Справа № 480/39/19
Суддя: Бартош Н.С.
Дата ухвалення: 2019-11-19 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 листопада 2019 р.Справа № 480/39/19
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
Головуючого судді: Бартош Н.С.,

Суддів: Григорова А.М. , Подобайло З.Г. ,

за участю секретаря судового засідання Мороза М.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою ІНФОРМАЦІЯ_1 на рішення Сумського окружного адміністративного суду (головуючий І інстанції Воловик С.В., м. Суми) від 06.05.2019 року (повний текст складено 15.05.2019 року) по справі № 480/39/19

за позовом ОСОБА_1

до ІНФОРМАЦІЯ_1

про визнання протиправним та скасування Наказу № 390 від 01.11.2018 р. в частині накладення на позивача дисциплінарного стягнення "догана",

ВСТАНОВИВ:

Позивач, ОСОБА_1 , звернувся до Сумського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом, в якому просив визнати протиправним та скасувати наказ військового комісара від 01.11.2018 р. № 390 в частині оголошення майору ОСОБА_1 тимчасово виконуючому обов`язки військового комісара Сумського міського військового комісаріату догани.

В обґрунтування позовних вимог зазначив, що наказом військового комісара ІНФОРМАЦІЯ_1 № 390 від 01.11.2018 р. позивачу за неналежне виконання службових обов`язків, що визначають обсяг виконання завдань, доручених за посадою, яке призвело до безвідповідального ставлення до проведення чергового призову громадян на строкову військову службу під час осіннього призову 2018 року, оголошено догану. Вважає вказаний наказ протиправним та таким, що підлягає скасуванню.

Рішенням Сумського окружного адміністративного суду від 06.05.2019 року по справі № 480/39/19 позовні вимоги задоволено.

Відповідач не погодився з рішенням суду першої інстанції та подав апеляційну скаргу, в якій просить його скасувати та прийняти нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права з підстав, викладених в апеляційній скарзі.

Позивач відзив на апеляційну скаргу, в якому наполягає на законності рішення суду першої інстанції, просить залишити його без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Сторони про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, що підтверджується повідомленнями про вручення рекомендованих поштових відправлень.

Колегія суддів визнала можливим проводити апеляційний розгляд справи без здійснення фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу у відповідності до ч. 4 ст. 229 КАС України.

Відповідно до ч. 1 ст. 308 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши рішення суду першої інстанції, дослідивши доводи апеляційної скарги та відзив на неї, колегія суддів дійшла висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що наказом Командувача Сухопутних Військ Збройних Сил України № 439 від 27.09.2018 майора ОСОБА_1 призначено на посаду заступника військового комісара начальника відділення комплектування ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Наказом військового комісара ІНФОРМАЦІЯ_3 № 154 від 12.10.2018 (а.с. 56) позивача, який прибув із військової частини НОМЕР_1 м. Чернігів, з 12 жовтня 2018 року зараховано до списків особового складу, на всі види забезпечення.

Відповідно до Наказу військового комісара ІНФОРМАЦІЯ_1 № 370 від 19.10.2018, ОСОБА_1 прийняв справи та посаду військово комісара ІНФОРМАЦІЯ_3 та приступив до тимчасового виконання обов`язків за цією посадою, про що прийнятий Наказ № 158 від 20.10.2018 (а.с. 9).

Згідно з Наказом військового комісара ІНФОРМАЦІЯ_1 № 390 від 01.11.2018 (а.с. 44) за неналежне виконання службових обов`язків, які визначають обсяг виконання завдань, доручених за посадою, порушення вимог статті 16 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, абз. 4 пункту 3 Положення про військові комісаріати, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України № 389 від 03.06.2013, що зумовило безвідповідальне ставлення до проведення чергового призову громадян на строкову військову службу під час осіннього призову 2018 року, окрім інших, ОСОБА_1 оголошено догану.

Не погодившись з цим наказом, позивач звернувся до суду першої інстанції із вищевказаними позовним вимогами.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції дійшов до висновку, що вчинення ОСОБА_1 порушення військової дисципліни є недоведеним та не підтвердженим належними й достатніми доказами, що унеможливлює застосування до нього дисциплінарного стягнення.

