Справа № 520/7422/19
Суддя: Сагайдак В.В.
Дата ухвалення: 2019-11-26 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Харківський окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

Харків

26 листопада 2019 р. № 520/7422/19

Харківський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді - Сагайдака В.В.,

за участі: секретаря судового засідання - Югова С.А.,

представника позивача - Ярічевського В.В.,

представника відповідача - Коваленко М.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Харкові адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , код НОМЕР_1 ) до Головного управління ДПС у Харківській області (код в , адреса: 61057, м. Харків, вул. Пушкінська, 46) про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень, рішення, вимоги, постанов ,-

В С Т А Н О В И В:

Позивач, ОСОБА_1 , звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з позовом, в якому просить суд визнати протиправними та скасувати:

податкові повідомлення-рішення №№6, 6, 6 від 16 липня 2019 року прийняті Головним управлінням ДФС у Харківській області;

рішення №6 від 16.07.2019 року про застосування штрафних санкцій та донарахування відповідним органом доходів і зборів або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску, прийняте Головним управлінням ДФС у Харківській області;

вимогу Головного управління ДФС у Харківській області про сплату боргу (недоїмки) від 16.07.2019 року № Ф-6;

постанову Головного управління ДФС у Харківській області про накладення адміністративного стягнення № б/н від 16.07.2019 року на бланку № 442872;

постанову Головного управління ДФС у Харківській області про накладення адміністративного стягнення № б/н від 16.07.2019 року на бланку № 442874.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що податкові повідомлення - рішення, вимога та постанови є протиправними та такими, що підлягають скасуванню.

Представник позивача у судовому засіданні підтримав позовні вимоги в повному обсязі, просив їх задовольнити.

Представник відповідача у судовому засіданні заперечував проти позову, просив відмовити у його задоволенні, посилаючись на обставини, наведені у відзиві на позовну заяву.

Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, суд встановив наступні обставини.

Судом встановлено, що фахівцями Головного управління ДФС України у Харківській області, на підставі наказу №3463 від 15.05.2019 р., проведено документальну планову виїзну перевірку платника податків ОСОБА_1 щодо своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати податків і зборів, дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства, дотримання законодавства щодо укладання трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками, правильності нарахування, обчислення та сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування за період з 01.01.2017 р. по 31.12.2018 р.

За результатами перевірки складено акт перевірки від 02.07.2019 р. №2268/20-40-13-06-08/ (а.с.29-66 том 1).

Згідно висновків акту від 02.07.2019 р. позивачем порушено:

пункт 177.2, підпункту 177.4.5 пункту 177.4, підпункту 177.5.3 пункту 177.5 статті 177 Податкового кодексу України від 02.12.2010 р. зі змінами та доповненнями, а саме зниження податку на доходи фізичних осіб від здійснення підприємницької діяльності на загальну суму 623800,19 грн., в тому числі за 2017 рік в сумі 207705,91 грн. та за 2018 рік у сумі 416094,28 грн.

підпункт 1.2, 1.6 пункту 161 підрозділу 10 розділу XX підрозділу 10 розділу XX Податкового Кодексу України від 02.12.2010р. із змінами та доповненнями, а саме зниження податкових зобов`язань зі сплати військового збору на загальну суму 51983,35 грн., у т.ч. 1117р. - 17308,83 грн. та 2018р. - 34674,52 грн.

абзац 1 пункту 2 частини 1 статті 7, пункту 2 статті 9 Закону України від 08.07.2010р. „Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування" із змінами та доповненнями, а саме заниження єдиного внеску фізичної особи-підприємця від здійснення підприємницької діяльності на загальну суму 219315,83 грн., в т.ч. за 2017 рік на суму 93225,00 грн. та за 2018 рік 126090,83 грн.

пункт 177.10 ст. 177 Податкового кодексу України від 02.12.2010 р., а саме порушення встановленого порядку ведення результатів підприємницької діяльності в книзі обліку доходів та витрат;

порушення п. 63.3 ст. 63 Податкового кодексу України від 02.12.2010р. №2755 зі змінами та доповненнями, а саме: не подання повідомлення за формою №20-ОПП до Східного управління ГУ ДФС у Харківській області.

