Справа № 160/9269/19
Суддя: Луніна Олена Станіславівна
Дата ухвалення: 2019-11-26 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
26 листопада 2019 року Справа № 160/9269/19
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого суддіЛуніної О.С.
за участі секретаря судового засіданняТерентенко О.О.
представника позивача Волошина А.А.
представника відповідача Малишева А.Є.
розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Дніпро адміністративну справу за позовною заявою Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Головного управління Державної фіскальної служби України у Дніпропетровській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення,-
Позивача зазначає, що оскаржуване податкове повідомлення-рішення є таким, що прийняте в супереч вимогам закону, оскільки об`єкти нерухомості, на які нараховано податок, належать позивачеві на праві власності та використовуються останнім безпосередньо у сільськогосподарській діяльності, як сільськогосподарським товаровиробником, а отже такі об`єкти нерухомості не є об`єктами оподаткування в силу приписів пп. «ж» п.п. 266.2.2 п. 266.2 ст. 266 Податкового кодексу України.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 01жовтня 2019 року відкрито провадження в адміністративній справі № 160/9269/19 справу призначено до розгляду у судовому засіданні на 18.10.2019 року.
Головним управлінням ДФС у Дніпропетровській області до суду було надано відзив на позовну заяву ФОП ОСОБА_1 , в якому відповідач заперечує проти задоволення позовних вимог та зазначає, що згідно даних інформаційної довідки Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію прав власності позивач має у власності нежитлові об`єкти нерухомого майна, а саме: телятник-родилка, свинарник, електроцех у зв`язку чим податковим органом було обчислено суму податку згідно з приписами пп. 266.7.1 п. 266.7 ст. 266 ПК України. Також відповідач зазначає, що факт затримки контролюючим органом строків направлення податкового повідомлення-рішення не може бути підставою для звільнення платника податку від обов`язку щодо своєчасної сплати суми податку, наявність затримки у формуванні податкового повідомлення-рішення не є підставою для визнання такого рішення протиправним та його скасування.
У судовому засіданні 18.10.2019 року представником позивача заявлено клопотання про відкладення розгляду справи, для надання часу для надання відповіді на відзив.
Представник відповідача проти задоволення клопотання не заперечував.
Розгляд справи відкладено на 29.10.2019 року.
У судовому засіданні 29.10.2019 року представником відповідача заявлено клопотання про відкладення розгляду справи, для надання часу для підготовкиобгрунтування відзиву.
Представник позивача проти задоволення клопотання не заперечував.
Розгляд справи відкладено на 26.11.2019 року.
Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав, просив задовольнити позов в повному обсязі.
Представник відповідача заперечував проти задоволення позову.
Дослідивши та оцінивши письмові докази, наявні в матеріалах справи, в їх сукупності, проаналізувавши зміст норм матеріального і процесуального права, які регулюють спірні правовідносини, суд зазначає наступне.
Статтею 266 Податкового кодексу України встановлено особливості справляння податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки.
Відповідно до пп. 266.1.1 п. 266.1 ст. 266 ПК України у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, платники податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки є фізичні та юридичні особи, в тому числі нерезиденти, які є власниками об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості.
Згідно з пп. 266.2.1 п. 266.2 ст. 266 ПК України об`єктом оподаткування є об`єкт житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі його частка.
Підпунктами 266.3.1 та 266.3.2 пункту 266.3 статті 266 ПК України встановлено, що базою оподаткування є загальна площа об`єкта житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі його часток.
База оподаткування об`єктів житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі їх часток, які перебувають у власності фізичних осіб, обчислюється контролюючим органом на підставі даних Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, що безоплатно надаються органами державної реєстрації прав на нерухоме майно та/або на підставі оригіналів відповідних документів платника податків, зокрема документів на право власності.
Підпунктом 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 ПК України встановлено перелік об`єктів нерухомості, які не є об`єктами оподаткування. Так, підпунктом «ж» підпункту 266.2.2 у редакції, чинній станом на 2015 - 2017 роки, визначено, що не є об`єктом оподаткування будівлі, споруди сільськогосподарських товаровиробників, призначені для використання безпосередньо у сільськогосподарській діяльності.
