Справа № 1.380.2019.006013
Суддя: Сасевич Олександр Михайлович
Дата ухвалення: 2019-11-21 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа №1.380.2019.006013
У Х В А Л А

про відмову у задоволенні заяви про забезпечення позову

21 листопада 2019 року

Львівський окружний адміністративний суд у складі:

Головуючого судді Сасевича О.М.,

за участю секретаря судового засідання Шиц А.А.,

представника заявника ОСОБА_2,

представника відповідача Лабутіної М.М.,

розглянувши у судовому засіданні заяву представника заявника про забезпечення позову в адміністративній справі за позовом Державного реєстратора Чернівської сільської ради Мостиського району Львівської області ОСОБА_1 до Міністерства юстиції України, за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - Державного підприємства «Національні інформаційні системи» про визнання протиправним та скасування наказу, -

В С Т А Н О В И В :

На розгляд до Львівського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява Державного реєстратора Чернівської сільської ради Мостиського району Львівської області ОСОБА_1 до Міністерства юстиції України про визнання протиправним та скасування наказу Міністерства юстиції України №3483/5 від 12.11.2019 року «Про тимчасове блокування доступу Державного реєстратора Чернівської сільської ради Мостиського району Львівської області ОСОБА_1 до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно», яким тимчасово заблоковано доступ Державному реєстратору Чернівської сільської ради Мостиського району Львівської області ОСОБА_1 до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно до ухвалення рішення у справі.

Ухвалою судді від 18.11.2019 року відкрито загальне позовне провадження у справі, призначено підготовче засідання та залучено до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - Державне підприємство «Національні інформаційні системи».

Одночасно із позовною заявою представник заявника звернувся до суду із заявою про забезпечення позову, шляхом зупинення дії наказу Міністерства юстиції України від 12.11.2019 року №3483/5 «Про тимчасове блокування доступу державного реєстратора Чернівської сільської ради Мостиського району Львівської області ОСОБА_1 до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно», яким тимчасово заблоковано доступ Державному реєстратору Чернівської сільської ради Мостиського району Львівської області ОСОБА_1 до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно до ухвалення рішення у справі. В обґрунтування необхідності забезпечення позову представником заявника зазначено, що існує небезпека заподіянню шкоди правам та законним інтересам ОСОБА_1 як державному реєстратору до ухвалення рішення по суті, а саме заявник позбавлена можливості повноцінно здійснювати професійну діяльність, що негативно відобразиться на її доходах та діловій репутації.

Ухвалою судді від 18.11.2019 року розгляд заяви представника заявника/представника позивача призначено у судовому засіданні.

Таким чином, заява про забезпечення позову розглядається судом в порядку ч.3 ст.154 Кодексу адміністративного судочинства України.

Представник заявника у судовому засіданні подану заяву підтримав та просив суд її задовольнити.

Представник відповідача проти задоволення заяви про забезпечення позову заперечила, просила суд у задоволенні такої відмовити.

Третя особа явку уповноваженого представника у судове засідання не забезпечила, хоча своєчасно та належним чином була повідомлена про дату, час та місце розгляду заяви.

Перевіривши матеріали позовної заяви, заяви про забезпечення позову та заслухавши пояснення представника заявника та представника відповідача, суд дійшов наступних висновків.

Відповідно до частини першої статті 150 Кодексу адміністративного судочинства України, суд за заявою учасника справи або з власної ініціативи має право вжити визначені цією статтею заходи забезпечення позову.

Частиною 2 цієї статті передбачено, що забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо:

1) невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду;

2) очевидними є ознаки протиправності рішення, дії чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, та порушення прав, свобод або інтересів особи, яка звернулася до суду, таким рішенням, дією або бездіяльністю.

Відповідно до ч.1 ст.151 КАС України, позов може бути забезпечено:

1) зупиненням дії індивідуального акта або нормативно-правового акта;

2) забороною відповідачу вчиняти певні дії;

3) встановленням обов`язку відповідача вчинити певні дії;

4) забороною іншим особам вчиняти дії, що стосуються предмета спору;

5) зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа або іншого документа, за яким стягнення здійснюється у безспірному порядку.