На підставі висновків акту перевірки контролюючим органом прийняті:

податкове повідомлення-рішення №6 від 16.07.2019 р. за порушення п. 177.2, п.п. 177.4.5., п. 177.4, п.п. 177.5.3 п. 177.5 ст. 177 Податкового кодексу України, яким застосовано штрафні (фінансові) санкції, у зв`язку з чим збільшено суму грошового зобов`язання з податку на доходи фізичних осіб, що сплачено фізичними особами за результатами річного декларування (код 11010500) на загальну суму 935700,29 грн., з яких сума збільшеного податкового зобов`язання - 623800,19 гривень, штрафні (фінансові) санкції - 311900,10 грн.(а.с.20 том 1);

податкове повідомлення-рішення №6 від 16.07.2019 р. за порушення п.п. 1.2 п. 16-1 підрозділу 10 розділу XX ПК України, та застосовано штрафні (фінансові) санкції, у зв`язку з чим збільшено суму грошового зобов`язання по сплаті військового збору (код 11011001) на загальну суму 77975 гривень, з яких сума збільшеного податкового зобов`язання - 51983,35 гривень, штрафні (фінансові) санкції - 25991,68 грн.(а.с.21 том 1);

податкове повідомлення - рішення № 6 від 16.07.2019 р. за порушення п. 63.3 статті 63, стаття 66 ПК України, у зв`язку з чим застосовано адміністративний штраф у сумі 170,0 грн.(а.с.22);

рішення №6 від 16.07.2019 року про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним органом доходів і зборів або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску за порушення абз. 1 п. 2 ч. 1 ст. 7, п. 2 ст. 9 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, за наслідками яких донараховано 219315,83 грн. єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, та застосовано до позивача штрафні санкції у сумі 31254,08 грн.(а.с.23);

вимогу про сплату боргу (недоїмки) від 16.07.2019 року №Ф-6, якою вимагається сплатити заборгованість зі сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування у сумі 219315,83 грн.(а.с.24 том 1);

постанову від 16.07.2019 р. № б/н на бланку № 442872 про накладення адміністративного стягнення, позивача притягнуто до адміністративної відповідальності у вигляді накладення штрафу в сумі 680,0 грн. (а.с.26 том 1) на підставі протоколу від 02.07.2019 року(а.с.28 том 1);

постанову від 16.07.2019 р. № б/н на бланку № 442874 про накладення адміністративного стягнення, позивача притягнуто до адміністративної відповідальності у вигляді накладення штрафу в сумі 136,00 грн. (а.с.25 том 1) на підставі протоколу від 02.07.2019 року(а.с.27 том 1).

Не погоджуючись з вказаними рішеннями позивач звернувся з даним позовом до Харківського окружного адміністративного суду.

Судом встановлено, що позивач зареєстрований в якості фізичної особи-підприємця та до видів діяльності позивача віднесено код КВЕД 49.41 Вантажний автомобільний транспорт (основний); Код КВЕД 52.29 Інша допоміжна діяльність у сфері транспорту. Позивач зареєстрований платником ПДВ згідно свідоцтва №.

У періоді, що перевірявся, а саме з 01.01.2017 р. по 31.12.2018 р. платник податків ОСОБА_1 підприємницьку діяльність здійснював на загальній системі оподаткування.

Позивач має у власності автомобілі (вантажні сідлові тягачі), які використовує у своїй підприємницькій діяльності, перелік яких вказано в акті на стор. 3-4. Вказана обставина не заперечується сторонами.

Згідно договорів, укладених платником податків ОСОБА_1 та замовниками позивачем надавались послуги транспортного експедирування, зокрема, щодо договору №02/18- від 02.01.2018 р.(а.с.63-67 том 2), що укладений між ФОП ОСОБА_1 (в якості експедитора) та ПАТ «Торгівельний дім «Гідросила» (в якості замовника).

Відповідно до п. 1.1 договору, предметом даного договору є встановлення порядку взаємовідносин між експедитором та замовником, а саме: планування, розрахунки, і здійснення доставки вантажів автомобільним транспортом і міському, міжміському і міжнародному сполученні.

Експедитор зобов`язується за плату та за рахунок замовника виконати або організувати виконання послуг з організації транспортного обслуговування експортно-імпортних вантажів згідно з замовленнями замовника.

