх прав позивач мав дізнатися, отримуючи таку виплату за відповідний місяць. Позивач, звернувшись 30.06.2016 до суду з позовними вимогами за період з січня 2014 року, пропустив строк звернення до суду..." Слід зазначити, що за результатами розгляду касаційної скарги даний позов був залишений без розгляду.

Суд зауважує, що вирішення питання про поновлення строку звернення до суду суд здійснює виключно з ініціативи та у межах наведених доводів заінтересованої особи. Таким чином, позивачеві слід надати пояснення та докази на їх підтвердження, що свідчать про існування обставин, що об`єктивно перешкоджали особисто позивачеві з`ясувати стан справ у 2014 році при отриманні щомісячних пенсійних виплат у розмірі, що, відповідно до тверджень позивача, є меншим за законодавчо встановлений, та звернутись до суду з адміністративним позовом у строки, визначені статтею 122 Кодексу адміністративного судочинства України.

Більш того, як вбачається із матеріалів справи, щодо конкретного розміру щомісячних пенсійних виплат, про які зазначає позивач у даному позові, він був обізнаний з 07.05.2010, отримавши рішення Кагарлицького районного суду Київської області.

Однак, для виконання зазначеного судового рішення не потрібно ухвалювати будь-які інші, додаткові судові рішення. Більш того, суд не може зобов`язувати виконувати рішення суду шляхом ухвалення нового судового рішення, оскільки саме виконавче провадження є завершальною стадією судового провадження.

Аналогічна правова позиція висловлена в постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 січня 2019 року у справі № 686/23317/13-а, від 06 лютого 2019 року у справі № 816/2016/17.

Наведені обставини вказують на невідповідність позовної заяви вимогам процесуального законодавства.

Згідно з частинами першою, другою статті 169 Кодексу адміністративного судочинства України суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, встановлених статтями 160, 161 цього Кодексу, протягом п`яти днів з дня подання позовної заяви постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без руху.

В ухвалі про залишення позовної заяви без руху зазначаються недоліки позовної заяви, спосіб і строк їх усунення, який не може перевищувати десяти днів з дня вручення ухвали про залишення позовної заяви без руху.

Недоліки позовної заяви, про які йдеться в цій ухвалі, повинні бути усунені шляхом подання до суду належним чином оформленої позовної заяви, відповідно до кількості учасників справи, із розрахунку одного екземпляру для суду, з урахуванням вимог передбачених статтями 160, 161 Кодексу адміністративного судочинства України, зокрема, але не виключно, яка повинна містити:

1) обґрунтування позовних вимог, з посилання на/та долученням доказів, згідно з якими відповідач відмовив у перерахунку пенсії ОСОБА_1 за період з 01.01.2014 по 02.08.2014 з підстав статей 50, 54 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", а не з 2011 року;

2) зміст позовних вимог і виклад обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги в частині необхідності зобов`язання Головного управління Національної поліції в Київській області подати до суду звіт про виконання судового рішення в місячний термін з дня набрання рішенням суду законної сили у цій справі, або ж уточненням у позовній вимозі суб`єкта владних повноважень щодо такої вимоги;

3) обґрунтований розрахунок сум на які претендує позивач, із відображенням, які суми та в якому розмірі мають бути нараховані/виплачені відповідачем в процесі проведення перерахунку пенсії з урахуванням, за умови, фактично виплачених сум в спірному періоді;

4) оформлених з дотриманням положень статті 94 Кодексу адміністративного судочинства України копій документів (письмових доказів) у двох екземплярах, зокрема: паспорта ОСОБА_1 ; картки реєстраційного номеру облікової картки платника податків позивача; посвідчення серії НОМЕР_1 ; посвідчення серії НОМЕР_2 ; листа Кагарлицького ОУ ПФУ Київської області від 09.07.2019 № 135/К-02; довідки до акту огляду МСЕК серії КИО-1 № 330112;

5) заяви про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду з доказами поважності причин його пропуску або пояснень та доказів на їх підтвердження, що свідчать про існування обставин, що об`єктивно перешкоджали особисто позивачеві з`ясувати стан справ та звернутись до суду з адміністративним позовом у строки, визначені статтею 122 Кодексу адміністративного судочинства України.

Також суд зауважує, що залишення позовної заяви без руху не є обмеженням у доступі до правосуддя. Так, згідно практики Європейського суду з прав людини, сформульовану, зокрема, в рішеннях від 20 травня 2010 року у справі "Пелевін проти України" (пункт 27), від 30 травня 2013 року у справі "Наталія Михайленко проти України" (пункт 31) зазначено, що право на доступ до суду не є абсолютним та може підлягати обмеженням, зокрема, щодо умов прийнятності скарг, оскільки право на доступ до суду за своєю природою потребує регулювання державою: регулювання може змінюватися у часі та місці відповідно до потреб та ресурсів суспільства та окремих осіб. Суд також враховує позицію Європейського суду з прав людини, сформовану, зокрема, у пункті 55 справи "Креуз проти Польщі", що обмеження, накладене на доступ до суду, буде несумісним із пунктом першим статті 6 Конвенції, якщо воно не переслідує законної мети або коли не існує розумної пропорційності між застосованими засобами та законністю цілі, якої прагнуть досягти ("Kreuz v. Poland" № 28249/95).

Отже, встановлюючи конкретні вимоги до змісту та форми позовної заяви, а також до документів, які мають бути до неї додані, КАС України при цьому покладає обов`язок на суд перевірити виконання позивачем цих вимог та прийнятності позовної заяви на стадії вирішення питання про відкриття провадження по справі. Позаяк, законодавством чітко встановлено наслідки невиконання таких вимог, а саме постановлення судом ухвали про залишання позовної заяви без руху.

Керуючись статтями 94, 160, 161, 169, 171, 243, 248 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

УХВАЛИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії, - залишити без руху.

Встановити позивачеві десятиденний строк для усунення недоліків позовної заяви з дня отримання копії даної ухвали.

Роз`яснити позивачеві, що якщо недоліки позовної заяви, яку залишено без руху, не будуть усунуті у встановлений судом строк, позовна заява буде повернута відповідно до частини 4 статті 169 Кодексу адміністративного судочинства України.

Копію ухвали надіслати позивачеві.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею та не підлягає окремому оскарженню. Заперечення на ухвалу можуть бути включені до апеляційної скарги на рішення суду.

Відповідно до підпункту 15.5 пункту 1 Розділу VII "Перехідні положення" Кодексу адміністративного судочинства України до початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються учасниками справи через Київський окружний адміністративний суд.

Суддя Панченко Н.Д.