Справа № 420/5313/19
Суддя: Танцюра К.О.
Дата ухвалення: 2019-11-21 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 420/5313/19
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 листопада 2019 року м. Одеса

Одеський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Танцюри К.О., розглянувши у порядку письмового провадження у м.Одесі справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії ,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області про визнання протиправними дій Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області щодо застосування заробітної плати в середньому на одну застраховану особу в цілому по Україні, з якої сплачені страхові внески, за 2014 -2016 роки при призначенні ОСОБА_1 пенсії за віком та відмови у виплаті недоотриманої суми боргу по перерахунку пенсії за вислугу років за період з 01.01.2016р. по 31.12.2017р., зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області здійснити розрахунок та виплату пенсії за віком ОСОБА_1 з 12.08.2019р. із застосуванням заробітної плати в середньому на одну застраховану особу в цілому по Україні, з якої сплачені страхові внески відповідно до ч.2 ст.40 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, тобто за три роки, що передують року звернення з заявою про призначення пенсії за віком з урахуванням вже отриманих сум пенсії та стягнути з Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області недоотриману суму боргу по перерахунку пенсії за вислугу років за період з 01.01.2016р. по 31.12.2017р. у сумі 54221,76грн., з урахуванням уточненої позовної заяви від 20.09.2019р. (а.с.50-56).

Ухвалою суду від 24.09.2019р. відкрито провадження у справі та призначено розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без виклику учасників справи.

В обґрунтування позовних вимог представник позивача у позовній заяві зазначила, що 12.08.2019р. ОСОБА_1 звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області із заявою про призначення пенсії за віком надавши всі необхідні документи для призначення пенсії, що підтверджується копією заяви та 13.08.2019р. позивач звернувся до відповідача із заявою про застосування для розрахунку пенсії середньої заробітної плати (доходу) у середньому на одну застраховану особу в цілому в Україні, з якої сплачено страхові внески відповідно до ст. 40 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» та розділу XV Прикінцеві положення» Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування». Представник позивача зазначила, що листом відповідача від 28.08.2019р. № 1974/Т-11 було відмовлено у застосуванні середньої заробітної плати працівників, зайнятих у галузях економіки України, за три календарних роки, що передують року звернення за призначенням пенсії, посилаючись на те, що здійснено переведення з одного виду пенсії на інший, а тому і застосовано показник середньої заробітної плати за 2014-2016 роки. Позивач не погоджується із вказаними діями відповідача, зазначивши, що при переведенні з одного виду пенсії на інший за бажанням особи може враховуватися заробітна плата (дохід) за періоди страхового стажу, зазначені в частині першій статті 40 цього Закону, із застосуванням показника середньої заробітної плати (доходу), який враховувався під час призначення (попереднього перерахунку) попереднього виду пенсії. Разом з тим, фактично ОСОБА_2 не звертався до відповідача із заявою про переведення з одного виду пенсії на інший, а просив призначити пенсію за іншим законом, тобто мало місце призначення пенсії за іншим законом, а не переведення з одного виду пенсії на інший у межах одного закону. Представник позивача, посилаючись на те, що в даному випадку мало місце саме призначення пенсії за віком за нормами іншого Закону, то показник середньої заробітної плати (доходу) у середньому на одну застраховану особу в цілому в Україні, з якої сплачено страхові внески, повинен враховуватись відповідно до ст. 40 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування». Разом з тим, позивач вказав, що йому на виконання постанови Кабінету Міністрів України від 21.02.2018р. №103 «Про перерахунок пенсій особам, які звільнені з військової службит, та деяким іншим категоріям осіб», було перераховано пенсію за вислугу років призначену відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» з 01.01.2016р. та сума перерахованої пенсії за період з 01.01.2016р. по 31.12.2017р. склала 65066,16грн. Позивач зазначив, що йому було виплачено з вказаної суми 10844,40грн. та відповідач протиправно, на думку позивача, відмовляється у виплаті вказаної суми у повному обсязі з підстав, не передбачених діючим законодавством України.

09.10.2019р. до суду від Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області надійшов відзив на позовну заяву, згідно якого відповідач зазначає, що оскільки позивач отримував пенсію відповідно до Закону України „Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби та деяких інших осіб , в Управлінні пенсійного забезпечення військовослужбовців та деяких інших осіб Головного управління ПФУ в Одеській області з 1995 року, тому при обчисленні середньомісячного заробітку для розрахунку пенсії позивача не може бути застосовано показник середньої заробітної плати за три календарні роки, що передують року звернення за призначенням пенсії. Виплата різниці пенсії за період з 01.01.2016р. по 31.12.2017р. визначеної на виконання постанови Кабінету Міністрів України від 21.02.2018 № 103 «Про перерахунок пенсій особам, які звільнені з військової служби, та деякими іншими категоріям осіб», особам, які перейшли на пенсію за іншими Законами, проводиться за умови поновлення виплати пенсії відповідно до зазначеного Закону. Отже, на думку відповідача, для виплати недоотриманої суми боргу підстав немає.