Термін дії договору з моменту підписання до 31.12.2018 р.(п.9.1 договору).

До матеріалів справи надані та судом досліджені копії наказів №42, №41, №40, №39№38, №37, №36№35, №34, №33, №32, №31, №30, №29, №28, №27, №26, №25, №24, №23, №22, №21, №20, №19, №18, №16, №15, №14, №13, №12, №10, №9, №8, №5, №1, №45, №43, №40 від 2018 р., №37, №36, №33, №29,№27, №25, №23, №19, №18, №14, №13, №12, №5, №4 від 2017 р. (про відрядження) (а.с.67-117 том 1), звітів про використання коштів, виданих на відрядження або під звіт, посвідчень про відрядження, міжнародних товарно-транспортних накладних(а.с.118-250 том 1, 1-16 том 2).

Відповідно до ст. 929 ЦК України за договором транспортного експедирування одна сторона (експедитор) зобов`язується за плату і за рахунок другої сторони (клієнта) виконати або організувати виконання визначених договором послуг, пов`язаних з перевезенням вантажу.

Договором транспортного експедирування може бути встановлено обов`язок експедитора організувати перевезення вантажу транспортом і за маршрутом, вибраним експедитором або клієнтом, зобов`язання експедитора укласти від свого імені або від імені клієнта договір перевезення вантажу, забезпечити відправку і одержання вантажу, а також інші зобов`язання, пов`язані з перевезенням.

Договором транспортного експедирування може бути передбачено надання додаткових послуг, необхідних для доставки вантажу (перевірка кількості та стану вантажу, його завантаження та вивантаження, сплата мита, зборів і витрат, покладених на клієнта, зберігання вантажу до його одержання у пункті призначення, одержання необхідних для експорту та імпорту документів, виконання митних формальностей тощо).

Положення цієї глави поширюються також на випадки, коли обов`язки експедитора виконуються перевізником.

Умови договору транспортного експедирування визначаються за домовленістю сторін, якщо інше на встановлено законом, іншими нормативно-правовими актами.

Відповідно до приписів ч. 3 ст. 10, ч. 2 ст. 12 Закону України "Про транспортно - експедиторську діяльність" від 01.07.2004 р. до плати експедитора не належать (відокремлені) витрати експедитора на оплату послуг (робіт) інших осіб, залучених до виконання договору транспортного експедирування, на оплату зборів (обов`язкових платежів), що сплачуються під час виконання договору транспортного експедирування.

Компенсація витрат експедитора - це транзитні суми, які не утворюють ані доходів, ані витрат в експедитора, а лише проходять за рахунками дебіторської та кредиторської заборгованості, до вказаного висновку суд дійшов з урахуванням п. 6, 9 Положення (стандарту) бухгалтерського обліку 15, 16.

Перевіркою правильності визначення складу валових витрат встановлено, що платником податків ОСОБА_1 до складу валових витрат за період, що перевіряється, віднесено зокрема витрати на відрядження найманих працівників.

Інструкцією про службові відрядження в межах України та за кордон, затвердженою наказом Міністерства фінансів України від 13 березня 1998 року №59, зареєстрованою в Міністерстві юстиції України 31 березня 1998 р. №218/2658 визначено наступне.

Направлення працівника підприємства у відрядження здійснюється керівником цього підприємства або його заступником і оформляється наказом (розпорядженням) із зазначенням: пункту призначення, найменування підприємства, куди відряджений працівник, строку й мети відрядження.

За кожний день (включаючи день вибуття та день прибуття) перебування працівника у відрядженні в межах України, враховуючи вихідні, святкові й неробочі дні та час перебування в дорозі (разом з вимушеними зупинками), йому виплачуються добові в межах сум, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 02.02.2011 №98.

Визначення кількості днів відрядження для виплати добових проводиться з урахуванням дня вибуття у відрядження й дня прибуття до місця постійної роботи, що зараховуються як два дні.

Сума добових визначається згідно з наказом про відрядження та відповідними первинними документами.