Таким чином, податковим законодавством встановлено певні пільги щодо сплати податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, зокрема, й щодо таких об`єктів оподаткування, як будівлі, споруди сільськогосподарських товаровиробників, призначені для використання безпосередньо у сільськогосподарській діяльності.
Правовий аналіз цієї норми дає підстави для висновку, що її застосування передбачає наявність двох умов, перша з яких - власник об`єкта нерухомості (будівлі, споруди) є сільськогосподарським товаровиробником, а друга - об`єкт нерухомості (будівля, споруда) призначений для використання безпосередньо у сільськогосподарській діяльності.
Вказана правова позиція відображена у постанові Верховного Суду від 01 жовтня 2019 року у справі № 0340/1905/18.
Суд зазначає, що відповідно до підпункту 14.1.235 пункту 14.1 статті 14 ПК України у реакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин, сільськогосподарський товаровиробник для цілей глави 1 розділу XIV цього Кодексу - юридична особа незалежно від організаційно-правової форми, яка займається виробництвом сільськогосподарської продукції та/або розведенням, вирощуванням та виловом риби у внутрішніх водоймах (озерах, ставках та водосховищах) та її переробкою на власних чи орендованих потужностях, у тому числі власновиробленої сировини на давальницьких умовах, та здійснює операції з її постачання.
При цьому у статті 1 Закону України «Про сільськогосподарський перепис» надано визнання терміну виробники сільськогосподарської продукції - юридичні особи всіх організаційно-правових форм господарювання та їх відокремлені підрозділи, фізичні особи (фізичні особи-підприємці, домогосподарства), які займаються сільськогосподарською діяльністю, передбаченою класифікацією видів економічної діяльності, мають у володінні, користуванні або розпорядженні землі сільськогосподарського призначення чи сільськогосподарських тварин.
Тобто станом на 2015-2017 роки Податковий кодекс України не містив визнання поняття «сільськогосподарський виробник» для цілей статті 266 ПК України, проте іншим законом було визначено, що виробника сільськогосподарської продукції також є й фізичні особи-підприємці.
На користь такого висновку свідчить і подальше законодавче уточнення правового регулювання вказаного питання, адже на момент прийняття відповідачем оскаржуваного податкового повідомлення-рішення норма пп. 14.1.235 п. 14.1 ст. 14 ПК України викладена у наступній редакції, сільськогосподарський товаровиробник для цілей глави 1 розділу XIV цього Кодексу - юридична особа незалежно від організаційно-правової форми або фізична особа - підприємець, яка займається виробництвом сільськогосподарської продукції та/або розведенням, вирощуванням та виловом риби у внутрішніх водоймах (озерах, ставках та водосховищах) та її переробкою на власних чи орендованих потужностях, у тому числі власновиробленої сировини на давальницьких умовах, та здійснює операції з її постачання.
При цьому у постанові від 01 жовтня 2019 року у справі № 0340/1905/18 Верховний Суд зазначає, що застереження в підпункті 14.1.235 щодо цілей глави 1 розділу ХIV ПК не означає, що у інших випадках, передбачених цим Кодексом, термін «сільськогосподарський товаровиробник» має інше змістовне навантаження.
Так, судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що ОСОБА_1 за реєстрований як фізична особа-підприємець з 21.05.2003, видами діяльності якого, згідно з відомостями з ЄДРПОУ, є: код КВЕД 01.13 Вирощування овочів і баштанних культур, коренеплодів та бульбоплодів; код КВЕД 01.19 Вирощування інших однорічних і дворічних культур; код КВЕД 01.21 Вирощування винограду; Код КВЕД 01.24 Вирощування зерняткових і кісточкових фруктів; Код КВЕД 01.29 Вирощування інших багаторічних культур; Код КВЕД 01.41 Розведення великої рогатої худоби молочних порід; Код КВЕД 01.45 розведення овець і кіз; Код КВЕД 01.47 Розведення свійської птиці; Код КВЕД 01.50 Змішане сільське господарство (основні); Код КВЕД 46.90 Неспеціалізована оптова торгівля; Код КВЕД 47.11 Роздрібна торгівля в неспеціалізованих магазинах переважно продуктами харчування, напоями та тютюновими виробами; Код КВЕД 68.20 Надання в оренду й експлуатацію власного чи орендованого нерухомого майна.
