Справа № 283/2569/19
Суддя: Ярмоленко В. В.
Дата ухвалення: 2019-11-22 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 283/2569/19
провадження №2-а/283/67/2019
У Х В А Л А

22 листопада 2019 року Суддя Малинського районного суду Житомирської області Ярмоленко В.В., розглянувши матеріали позовної заяви ОСОБА_1 до міського голови Шостак О., третя особа на стороні позивача без самостійних вимог: тижневик «Соборна площа», ООН Оснат Лубрані, третя особа на стороні відповідача без самостійних вимог: виконавчий комітет Малинської міської ради про визнання протиправними дії та бездіяльності міського голови і виконавчого комітету міської ради, зобов`язання вжити заходів,

ВСТАНОВИВ:

20.11.2019 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовною заявою, вимогами якої просить визнати неправомірним суміщення відповідачем службової діяльності з посадою голови ММПО ВО "Батьківщина"; зобов`язати відповідача і виконком міської ради вжити заходів щодо висвітлення діяльності згідно закону "Про порядок висвітлення діяльності органів влади та органів місцевого самоврядування в Україні", в т.ч. щодо: підстав преміювання членів виконкому міської ради, дій по захисту прав жінок-інвалідів і гендерної рівності.

Просила визнати протиправними дії та бездіяльність міського голови і виконкому міської ради, зобов`язати їх вжити заходів щодо поновлення прав жінки-правозахисника з інвалідністю ОСОБА_1 на санаторне лікування; За дискримінацію жінок-інвалідів стягнути з відповідача і виконкому 43 мінімальних заробітних плат морально-матеріальної шкоди задля лікування тяжкохворої позивача.

Відповідно до пункту 6 частини першої ст. 171 КАС України, суддя після одержання позовної заяви з`ясовує, чи немає інших підстав для залишення позовної заяви без руху, повернення позовної заяви або відмови у відкритті провадження в адміністративній справі, встановлених цим Кодексом.

Позовна заява ОСОБА_1 підлягає залишенню без руху з таких підстав.

Відповідно до частини першої статті 5 КАС кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист шляхом: 1) визнання протиправним та нечинним нормативно-правового акта чи окремих його положень; 2) визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень; 3) визнання дій суб`єкта владних повноважень протиправними та зобов`язання утриматися від вчинення певних дій; 4) визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії; 5) встановлення наявності чи відсутності компетенції (повноважень) суб`єкта владних повноважень.

Згідно з п. 9 ч. 3 ст. 2 КАС України, до основних засад (принципів) адміністративного судочинства віднесено, зокрема, неприпустимість зловживання процесуальними правами. У свою чергу, ст. 45 Кодексу встановлює, що учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається. З урахуванням конкретних обставин справи суд може визнати зловживанням процесуальними правами дії, що суперечать завданню адміністративного судочинства, зокрема, подання завідомо безпідставного позову, позову за відсутності предмета спору або у спорі, який має очевидно штучний характер.

У рішенні від 14 грудня 2011 року №19-рп/2011 Конституційний Суд України встановив, що положення ч. 2 ст. 55 Конституції України необхідно розуміти так, що конституційне право на оскарження в суді будь-яких рішень, дій чи бездіяльності всіх органів державної влади, місцевого самоврядування, посадових і службових осіб гарантовано кожному; реалізація цього права забезпечується у відповідному виді судочинства і в порядку, визначеному процесуальним законом. Таким чином, конституційне право особи на звернення до суду кореспондується з її обов`язком дотримуватися встановлених процесуальним законом механізмів (процедур).

Європейський суд з прав людини у своїй практиці неодноразово наголошував, що право на доступ до суду, закріплене у ст. 6 Конвенції, не є абсолютним: воно може підлягати дозволеним за змістом обмеженням, зокрема, щодо умов прийнятності скарг. Такі обмеження не можуть шкодити самій суті права доступу до суду, мають переслідувати легітимну мету, а також має бути обґрунтована пропорційність між застосованими засобами та поставленою метою.

Суд також враховує вже зазначену позицію Європейського суду з прав людини у справі «Голдер проти Сполученого Королівства», згідно з якою саме «небезпідставність» доводів позивача про неправомірність втручання в реалізацію його прав є умовою реалізації права на доступ до суду. У п. 30-32 рішення у справі «Наталія Михайленко проти України» (заява №49069/11) Суд повторює, що п. 1 ст. 6 Конвенції гарантує кожному право на подання до суду скарги, пов`язаної з його або її правами та обов`язками цивільного характеру (див. рішення у справі «Голдер проти Сполученого Королівства» (Golder v. the United Kingdom), п. 36, Series A №18). На це «право на суд», в якому право на доступ до суду є одним з аспектів, може посилатися кожен, хто небезпідставно вважає, що втручання в реалізацію його або її прав цивільного характеру є неправомірним, та скаржиться на те, що відповідно до п. 1 ст. 6 Конвенції йому не було надано жодних можливостей подати до суду скаргу. Право на доступ до суду не є абсолютним і може підлягати обмеженням; вони дозволяються опосередковано, оскільки право на доступ до суду «за своєю природою потребує регулювання державою, регулювання, що може змінюватися у часі та місці відповідно до потреб та ресурсів суспільства та окремих осіб».