Відрядженому працівникові перед від`їздом у відрядження видається грошовий аванс у межах суми, визначеної на оплату проїзду, найм житлового приміщення і добові витрати. Після повернення з відрядження працівник зобов`язаний до закінчення п`ятого банківського дня, наступного за днем прибуття до місця постійної роботи, подати звіт про використання коштів, наданих на відрядження. Сума надміру витрачених коштів (залишку коштів понад суму, витрачену згідно із звітом про використання коштів, наданих на відрядження) підлягає поверненню працівником до каси або зарахуванню на відповідний рахунок підприємства, що їх надало, у встановленому законодавством порядку.

Згідно змісту акту контролюючий орган вказує, що в міжнародних товарно-транспортних накладних (CMR), доданих до вищезазначених авансових звітів відображені данні про зовсім других водіїв. У зв`язку з вищевикладеним до митниць ДФС України були направлені запити про надання інформації щодо перетину державного кордону, в якості найманих працівників (водіїв) перевізника ОСОБА_1 .

У відповідь отримана інформація, детальний опис якої викладено на сторінці 47 том 1.

З огляду на отриману відповідачем інформацію в акті зроблено висновок, про те що в ході перевірки отримано документальне підтвердження перебування найманого працівника ОСОБА_2 (у п`яти відрядженнях з шістнадцяти) по авансовим звітам, та визначено суму добових на відрядження у розмірі 362 264,30 гривень.

Відтак позивачем в порушення п.п. 177.4.5 п. 177.4 ст. 177 ПК України не правомірно (без документального підтвердження) віднесено до складу витрат суму добових на відрядження в розмірі 1 624 343,0 гривень, в тому числі за 2017 рік - 859242,10 гривень, за 2018 рік - 1765100, 90 грн.

Суд зазначає, що міжнародні товарно-транспортні накладні - (Convention relative au contrat de transport international de marchandises par route, скорочено - CMR) запроваджено ст. 6 Конвенції про договір міжнародного автомобільного перевезення вантажів (КДПВ) вчиненої 19 травня 1956 року в м. Женеві (приєднання України до Конвенції з застереженням відповідно до Закону №57-V від 01.08.2006 р.), згідно приписів якої, відомості про водія не є обов`язковими для її змісту, в той же час, частиною 3 ст. 6 КДПВ передбачено, Сторони можуть внести у вантажну накладну будь-яку іншу інформацію, яку вони вважають корисною.

Відтак, підстави для внесення других водіїв до CMR відсутні, вимогами до її змісту не передбачені.

При цьому, в наданих для перевірки CMR відомості про водіїв взагалі відсутні.

Таким чином, порівняння міжнародних товарно-транспортних накладних із звітами про використання коштів та посвідченнями про відрядження є необґрунтованим.

Надані документи (накази про відрядження, посвідчення про відрядження з відмітками про вибуття/прибуття та звіти про використання коштів на відрядження або під звіт), а також міжнародні товарно-транспортні накладні містять інформацію про те, що відрядження було пов`язане із перебуванням на території Російської Федерації, в`їзд громадян України до якої не потребує наявності візи (дозволу на в`їзд).

Недоліків або сумнівів щодо відповідності вказаних документів діючим нормам законодавства за формою та/чи змістом, щодо повноти наданих для перевірки документів, відповідач в акті не зазначав.

Відповідно до абз. 11, 12 п.п. 170.9.1 п. 170.9 ст. 170 ПК України, сума добових визначається в разі відрядження у межах України та країн, в`їзд громадян України на територію яких не потребує наявності візи (дозволу на в`їзд), - згідно з наказом про відрядження та відповідними первинними документами.

За змістом п.п. 177.4.4 п. 177.4 ст. 177 ПК України до переліку витрат, безпосередньо пов`язаних з отриманням доходів відносяться витрати на відрядження найманих працівників.

З огляду на встановлені судом обставини, податкове повідомлення-рішення №6 від 16.07.2019 р. за порушення п. 177.2, п.п. 177.4.5., п. 177.4, п.п. 177.5.3 п. 177.5 ст. 177 Податкового кодексу України, яким застосовано штрафні (фінансові) санкції, у зв`язку з чим збільшено суму грошового зобов`язання з податку на доходи фізичних осіб, що сплачено фізичними особами за результатами річного декларування (код 11010500) на загальну суму 935700,29 грн., з яких сума збільшеного податкового зобов`язання - 623800,19 гривень, штрафні (фінансові) санкції - 311900,10 грн.(а.с.20 том 1) є необґрунтованим та таким, що підлягає скасуванню.

