Справа № 580/3488/19
Суддя: П.Г. Паламар
Дата ухвалення: 2019-11-22 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

про повернення позовної заяви

22 листопада 2019 року справа № 580/3488/19

м. Черкаси

Суддя Черкаського окружного адміністративного суду Паламар П.Г., розглянувши матеріали позовної заяви ОСОБА_1 до виконавчого комітету Ватутінської міської ради Черкаської області про визнання дій протиправними та скасування рішення,

ВСТАНОВИВ:

До Черкаського окружного адміністративного суду звернувся ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ; далі - позивач) з адміністративним позовом до виконавчого комітету Ватутінської міської ради Черкаської області (20250, м. Ватутіне, пр. Дружби, 8; далі - відповідач), в якому просить:

- визнати дії членів виконавчого комітету Ватутінської міської ради Черкаської ради під час ухвалення та прийняття рішення від 18.04.2019 №115 "Про затвердження цін на профілактичні огляди громадян, що надаються комунальним некомерційним підприємством "Ватутінська міська лікарня Ватутінської міської ради" незаконними.

- визнати рішення виконавчого комітету Ватутінської міської ради Черкаської ради від 18.04,2019 №115 "Про затвердження цін на профілактичні огляди громадян, що надаються комунальним некомерційним підприємством "Ватутінська міська лікарня Ватутінської міської ради" протиправним;

- скасувати рішення виконавчого комітету Ватутінської міської ради Черкаської ради від 18.04.2019 № 115 "Про затвердження цін на профілактичні огляди громадян, що надаються комунальним некомерційним підприємством "Ватутінська міська лікарня Ватутінської міської ради".

Ухвалою Черкаського окружного адміністративного суду від 11.11.2019 позовну заяву ОСОБА_1 залишено без руху, тривалістю на десять днів з моменту отримання копії даної ухвали, протягом строку якого останній мав надати суду - доказ сплати судового збору в сумі 1536,8грн.; заяву про поновлення строку звернення до суду.

21.11.2019 від позивача до суду надійшли матеріали про виконання ухвали, які включали квитанцію про сплату судового збору та заяву про поновлення строку звернення до суду.

Заява по поновлення строку звернення до суду вмотивована тим, що шестимісячний строк звернення до суду позивачем не пропущено, оскільки хоча позивач і був на засіданні виконавчого комітету під час прийняття рішення, однак вважав, що міським головою буде накладено вето на оскаржуване рішення. Таким чином позивач вважає, що початок строку повинен обраховуватися не з 18.04.2019, а з дня оприлюднення рішення 26.04.2019. Вказує, що ним подавалася аналогічна заява в жовтні 2019 року, яка була повернута судом позивачеві в наслідок не усунення недоліків.

Як вже наголошувалося позивачу, що ч. 2 ст. 122 КАС України, для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

З позову вбачається, що позивач про оскаржувані дії та рішення дізнався 18.04.2019 на засіданні виконавчого комітету на якому був присутній особисто, що узгоджується з протоколом від 18.04.2019.

З урахуванням приписів ст. 122, 120 КАС України, строк звернення позивача з адміністративним позовом сплив 18.10.2019, проте, позов подано до суду засобами поштового зв`язку лише 05.11.2019.

Суд враховує, що сподівання позивача на накладення вето на прийняте рішення не є непереборними обставинами звернення до суду протягом сплинутого строку в шість місяців, оскільки суд оцінює співвмірність можливості звернення до суду.

Що ж стосується первинного звернення з позовом, суд не знаходить їх об`єктивними в наслідок того, що вимоги ухвали суду, які позивач повинен був виконати є чіткі і зрозумілі.

Відповідно до статті 9 КАС України, суд вирішує справи відповідно до Конституції та законів України, а також міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Якщо міжнародним договором, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України, встановлені інші правила, ніж ті, що встановлені законом, то застосовуються правила міжнародного договору.

Пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі Конвенція) встановлює, що кожен має право на розгляд його справи судом.

Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод ратифікована Україною Законом України "Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції" № 475/97-ВР від 17 липня 1997 року і набрала чинності для України 11 вересня 1997 року.