Встановлюючи такі правила, договірна держава користується певною свободою розсуду, однак обмеження, що застосовуються, не повинні обмежувати доступ, що залишається для особи, у такий спосіб або такою мірою, щоб сама суть права була порушена. Крім того, обмеження не відповідає п. 1 ст. 6 Конвенції, якщо воно не переслідує легітимну мету та якщо немає розумного співвідношення між засобами, що застосовуються, та метою, якої прагнуть досягти (див. рішення у справі «Кордова проти Італії» (№1) (Cordova v. Italy (no. 1)), заява №40877/98, п. 54, та рішення у справі «Фаєд проти Сполученого Королівства» (Fayed v. the United Kingdom), п. 65, Series A № 294-B).

Конвенція призначена для гарантування не теоретичних або примарних прав, а прав практичних та ефективних. Це особливо стосується гарантій, закріплених ст. 6 Конвенції, з огляду на визначне місце, яке у демократичному суспільстві займають право на справедливий суд разом з усіма гарантіями за цією статтею.

Гарантоване ст. 55 Конституції України й конкретизоване в законах України право на судовий захист передбачає можливість звернення до суду за захистом порушеного права, але вимагає, щоб твердження про порушення прав було обґрунтованим. Обов`язковою умовою надання правового захисту судом є наявність відповідного порушення суб`єктом владних повноважень прав, свобод або інтересів особи на момент її звернення до суду. Порушення має бути реальним, стосуватися індивідуально виражених прав чи інтересів особи, яка стверджує про їх порушення (висновок, що сформований у постанові Верховного Суду України від 15 листопада 2016 року у справі №800/301/16).

Відсутність спору, у свою чергу, виключає можливість звернення до суду, оскільки відсутнє право, що підлягає судовому захисту (висновок, сформований у постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 грудня 2018 року у справі №802/2474/17-а; провадження №11-1081апп18).

Відповідно до ч.1 ст. 168 КАС України позов пред`являється шляхом подання позовної заяви в суд першої інстанції, де вона реєструється та не пізніше наступного дня передається судді.

За правилами адміністративного процесуального законодавства, позовна заява за формою та змістом повинна відповідати вимогам, викладеним у ст. 160 КАС України, а також вимогам ст. 161 цього Кодексу.

Статтею 160 КАС України передбачено, що позивач у своїй позовній заяві зазначає:

згідно п.2 - повне найменування (для юридичних осіб) або ім`я (прізвище, ім`я та по-батькові - для фізичних осіб) сторін та інших учасників справи, їх місцезнаходження (для юридичних осіб) або місце проживання чи перебування (для фізичних осіб); поштовий індекс; ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України (для юридичних осіб, зареєстрованих за законодавством України), реєстраційний номер облікової картки платника податків (для фізичних осіб) за його наявності або номер і серія паспорта для фізичних осіб-громадян України (якщо такі відомості відомі позивачу), відомі номери засобів зв`язку, офіційна електронна адреса або адреса електронної пошти;

згідно п.3 - зазначення ціни позову, обґрунтований розрахунок суми, що стягується, - якщо у позовній заяві містяться вимоги про відшкодування шкоди, заподіяної оскаржуваним рішення, діями, бездіяльністю суб`єкт владних повноважень;

згідно п.4 - зміст позовних вимог і виклад обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги, а в разі подання позову до декількох відповідачів - зміст позовних вимог щодо кожного з відповідачів;

згідно п.5 - виклад обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги викладає, докази, що підтверджують вказані обставини;

згідно п.9 - у справах щодо оскарження рішень, дій та бездіяльності суб`єкта владних повноважень - обґрунтування порушення оскаржуваними рішеннями, діями чи бездіяльністю прав, свобод, інтересів позивача.

Всупереч вище викладеного позовна заява ОСОБА_1 не містить повного імені відповідача; поштового індексу; відомих номерів засобів зв`язку; офіційних електронних адрес або адрес електронної пошти сторін; конкретного змісту позовних вимог і виклад обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги; викладу обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги викладає, докази, що підтверджують вказані обставини; обґрунтування порушення оскаржуваними рішеннями, діями чи бездіяльністю прав, свобод, інтересів позивача.

Текст позовної заяви не містить жодної аргументації та конкретики, всупереч завданню адміністративного судочинства направленого на ефективний захист прав та законних інтересів позивача.

Також незрозумілим є яким чином можливе рішення у справі може вплинути на права, свободи, інтереси або обов`язки тижневика «Соборна площа», та ООН Оснат Лубрані.

З огляду на викладене, позивачу потрібно усунути недоліки позовної заяви шляхом подання заяви з усунутими недоліками відповідно до цієї ухвали та надання їх копій відповідно до кількості осіб, які беруть участь у справі.

Керуючись ст. 169, 171 КАС України, -

ПОСТАНОВИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 до міського голови Шостака О. - залишити без руху. Надати позивачу строк для усунення вищевказаних недоліків - протягом 5 (п`яти) днів, з дня отримання копії ухвали. Копію ухвали надіслати позивачу, роз`яснивши, що у разі якщо недоліки позовної заяви вказані судом, не будуть усунені у встановлений судом строк, позовна заява буде вважатися не поданою та повертається позивачеві. Ухвала оскарженню не підлягає. Суддя