Надаючи правову оцінку податковому повідомленню-рішенню №6 від 16.07.2019 р. за порушення п.п. 1.2 п. 16-1 підрозділу 10 розділу XX ПК України, та застосовано штрафні (фінансові) санкції, у зв`язку з чим збільшено суму грошового зобов`язання по сплаті військового збору (код 11011001) на загальну суму 77975 гривень, суд зазначає наступне.

З 1 січня 2015 року набрали чинності зміни, внесені Законом України "Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо податкової реформи" №71-VІІІ від 28.12.2014, в частині оподаткування військовим збором доходів фізичних осіб-підприємців.

Так, відповідно до п. 16-1 підрозділу 10 розділу ХХ Перехідних положень Податкового кодексу України тимчасово, до набрання чинності рішенням Верховної Ради України про завершення реформи Збройних Сил України, встановлюється військовий збір.

Платниками збору є особи, визначені п.162.1 ст.162 Податкового кодексу України, а саме: фізична особа - резидент, яка отримує доходи з джерела їх походження в Україні, так і іноземні доходи; фізична особа - нерезидент, яка отримує доходи з джерела їх походження в Україні.

При цьому, об`єктом оподаткування військовим збором є доходи, визначені ст.163 Податкового кодексу України: загальний місячний (річний) оподатковуваний дохід; доходи з джерела їх походження в Україні, які остаточно оподатковуються під час їх нарахування; іноземні доходи - доходи (прибуток), отримані з джерел за межами України.

Відповідно до п.п.164.1.3 п.164.1 ст.164 Податкового кодексу України загальний річний оподатковуваний дохід дорівнює сумі загальних місячних оподатковуваних доходів, іноземних доходів, отриманих протягом такого звітного податкового року, доходу, отриманих фізичною особою-підприємцем від провадження господарської діяльності згідно із статтею 177 цього Кодексу, та доходів, отриманих фізичною особою, яка проводить незалежну професійну діяльність згідно зі статтею 178 цього Кодексу.

Згідно п.177.2 ст.177 Податкового кодексу України об`єктом оподаткування є чистий оподатковуваний дохід, тобто різниця між загальним оподатковуваним доходом (виручка у грошовій та негрошовій формі) і документально підтвердженими витратами, пов`язаними з господарською діяльністю такої фізичної особи-підприємця.

Отже, військовий збір нараховується, утримується та перераховується із сум чистого доходу, який визначається виходячи із документально підтверджених витрат, пов`язаних з господарською діяльністю такої фізичної особи-підприємця.

Зважаючи на те, що в ході судового розгляду справи, суд дійшов висновку про необґрунтованість податкового повідомлення-рішення №6 від 16.07.2019 р., підстави для донарахування позивачу військового збору також відсутні, а тому податкове повідомлення-рішення №6 від 16.07.2019 р. - підлягає скасуванню.

Стосовно правомірності прийняття відповідачем рішення про застосування штрафних санкцій з єдиного внеску та вимоги про сплату боргу (недоїмки), судом встановлено наступне.

Відповідно до Закону України від 08 липня 2010 року "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування" (далі - Закон №2464), визначаються правові та організаційні засади забезпечення збору та обліку єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, умови та порядок його нарахування і сплати та повноваження органу, що здійснює його збір та ведення обліку.

Згідно п. 4 ч. 1 ст. 4 Закону № 2464 платниками єдиного внеску є фізичні особи - підприємці, в тому числі ті, які обрали спрощену систему оподаткування.

Відповідно до зазначених норм, позивач є платником єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування.

Платник єдиного внеску зобов`язаний своєчасно та в повному обсязі нараховувати, обчислювати і сплачувати єдиний внесок (п. 1 ч. 2 ст. 6 Закону № 2464).

Відповідно до пункту 2 частини 1 статті 7 Закону № 2464, єдиний внесок нараховується на суму доходу (прибутку), отриманого від діяльності, що підлягає обкладанню податком на доходи фізичних осіб. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску, у якому отримано дохід (прибуток), в той час як мінімальним страховим внеском є сума єдиного внеску, що визначається розрахунково як добуток мінімального розміру заробітної плати на розмір внеску, встановлений законом на місяць, за який нараховується заробітна плата (дохід), та підлягає сплаті щомісяця.