Дослідивши матеріали справи, судом встановлено наступне.

Як вбачається з матеріалів пенсійної справи ОСОБА_1 22.04.2002р. позивачу призначена пенсія згідно Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб».

12.08.2019р. ОСОБА_1 звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області із заявою про призначення пенсії за віком відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб». 13.08.2019р. ОСОБА_1 звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області із заявою про призначення пенсії за віком та провести її розрахунок із врахуванням середньої заробітної плати(доходу) у середньому на одну застраховану особу в цілому в Україні, з якої сплачено страхові внески відповідно до ч.2 ст.40 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування». Разом з тим, у вказаній заяві від 13.08.2019р. заявник зазначив, що сума недоотриманої ним суми боргу у розмірі 54221,76грн. залишилась не виплаченою та просив її виплатити перерахувавши на картковий рахунок(а.с.28-29).

Листом Головного управління Пенсійного фонду України від 28.08.2019р. №1974/Т-11 адресованого ОСОБА_1 повідомлено заявника про те, що з 12.08.2019р. ОСОБА_1 переведено на пенсію за віком, яка обчислена з урахуванням страхового стажу 40 років 5 місяців і середньомісячної заробітної плати 17274,74грн., визначеної за період роботи з 01.07.2000р. по 31.12.2018р., та її розмір становить 7060,13грн. Щодо виплати різниці пенсії за період з 01.01.2016р. по 31.12.2017р., визначеної на виконання постанови Кабінету Міністрів України від 21.02.2018р. №103 «Про перерахунок пенсій особам, які звільнені з військової служби, та деяким іншим категоріям осіб», особам, які перейшли на пенсію за іншими Законами, провадяться за умови поновлення виплати пенсії відповідно до зазначеного Закону та відповідно підстави для виплати 54221,76грн. відсутні(а.с.30).

Відповідно до статті 22 Конституції України права і свободи людини та громадянина, закріплені цією Конституцією, не є вичерпними. Конституційні права і свободи гарантуються й не можуть бути скасовані. Під час прийняття нових законів або внесення змін до чинних законів не допускається звуження змісту й обсягу наявних прав і свобод.

Громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості й в інших випадках, передбачених законом (стаття 44 Основного Закону).

Статтею 1 Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" від 09.04. 1992 р. № 2262-XII встановлено, що особи офіцерського складу, прапорщики і мічмани, військовослужбовці надстрокової служби та військової служби за контрактом, особи, які мають право на пенсію за цим Законом при наявності встановленої цим Законом вислуги на військовій службі, службі в органах внутрішніх справ, Національній поліції, Службі судової охорони і в державній пожежній охороні, службі в Державній службі спеціального зв`язку та захисту інформації України, в органах і підрозділах цивільного захисту, податкової міліції, Державної кримінально-виконавчої служби України мають право на довічну пенсію за вислугу років.

Відповідно до статті 7 Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" військовослужбовцям, особам, які мають право на пенсію за цим Законом та членам їх сімей, які одночасно мають право на різні державні пенсії, призначається одна пенсія за їх вибором.

Частиною першою статті 9 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" від 09.07.2003 р. № 1058-IV встановлено, що відповідно до цього Закону в солідарній системі призначаються такі пенсійні виплати:1) пенсія за віком; 2) пенсія по інвалідності; 3) пенсія у зв`язку з втратою годувальника.

Згідно із ч.1 ст.40 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" для обчислення пенсії враховується заробітна плата (дохід) за весь період страхового стажу починаючи з 1 липня 2000 року. За бажанням пенсіонера та за умови підтвердження довідки про заробітну плату первинними документами або в разі, якщо страховий стаж починаючи з 1 липня 2000 року становить менше 60 місяців, для обчислення пенсії також враховується заробітна плата (дохід) за будь-які 60 календарних місяців страхового стажу підряд по 30 червня 2000 року незалежно від перерв.

Частиною 2 ст.40 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" заробітна плата (дохід) для обчислення пенсії визначається за формулою: Зп = Зс х (Ск : К), де: Зп - заробітна плата (дохід) застрахованої особи для обчислення пенсії, у гривнях; Зс - середня заробітна плата (дохід) в Україні, з якої сплачено страхові внески, за три календарні роки, що передують року звернення за призначенням пенсії. Порядок визначення показників зазначеної заробітної плати затверджується Пенсійним фондом України за погодженням з центральними органами виконавчої влади, що забезпечують формування державної фінансової політики, державної політики у сферах економічного розвитку, статистики. Тимчасово, з 1 січня 2018 року по 31 грудня 2018 року, заробітна плата (дохід) для призначення пенсії визначається із середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески за 2016 та 2017 роки; Ск - сума коефіцієнтів заробітної плати (доходу) за кожний місяць (Кз1 + Кз2 + Кз3 + ... + Кзn ); К - страховий стаж за місяці, які враховано для визначення коефіцієнта заробітної плати (доходу) застрахованої особи.