В доводах апеляційної скарги відповідач по справі послався на те, що 19.10.2018 р. позивач прийняв справи та посаду військового комісара ІНФОРМАЦІЯ_3 та приступив до тимчасового виконання обов`язків за вакантною посадою. Вказав, що загальні права та обов`язки військовослужбовців Збройних Сил України і їх взаємовідносини, обов`язки основних посадових осіб полку і його підрозділів, правила внутрішнього порядку у військовій частині та її підрозділах, визначаються Статутом внутрішньої служби Збройних Сил України, затвердженим Законом України № 548-ХІV від 24.03.1999 р. Пунктом 16 вищезазначеного Статуту передбачено, що кожен військовослужбовець зобов`язаний виконувати службові обов`язки, що визначають обсяг виконання завдань, доручених йому за посадою. Згідно пункту 14 Положення про військові комісаріати, що затверджене постановою Кабінету Міністрів України від 03.06.2013 року № 389, військовий комісар відповідає за своєчасне і повне виконання завдань, покладених на військовий комісаріат. Пункт 8 вищезгаданого положення визначає одним з завдань військових комісаріатів - проведення призову громадян на військову службу.

Зазначив, що згідно з плановим завданням з призову на строкову військову службу, з 08 по 19 жовтня 2018 року Сумському міському військовому комісаріату було визначено завдання подати на обласний збірний пункт 39 призовників, з яких фактично було подано 13 чоловік, а відправлено до лав Збройних Сил України лише 11 чоловік.

Невиконання зазначеного плану сталося внаслідок неналежного виконання позивачем свої посадових обов`язків та є порушенням статті 16 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, пунктів 3, 8 та 14 Положення про військові комісаріати.

У зв`язку з цим, до позивача було застосовано дисциплінарне стягнення «догана», про що 01.11.2018 прийнятий Наказ № 390, який того ж дня Сумським обласним військовим комісаром усно доведений до відома керівництва ІНФОРМАЦІЯ_3 , а отже безпосередньо до позивача в усній формі.

У зв`язку з цим, вважає, що дисциплінарне стягнення, застосоване до позивача згідно наказу № 390 від 01.11.2018 р. застосоване обґрунтовано та у відповідності до норм законодавства України.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції та відхиляє доводи апелянта, з огляду на наступне.

Загальні права та обов`язки військовослужбовців Збройних Сил України і їх взаємовідносини, обов`язки основних посадових осіб полку і його підрозділів, правила внутрішнього порядку у військовій частині та її підрозділах визначені Статутом внутрішньої служби Збройних Сил України, затвердженим Законом України від 24.03.1999 року № 548-XIV.

Відповідно до ст. 16 Закону України "Про Статут внутрішньої служби Збройних Сил України", кожний військовослужбовець зобов`язаний виконувати службові обов`язки, що визначають обсяг виконання завдань, доручених йому за посадою. Ці обов`язки визначаються статутами Збройних Сил України, а також відповідними посібниками, порадниками, положеннями, інструкціями.

Згідно зі ст. 26 зазначеного Закону, військовослужбовці залежно від характеру вчиненого правопорушення чи провини несуть дисциплінарну, адміністративну, матеріальну, цивільно-правову та кримінальну відповідальність згідно із законом.

Суд зазначає, що сутність військової дисципліни, обов`язки військовослужбовців, а також військовозобов`язаних та резервістів під час проходження зборів щодо її додержання, види заохочень та дисциплінарних стягнень, права командирів щодо їх застосування, а також порядок подання і розгляду заяв, пропозицій та скарг визначено Законом України "Про Дисциплінарний статут Збройних Сил України".

Так, відповідно до ст. 1 Дисциплінарного статуту, військова дисципліна - це бездоганне і неухильне додержання всіма військовослужбовцями порядку і правил, встановлених військовими статутами та іншим законодавством України.

Згідно з ч. 3 ст. 5 Дисциплінарного статуту, стосовно кожного випадку правопорушення командир зобов`язаний прийняти рішення щодо необхідності притягнення винного до відповідальності залежно від обставин скоєння правопорушення, ступеня вини, попередньої поведінки порушника та розміру завданих державі та іншим особам збитків.

Право командира - віддавати накази і розпорядження, а обов`язок підлеглого - їх виконувати, крім випадку віддання явно злочинного наказу чи розпорядження. Наказ має бути виконаний сумлінно, точно та у встановлений строк. Відповідальність за наказ несе командир, який його віддав. (ст. 6 Дисциплінарного статуту).

Відповідно до ст. 45 Дисциплінарного статуту, у разі невиконання (неналежного виконання) військовослужбовцем своїх службових обов`язків, порушення військовослужбовцем військової дисципліни або громадського порядку командир повинен нагадати йому про обов`язки служби, а за необхідності - накласти дисциплінарне стягнення.