Відповідно до ч.3 ст. 9 Закону № 2464 обчислення єдиного внеску здійснюється на підставі актів перевірки правильності нарахування та сплати єдиного внеску.

Платники єдиного внеску, зазначені у п.4 ч.1 ст.4 Закону №2464, зобов`язані сплачувати єдиний внесок, нарахований за календарний рік, до 10 лютого наступного року, крім фізичних осіб - підприємців, які обрали спрощену систему оподаткування, які сплачують єдиний внесок, нарахований за календарний квартал, до 20 числа місяця, що настає за кварталом, за який сплачується єдиний внесок (ч. 8 ст. 9 Закону № 2464).

Відповідно до п.6 ч.1 ст.1 Закону №2464 сума єдиного внеску, своєчасно не нарахована та/або не сплачена у строки, встановлені цим Законом, обчислена органом доходів і зборів у випадках, передбачених Законом № 2464, є недоїмкою.

Суми недоїмки стягуються з нарахуванням пені та застосуванням штрафів (ч.3 ст.25 Закону № 2464).

Відповідно до ч. 4 ст. 25 Закону № 2464 орган доходів і зборів у порядку, за формою та у строки, встановлені центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику, надсилає платникам єдиного внеску, які мають недоїмку, вимогу про її сплату.

Вимога про сплату недоїмки є виконавчим документом.

Оскільки судом не встановлено обставин, які призвели до заниження суми єдиного внеску, відповідно рішення про застосування штрафних санкцій з єдиного внеску, постанова на бланку №442874 та вимога про сплату боргу (недоїмки) є необґрунтованими.

Щодо податкового повідомлення-рішення№6 від 16.07.2019 р. за порушення п. 63.3 статті 63, стаття 66 ПК України, у зв`язку з чим до позивача застосовано адміністративний штраф у сумі 170,0 грн.(а.с.22), судом встановлено наступне.

Пунктом 63.3 ст. 63 Податкового кодексу України визначено, що з метою проведення податкового контролю платники податків підлягають реєстрації або взяттю на облік у контролюючих органах за місцезнаходженням юридичних осіб, відокремлених підрозділів юридичних осіб, місцем проживання особи (основне місце обліку), а також за місцем розташування (реєстрації) їх підрозділів, рухомого та нерухомого майна, об`єктів оподаткування або об`єктів, які пов`язані з оподаткуванням або через які провадиться діяльність (неосновне місце обліку).

Центральний орган виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику, може прийняти рішення про зміну основного місця обліку великого платника податків.

Об`єктами оподаткування і об`єктами, пов`язаними з оподаткуванням, є майно та дії, у зв`язку з якими у платника податків виникають обов`язки щодо сплати податків та зборів. Такі об`єкти за кожним видом податку та збору визначаються згідно з відповідним розділом цього Кодексу.

Платник податків зобов`язаний стати на облік у відповідних контролюючих органах за основним та неосновним місцем обліку, повідомляти про всі об`єкти оподаткування і об`єкти, пов`язані з оподаткуванням, контролюючі органи за основним місцем обліку згідно з порядком обліку платників податків.»

Відповідно до п. 8.1 розділу VIII Порядку обліку платників податків і зборів, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 09.12.2011 №1588, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 29.12.2011 за №1562/20300, платник податків зобов`язаний повідомляти про всі об`єкти оподаткування і об`єкти, пов`язані з оподаткуванням, контролюючий орган за основним місцем обліку у порядку, встановленому цим розділом.

Інформація про об`єкти оподаткування та об`єкти, пов`язані з оподаткуванням або через які провадиться діяльність, подається у вигляді повідомлення про об`єкти оподаткування або об`єкти, пов`язані з оподаткуванням або через які провадиться діяльність, за формою № 20-ОПП (додаток 11 до Порядку № 1588).

Повідомлення за формою №20-ОПП подається протягом 10 робочих днів після реєстрації, створення чи відкриття об`єкта оподаткування або об`єкта, пов`язаного з оподаткуванням або через який провадиться діяльність, до контролюючого органу за основним місцем обліку платника податків.