Європейський суд з прав людини, юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції (пункт 1 статті 32 Конвенції) наголошує, що пункт 1 статті 6 Конвенції гарантує кожному право на подання до суду скарги, повязаної з його або її правами та обовязками цивільного характеру (рішення від 21 лютого 1975 року у справі "Голдер проти Сполученого Королівства" (Golder v. The United Kingdom) від 21 січня 1975 року (п. 36). На це "право на суд", в якому право на доступ до суду є одним з його аспектів, може посилатися кожен, хто небезпідставно вважає, що втручання у реалізацію його або її прав цивільного характеру є неправомірним. Разом з тим, як зазначає Європейський суд з прав людини, право на доступ до суду не є абсолютним і може підлягати обмеженням. Вони дозволяються опосередковано, оскільки право на доступ до суду "за своєю природою потребує регулювання державою, регулювання, що може змінюватися у часі та місці відповідно до потреб і ресурсів суспільства та окремих осіб". Встановлюючи такі правила, держава користується певною свободою розсуду.

Як зазначено у Рішенні Європейського Суду з прав людини у справі "Креуз проти Польщі" 19 червня 2001 року (Kreuz v. Poland) (заява N 28249/95), "Право на суд" не є абсолютним. Воно може бути піддане обмеженням, дозволеним за змістом, тому що право на доступ до суду за самою своєю природою потребує регулювання з боку держави. Гарантуючи сторонам право доступу до суду для визначення їхніх "цивільних прав та обовязків", пункт 1 статті 6 Конвенції залишає державі вільний вибір засобів, що використовуватимуться для досягнення цієї мети.

В рішенні Європейського суду з прав людини в справі "Плахтєєв та Плахтєєва проти України" (заява №20347/03, §35) визначено, що "…пункт 1 статті 6 гарантує кожному право на звернення до суду з позовом щодо його прав та обов`язків цивільного характеру. У такій формі в цьому пункті втілено "право на суд", одним з аспектів якого є право доступу, тобто право на порушення провадження в суді за цивільним позовом ... Однак це право не є абсолютним. Воно може підлягати законним обмеженням, таким, наприклад, як передбачені законом строки давності…".

В питаннях пов`язаних із застосуванням строків давності Європейський суд з прав людини висловив свою позицію в справі "Олександр Волков проти України" (Заява N 21722/11 остаточне рішення від 27 травня 2013 року, §137), вказавши, що "… строки давності слугують кільком важливим цілям, а саме: забезпеченню юридичної визначеності та остаточності, захисту потенційних відповідачів від не заявлених вчасно вимог, яким може бути важко протистояти, та запобігти будь-якій несправедливості, яка могла б виникнути, якби від судів вимагалося виносити рішення щодо подій, що мали місце у віддаленому минулому, на підставі доказів, які через сплив часу стали ненадійними та неповними ... Строки давності є загальною рисою національних правових систем договірних держав щодо кримінальних, дисциплінарних та інших порушень."

Таким чином право особи на звернення до суду не є необмеженим.

Так, оскільки подаючи позовну заяву, позивач пропустив строк звернення до адміністративного суду, передбачений статтею 122 КАС України, докази поважності причин його пропуску до суду не надав, враховуючи, що останній дізнався про рішення 18.04.2019, суд вважає, що дана позовна заява підлягає поверненню.

Частиною 1 ст. 123 КАС України встановлено, що у разі подання особою позову після закінчення строків, установлених законом, без заяви про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані нею у заяві, визнані судом неповажними, позов залишається без руху. При цьому протягом десяти днів з дня вручення ухвали особа має право звернутися до суду з заявою про поновлення строку звернення до адміністративного суду або вказати інші підстави для поновлення строку. Якщо заяву не буде подано особою в зазначений строк або вказані нею підстави для поновлення строку звернення до адміністративного суду будуть визнані неповажними, суд повертає позовну заяву. (ч. 2 ст. 123 КАС України).

Таким чином, вимоги ухвали у встановлений судом строк позивачем не виконані.

Згідно п. 1 ч. 4 ст. 169 КАС України, позовна заява повертається позивачеві, позивач не усунув недоліки позовної заяви, яку залишено без руху, у встановлений судом строк.

Суддя звертає увагу позивача на те, що повернення позовної заяви не позбавляє права повторного звернення до адміністративного суду в порядку, встановленому законом (частина 8 статті 169 КАС України).

Керуючись ст. ст. 169, 248, 293-297 КАС України, суддя,

УХВАЛИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 до виконавчого комітету Ватутінської міської ради Черкаської області про визнання дій протиправними та скасування рішення - повернути позивачеві.

Роз`яснити позивачу, що повернення позовної заяви не позбавляє права повторного звернення до адміністративного суду в порядку, встановленому законом.

Копію ухвали надіслати позивачу.

Ухвала набрала законної сили у відповідності до вимог ст. 256 КАС України, проте може бути оскаржена в порядку та строки, передбачені статями 294, 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України з урахуванням вимог підпункту 15.5 пункту 1 Розділу VII "Перехідні положення" цього Кодексу.

Суддя П.Г. Паламар