Також судом встановлено, що ФОП ОСОБА_1 на праві приватної власності належать нежитлові будівлі: телятник-родилка, розміщений за адресою: АДРЕСА_2 ; електроцех, розміщений за адресою: АДРЕСА_3 ; свинарник « А», розміщений за адресою: АДРЕСА_3 .
В позовній заяві позивач пояснив, що електроцех використовується ним, як складське приміщення в процесі здійснення сільськогосподарської діяльності, вказана обставина не спростована відповідачем жодними доказами.
Згідно з Державним класифікатором будівель та споруд ДК 018/2000, затвердженим наказом Держстандарту України від 17.08.2000 за № 507, будівлі сільськогосподарського призначення, лісництва та рибного господарства (код 1271), включають в себе будівлі для використання в сільськогосподарській діяльності, наприклад, корівники, стайні, свинарники, кошари, кінні заводи, собачі розплідники, птахофабрики, зерносховища, склади та надвірні будівлі, підвали, винокурні, винні ємності, теплиці, сільськогосподарські силоси та інше.
Відповідно до витягів з державного реєстру речових прав на нерухоме майно, у користуванні позивача знаходяться земельні ділянки розташовані на території сільської ради Степнянська, Дніпровський район, Дніпропетровська область з цільовим призначенням земель - для іншого сільськогосподарського призначення.
Враховуючи сукупність встановлених судом обставин, судом встановлено, що ФОП ОСОБА_1 є сільськогосподарським товаровиробником, що в повній мірі відповідає видам його діяльності, при цьому об`єкти нерухомості, які належить позивачеві на праві приватної власності і щодо яких контролюючим органом донараховані податкові зобов`язання, є будівлями/спорудами, призначеними для використання безпосередньо у сільськогосподарській діяльності, а тому такі не можуть бути об`єктом оподаткування податком на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки в силу приписів пп. «ж» 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 ПК України.
Звільнення від сплати податку та збору - це одна із форм надання податкової пільги (підпункт «г» пункту 30.9 статті 30 ПК України).
Відповідно до пункту 30.2 цієї статті 30 ПК України підставами для надання податкових пільг є особливості, що характеризують певну групу платників податків, вид їх діяльності, об`єкт оподаткування або характер та суспільне значення здійснюваних ними витрат.
Пільга, встановлена підпунктом «ж» підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 ПК України, стосується сільськогосподарських товаровиробників і направлена на створення сприятливих умов для здійснення сільськогосподарської діяльності, стимулювання такої діяльності та досягнення її збалансованого податкового навантаження.
Крім того, суд вважає за необхідне зазначити, що податковим органом з приводу встановлених судом обставин не наведено жодних заперечень та не надано жодних належних доказів у їх спростування та доведення правомірності оскаржуваного податкового-повідомлення рішення. Доводи податкового органу гуртуються лише на тому, що пропуск строку направлення податкового повідомлення-рішення не може бути підставою для його скасування, що жодним чином не спростовує доводи позивача та висновки суду.
Оцінюючи правомірність рішення суб`єкта владних повноважень, суд керується критеріями, закріпленими у статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, які певною мірою відображають принципи адміністративної процедури, які повинні дотримуватися при реалізації дискреційних повноважень владного суб`єкта, встановлюючи чи прийняті (вчинені) ним рішення (дії): 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.
Відповідно до частини другої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.
Згідно статті 90 Кодексу адміністративного судочинства України, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
На підставі викладеного, виходячи зі змісту заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та доказів, наявних в матеріалах справи, суд дійшов висновку, що позов ФОП ОСОБА_1 підлягає задоволенню у повному обсязі.
Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд виходить з положень ч.1 ст.139 КАС України, якими встановлено, що при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
З огляду на викладене, на користь ФОП ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Державної фіскальної служби у Дніпропетровській області необхідно стягнути судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 907,12 грн. відповідно до квитанції до квитанції № ПН526192 від 24 вересня 2019 року.
Керуючись ст.ст. 139, 241-246, 250, 262 Кодексу адміністративного судочинства України суд, -
Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в строки, передбачені статтею 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи рішення суду оскаржується до Третього апеляційного адміністративного суду через Дніпропетровський окружний адміністративний суд відповідно до підпункту 15.5 пункту 15 Розділу VII Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України.

Повний текст рішення суду складений 27 листопада 2019 року.

Суддя О.С. Луніна