Вирішуючи заяву про забезпечення позову, суд, з урахуванням доказів, наданих представником заявника) на підтвердження своїх вимог, пересвідчується, зокрема, в тому, чи існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання рішення суду про задоволення позову. Основним завданням процесуальних норм, які регламентують вжиття судом заходів забезпечення позову, є досягнення балансу між правом позивача на захист свого порушеного права та правом відповідача заперечувати проти адресованих йому вимог у будь-який дозволений законом спосіб.

Отже, метою забезпечення позову є вжиття судом заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій з боку відповідача, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі з метою запобігання потенційним труднощам у подальшому виконанні такого рішення.

Забезпечення позову по суті це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних з ним інших осіб з метою забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника).

Частина 2 ст.151 КАС України передбачає, що заходи забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами. Суд також повинен враховувати співвідношення прав (інтересу), про захист яких просить заявник, із наслідками вжиття заходів забезпечення позову для заінтересованих осіб.

Із системного аналізу вимог наведених статей слідує, що заходи забезпечення позову повинні відповідати і бути співмірними заявленим позовним вимогам, безпосередньо пов`язаними з предметом спору, необхідними і достатніми для забезпечення виконання судового рішення.

Відповідно до ст.37-1 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» від 01.07.2004 року за №1952-IV, у разі прийняття рішення про тимчасове блокування або анулювання доступу державного реєстратора до Державного реєстру прав, скасування акредитації суб`єкта державної реєстрації прав Міністерство юстиції України вирішує питання про передачу на розгляд суб`єкту державної реєстрації прав, що забезпечує зберігання реєстраційних справ у паперовій формі, документів, що подані для проведення реєстраційних дій та перебувають на розгляді у відповідного державного реєстратора, акредитованого суб`єкта державної реєстрації прав.

Тож, суд з приводу тверджень представника заявника про порушення прав осіб, які скористались послугами підприємства, але щодо яких процедура щодо державної реєстрації не була завершена, зазначає, що порядок забезпечення дотримання прав та інтересів осіб, які подали відповідні заяви до суб`єкта реєстрації, передбачено чинним законодавством України й покладено такий обов`язок на Міністерство юстиції, а не на державного реєстратора, доступ якого до Державного реєстру тимчасово зупинено.

У зв`язку із цим, суд вважає непідтвердженим існування очевидної небезпеки заподіяння шкоди правам, свободам та інтересам позивача та третіх осіб.

Посилання представника заявника на очевидність протиправності оскаржуваного наказу є фактично доводами, якими обґрунтовані заявлені позовні вимоги у справі, та мають значення для вирішення спору по суті. Встановлення цих обставин і їх оцінка повинна бути надана судом виключно за результатами судового розгляду справи по суті, з урахуванням доказів та посилань, якими обґрунтовує відповідач свої заперечення, та пояснень інших учасників справи. В протилежному випадку, суд фактично вирішить правовий спір без розгляду справи по суті.

Згідно з Рекомендаціями №R (89) 8 про тимчасовий судовий захист в адміністративних справах, прийнятими Комітетом Ради Європи 13.09.1989 року, рішення про вжиття заходів тимчасового захисту може, зокрема, прийматися у разі, якщо виконання адміністративного акта може спричинити значну шкоду, відшкодування якої неминуче пов`язано з труднощами, і якщо на перший погляд наявні достатньо вагомі підстави для сумнівів у правомірності такого акта. Суд, який постановляє вжити такий захід, не зобов`язаний одночасно висловлювати думку щодо законності чи правомірності відповідного адміністративного акта; його рішення стосовно вжиття таких заходів жодним чином не повинно мати визначального впливу на рішення, яке згодом має бути ухвалено у зв`язку з оскарженням адміністративного акта.