В силу ст. 68 Дисциплінарного статуту на молодших та старших офіцерів можуть бути накладені такі дисциплінарні стягнення: а) зауваження; б) догана; в) сувора догана; г) попередження про неповну службову відповідність; д) пониження в посаді; е) пониження військового звання на один ступінь; є) звільнення з військової служби за службовою невідповідністю; ж) позбавлення військового звання.

При цьому, згідно зі ст. ст. 83, 84 Дисциплінарного статуту, на військовослужбовця, який порушує військову дисципліну або громадський порядок, можуть бути накладені лише ті дисциплінарні стягнення, які визначені цим Статутом і відповідають військовому званню військовослужбовця та дисциплінарній владі командира, що вирішив накласти на винну особу дисциплінарне стягнення. Прийняттю рішення командиром про накладення на підлеглого дисциплінарного стягнення може передувати службове розслідування. Воно проводиться з метою уточнення причин і умов, що сприяли вчиненню правопорушення, та ступеня вини .

Згідно зі ст. 86 Дисциплінарного статуту, якщо вину військовослужбовця повністю доведено, командир приймає рішення про накладення дисциплінарного стягнення. Під час накладення дисциплінарного стягнення та обрання його виду враховується: характер та обставини вчинення правопорушення, його наслідки, попередня поведінка військовослужбовця, а також тривалість військової служби та рівень знань про порядок служби.

У той же час, ст. 98 Дисциплінарного статуту передбачено, що під час оголошення дисциплінарного стягнення до відома військовослужбовця доводять, в чому полягає порушення ним військової дисципліни чи громадського порядку.

Таким чином, підставою притягнення військовослужбовців до дисциплінарної відповідальності є невиконання (неналежного виконання) службових обов`язків, порушення військової дисципліни або громадського порядку. Рішенню про накладення дисциплінарного стягнення повинно передувати встановлення: вини військовослужбовця у вчиненні проступку, характеру, обставин вчинення правопорушення, його наслідки.

Як було правильно встановлено судом першої інстанції, єдиною підставою для застосування до позивача дисциплінарного стягнення у вигляді догани, військовий комісар ІНФОРМАЦІЯ_4 визначив наступне - невиконання ОСОБА_1 плану подачі призовників на обласний збірний пункт з метою відправлення їх до військових частин для проходження строкової військової служби у період з 08 по 19 жовтня 2018 року.

Відповідно до телеграми № 4/621 від 21.08.2018 р. (а.с. 60) Сумським ОВК до відома підпорядкованих військових комісаріатів для безумовного 100-відсоткового виконання був доведений остаточний розподіл планового завдання з призову на строкову військову службу восени 2018 року. На виконання цього плану, Сумський МВК зобов`язаний був у період з 08 по 12 жовтня 2018 року забезпечити подачу 19 призовників, а у період з 15 по 18 жовтня 2018 року 20 призовників. В той же час, фактично було подано 10 та 3 призовників відповідно (а.с. 21).

Колегія суддів зазначає, що згідно з функціональними обов`язками, заступник військового комісара начальник відділення комплектування відповідає, зокрема, за підготовку громадян до військової служби та їх призов на строкову військову службу, а також, зобов`язаний організовувати призов громадян на строкову військову службу та відправку їх у війська (а.с. 59). Наведене свідчить про те, що позивач, перебуваючи на посаді заступника військового комісара начальника відділення комплектування, а потім тимчасово виконуючи обов`язки військового комісара ІНФОРМАЦІЯ_5 , зобов`язаний був вжити належних заходів для виконання доведеного військовим комісаром Сумського ОВК планового завдання з призову на строкову військову службу восени 2018 року.

Разом з тим, при застосуванні до позивача дисциплінарного стягнення у вигляді догани відповідачем не було враховано того, що ОСОБА_1 приступив до виконання обов`язків заступника військового комісара начальника відділення комплектування Сумського МВК лише з 12.10.2018 р. (а.с. 56), що свідчить про те, що у період з 08 по 12 жовтня 2018 року ОСОБА_1 не міг забезпечувати виконання планового завдання з призову на строкову військову службу, оскільки не здійснював відповідних повноважень, а щодо забезпечення виконання планового завдання у період з 15 по 18 жовтня 2018 року, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що за змістом підсумкової сітки протоколів призовної комісії Сумського МВК (а.с. 64), придатними до військової служби було визнано 294 особи, з яких 259 особам надана відстрочка від призову на строкову військову службу для продовження освіти та професійної діяльності, 32 особи передані в запас призовників, 3 особи призвані на строкову військову службу. Яких саме заходів ОСОБА_1 зобов`язаний був вжити, але не вжив для забезпечення виконання планового завдання у період з 15 по 18 жовтня 2018 року та в чому саме полягає його вина у невиконанні цього планового завдання, відповідач суду не повідомив, в оскаржуваному наказі про застосування дисциплінарного стягнення такі відомості відсутні.