Перевіркою встановлено, що позивачем в порушення п.63.3 ст.63 Податкового кодексу України, повідомлення за формою № 20-ОПП до контролюючого органу не надано.

За порушення встановленого порядку взяття на облік (реєстрації) у контролюючих органах пунктом 117.1 статті 117 Податкового кодексу України неподання у строки та у випадках, передбачених цим Кодексом, заяв або документів для взяття на облік у відповідному контролюючому органі, реєстрації змін місцезнаходження чи внесення інших змін до своїх облікових даних, неподання виправлених документів для взяття на облік чи внесення змін, подання з помилками чи у неповному обсязі, неподання відомостей стосовно осіб, відповідальних за ведення бухгалтерського обліку та/або складення податкової звітності, відповідно до вимог встановлених цим Кодексом, тягнуть за собою накладення штрафу на самозайнятих осіб у розмірі 170,0 гривень.

Судом встановлено, що матеріали справи не містять доказів надання позивачем повідомлення за формою № 20-ОПП, відповідно вказане порушення підтверджується наявними матеріалами справи, підстави для скасування спірного податкового повідомлення - рішення - відсутні.

Відносно постанови від 16.07.2019 р., якою позивача притягнуто до адміністративної відповідальності у вигляді штрафу на суму 136,0 грн.(442874), слід вказати наступне.

За змістом п. 177.10 ст. 177 ПК України фізичні особи - підприємці зобов`язані вести Книгу обліку доходів і витрат та мати підтверджуючі документи щодо походження товару.

Форма Книги обліку доходів і витрат та порядок її ведення визначаються центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику.

Для реєстрації Книги обліку доходів і витрат фізичні особи - підприємці подають до контролюючого органу за місцем обліку примірник Книги у разі обрання способу ведення Книги у паперовому вигляді.

Фізичні особи - підприємці застосовують реєстратори розрахункових операцій відповідно до Закону України "Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг".

З огляду на те, що під час розгляду справи судом встановлено протиправність податкового повідомлення-рішення№6 від 16.07.2019 р. за порушення п. 177.2, п.п. 177.4.5., п. 177.4, п.п. 177.5.3 п. 177.5 ст. 177 Податкового кодексу України, постанова від 16.07.2019 р. підлягає скасуванню.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Приписами ч. 1 ст. 9 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно з ч. 1 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Розглянувши подані сторонами документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню.

Розподіл судових витрат здійснити в порядку ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України.

На підставі вищевикладеного та керуючись ст. 243, ст. 246, ст. 255, ст. 293, ст. 295, ст. 297 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

В И Р І Ш И В:

Адміністративний позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , код НОМЕР_1 ) до Головного управління ДПС у Харківській області (код в , адреса: 61057, м. Харків, вул. Пушкінська, 46) про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень, рішення, вимоги, постанов - задовольнити частково.

Визнати протиправними та скасувати:

податкові повідомлення-рішення №6, №6 від 16 липня 2019 року прийняті Головним управлінням ДФС у Харківській області;

рішення №6 від 16.07.2019 року про застосування штрафних санкцій та донарахування відповідним органом доходів і зборів або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску, прийняте Головним управлінням ДФС у Харківській області;

вимогу про сплату боргу (недоїмки) від 16.07.2019 року № Ф-6;

постанову Головного управління ДФС у Харківській області про накладення адміністративного стягнення № б/н від 16.07.2019 року на бланку № 442872;

постанову Головного управління ДФС у Харківській області про накладення адміністративного стягнення № б/н від 16.07.2019 року на бланку № 442874.

В задоволенні іншої частини позовних вимог - відмовити.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС у Харківській області (код в , адреса: 61057, м. Харків, вул. Пушкінська, 46) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , код НОМЕР_1 ) суму сплаченого судового збору у розмірі 9605,40 грн. (дев`ять тисяч шістсот п`ять гривень 40 копійок).

Рішення суду може бути оскаржене в апеляційному порядку, передбаченому п.п. 15.5. п. 15 ч. 1 Розділу VII Перехідних положень КАС України до Другого апеляційного адміністративного суду через Харківський окружний адміністративний суд шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів, з дня його проголошення.

В разі, якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення складено 26 листопада 2019 р.

Суддя Сагайдак В.В.