Вжиття заходів забезпечення гарантує виконання судового рішення в разі задоволення позовних вимог.

Відтак, суд дійшов висновку, що необхідність вжиття заходів забезпечення позову у спосіб зупинення дії оскарженого наказу є необґрунтованою та недоведеною.

Окрім цього, вказаний спосіб забезпечення позову не є співмірним із заявленими позивачем позовними вимогами та виходить за їх межі.

Інших доводів і доказів, які б свідчили про наявність підстав для вжиття заходів забезпечення позову, представник заявника суду не надав, а судом таких не встановлено.

Відповідно до ч.2 ст.6 КАС України, суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини.

Європейський суд з прав людини у своїй прецедентній практиці виходить з того, що забезпечення позову є не тільки гарантією виконання судового рішення в разі задоволення позовних вимог, а й засобом запобігання порушення прав.

У рішенні від 31.07.2003 року у справі «Дорани проти Ірландії» Європейський суд з прав людини зазначив, що поняття «ефективний засіб» передбачає запобігання порушенню або припиненню порушення, а так само встановлення механізму відновлення, поновлення порушеного права. Причому, як наголошується у рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Салах Шейх проти Нідерландів», ефективний засіб - це запобігання тому, щоб відбулося виконання заходів, які суперечать Конвенції, або настала подія, наслідки якої будуть незворотними.

За наслідками розгляду заяви представника заявника про забезпечення позову, оцінки доводів та аргументів заявника та наданих ним доказів, суд дійшов висновку про відсутність підстав для забезпечення позову, оскільки відсутні належні та допустимі докази, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів заявника, за захистом яких він звернувся до суду; а також відсутні докази очевидних ознак протиправності поведінки відповідача у спірних правовідносинах.

Суд наголошує, що забезпечення позову є крайнім заходом, вжиття якого можливе виключно за наявності підстав, передбачених ч.2 ст.150 КАС України.

Суд вважає, що вжиття заходів забезпечення позову у запропонований заявником спосіб може свідчити про передчасний висновок суду про протиправність оскарженого наказу, без з`ясування всіх обставин справи, що є неприпустимим та не узгоджується з метою застосування правового інституту забезпечення позову.

При цьому, суд критично оцінює доводи представника заявника, що видачею спірного наказу позивача буде фактично позбавлено можливості отримувати дохід від своєї професійної діяльності, оскільки перебування у трудових правовідносинах державних реєстраторів, їх зміну чи припинення чинне законодавство не пов`язує із прийняттям Міністерством юстиції України рішень, зокрема, щодо тимчасового блокування доступу до державних реєстрів. Крім того, спірним наказом не вирішувалось питання отримання доходу (заробітної плати), що впливає на сплату податків.

Також, з позиції суду невжиття заходів забезпечення позову ніяким чином не ускладнить чи не унеможливить виконання рішення суду, адже у разі скасування рішенням суду спірного наказу, доступ державного реєстратора до Державного реєстру речових прав буде відновлено.

За наведених обставин, суд приходить до висновку, що заява про забезпечення позову задоволенню не підлягає.

Керуючись ст.ст.150, 153, 154, 243, 248, пп.15.5 п.15 Розділу VII «Перехідні положення» Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

У Х В А Л И В :

У задоволенні заяви представника Державного реєстратора Чернівської сільської ради Мостиського району Львівської області ОСОБА_1 про забезпечення позову в адміністративній справі №1.380.2019.006013 за позовом Державного реєстратора Чернівської сільської ради Мостиського району Львівської області ОСОБА_1 до Міністерства юстиції України, за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - Державного підприємства «Національні інформаційні системи» про визнання протиправним та скасування наказу - відмовити повністю.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання.

Ухвалу може бути оскаржено протягом п`ятнадцяти днів з дня її складення. Апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції. При цьому, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційна скарга на ухвалу суду подається до або через суд першої інстанції, який постановив таку ухвалу.

Суддя Сасевич О.М.

Повний текст ухвали складено та підписано 21 листопада 2019 року.