Крім того, як було встановлено судом першої інстанції, обставина наявності чи відсутності вини позивача у невиконанні планового завдання з призову на строкову військову службу восени 2018 року, перед застосуванням дисциплінарного стягнення не встановлювалась, пояснення з приводу причин такого не виконання не відбирались, що свідчить про те, що вчинення позивачем порушення військової дисципліни є недоведеним та не підтвердженим належними й достатніми доказами, що унеможливлює застосування до нього дисциплінарного стягнення.

Враховуючи те, що оскаржуваний наказ містить лише висновки щодо застосування до позивача дисциплінарного стягнення, за відсутності обґрунтувань підстав притягнення до відповідальності, обставин проступку та наслідків його вчинення, визначених Дисциплінарним статутом, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції щодо наявності підстав для задоволення позовних вимог.

З урахуванням викладеного суд дійшов висновку, що судом першої інстанції правильно встановлені обставини справи, судове рішення ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, тому відсутні підстави для задоволення апеляційної скарги та скасування рішення.

Згідно з ч. 1 ст. 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Відповідно до ч. 1 ст. 6 КАС України суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.

Згідно ч. 1 ст. 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Положеннями ч. 2 ст. 77 КАС України передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Положеннями ч. 2 ст. 6 КАС України передбачено, що суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Закон України "Про судоустрій і статус суддів" встановлює, що правосуддя в Україні функціонує на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів та спрямоване на забезпечення права кожного на справедливий суд.

Відповідно до ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.

У пункті 50 рішення Європейського суду з прав людини «Щокін проти України» (№ 23759/03 та № 37943/06) зазначено про те, що перша та найважливіша вимога статті 1 Першого Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року полягає в тому, що будь-яке втручання публічних органів у мирне володіння майном повинно бути законним. Говорячи про «закон», стаття 1 Першого Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року посилається на ту саму концепцію, що міститься в інших положеннях цієї Конвенції (див. рішення у справі «Шпачек s.r.о.» проти Чеської Республіки» (SPACEK, s.r.o. v. THE CZECH REPUBLIC № 26449/95). Ця концепція вимагає, перш за все, щоб такі заходи мали підстави в національному законодавстві. Вона також відсилає до якості такого закону, вимагаючи, щоб він був доступним для зацікавлених осіб, чітким та передбачуваним у своєму застосуванні (див. рішення у справі «Бейелер проти Італії» (Beyeler v. Italy № 33202/96).

Колегія суддів враховує положення Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (пункти 32-41), в якому, серед іншого, звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення.

При цьому, зазначений Висновок також акцентує увагу на тому, що згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.

Суд також враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у касаційному провадженні), сформовану, зокрема у справах Салов проти України (заява № 65518/01; від 6 вересня 2005 року; пункт 89), "Проніна проти України" (Заява № 63566/00; 18 липня 2006 року; пункт 23) та "Серявін та інші проти України" (заява N 4909/04; від 10 лютого 2010 року; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (Ruiz Torija v. Spain) серія A. 303-A; 09 грудня 1994 року, пункт 29).

За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку про те, що рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим і не підлягає скасуванню, оскільки суд, всебічно перевіривши обставини справи, вирішив спір у відповідності з нормами матеріального права та при дотриманні норм процесуального права, повно і всебічно з`ясовані обставини в адміністративній справі з наданням оцінки всім аргументам учасників справи, а доводи апеляційної скарги їх не спростовують з наведених вище підстав.

Відповідно до ч. 1-3 ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

Згідно зі ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи те, що рішення Сумського окружного адміністративного суду від 06.05.2019 року по справі № 480/39/19 прийняте з дотриманням норм матеріального та процесуального права, колегія суддів не виявила підстав для його скасування.

Керуючись ст. ст. 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 326, 327 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ІНФОРМАЦІЯ_1 на рішення Сумського окружного адміністративного суду від 06.05.2019 року по справі № 480/39/19 залишити без задоволення.

Рішення Сумського окружного адміністративного суду від 06.05.2019 року по справі № 480/39/19 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий суддя (підпис)Н.С. Бартош
Судді(підпис) (підпис) А.М. Григоров З.Г. Подобайло

Повний текст постанови складено 25.11.2019 року