В свою чергу, частиною третьою статті 45 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" встановлено, що переведення з одного виду пенсії на інший здійснюється з дня подання заяви на підставі документів про страховий стаж, заробітну плату (дохід) та інших документів, що знаходяться на час переведення з одного виду пенсії на інший в пенсійній справі, а також додаткових документів, одержаних органами Пенсійного фонду. При переведенні з одного виду пенсії на інший за бажанням особи може враховуватися заробітна плата (дохід) за періоди страхового стажу, зазначені в частині першій статті 40 цього Закону, із застосуванням показника середньої заробітної плати (доходу), який враховувався під час призначення (попереднього перерахунку) попереднього виду пенсії.

Аналіз наведених норм свідчить про те, що частиною третьою статті 45 Закону № 1058-ІV регламентовано порядок переведення з одного виду пенсії, призначеного саме за цим Законом (пенсія за віком; пенсія по інвалідності; пенсія у зв`язку з втратою годувальника), на інший. Показник середньої заробітної плати при переведення на інший вид пенсії має бути незмінним, тобто таким, яким він був на час призначення пенсії згідно Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".

Так, позивачу було призначено пенсію відповідно до Закону України Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби та деяких інших осіб, який передбачає інші підстави та порядок призначення пенсії.

За призначенням пенсії відповідно до Закону №1058-IV позивач звернувся вперше. Відтак, пенсія позивачу повинна була бути призначена на підставі положень частини 2 статті 40 Закону № 1058-ІV.

Аналогічна правова позиція щодо застосування зазначених норм матеріального права була висловлена Верховним Судом України у постанові від 29 листопада 2016 року у справі № 133/476/15-а (№ 21-6331а15), згідно якої у випадку призначення особі пенсії за вислугу років відповідно до Закону № 1788-XII, який передбачає інші підстави та порядок призначення пенсії, а в подальшому при виявленні такою особою бажання отримувати пенсію за віком відповідно до Закону № 1058-IV, має місце саме призначення пенсії за віком, а не переведення згідно частини третьої статті 45 Закону № 1058-IV. Вказана правова позиція Верховного Суду України підтримана Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 31 жовтня 2018 року у справі № 876/5312/17.

Враховуючи вищевикладене Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області застосувавши заробітну плату в середньому на одну застраховану особу в цілому по Україні, з якої сплачені страхові внески, за 2014 -2016 роки при призначенні ОСОБА_1 пенсії за віком, діяв протиправно.

Поряд з цим, враховуючи те, що за призначенням пенсії відповідно до Закону №1058-IV позивач звернувся вперше, позовні вимоги ОСОБА_1 про зобов`язання Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області здійснити розрахунок та виплату пенсії за віком ОСОБА_1 з 12.08.2019р. із застосуванням заробітної плати в середньому на одну застраховану особу в цілому по Україні, з якої сплачені страхові внески відповідно до ч.2 ст.40 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, тобто за три роки, що передують року звернення з заявою про призначення пенсії за віком з урахуванням вже отриманих сум пенсії є обгрунтованими та підлягають задоволенню.

Щодо позовних вимог ОСОБА_1 про визнання протиправними дій щодо відмови у виплаті недоотриманої суми боргу по перерахунку пенсії за вислугу років за період з 01.01.2016р. по 31.12.2017р. та стягнення з Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області недоотриманої суми боргу по перерахунку пенсії за вислугу років за період з 01.01.2016р. по 31.12.2017р. у сумі 54221,76грн., судом встановлено наступне.

Частинами 1, 2 Постанови Кабінету Міністрів України «Про перерахунок пенсій особам, які звільнені з військової служби, та деяким іншим категоріям осіб»(які на момент здійснення перерахунку позивача були чинними) вирішено перерахувати пенсії, призначені згідно із Законом України Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб (далі - Закон) до 1 березня 2018 р. (крім пенсій, призначених згідно із Законом особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ (міліції) та поліцейським), з урахуванням розміру окладу за посадою, військовим (спеціальним) званням, відсоткової надбавки за вислугу років за відповідною або аналогічною посадою, яку особа займала на дату звільнення із служби (на дату відрядження для роботи до органів державної влади, органів місцевого самоврядування або до сформованих ними органів, на підприємства, в установи, організації, вищі навчальні заклади), що визначені станом на 1 березня 2018 р. відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 30 серпня 2017 р. № 704 Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб. Виплату перерахованих відповідно до пункту 1 цієї постанови підвищених пенсій (з урахуванням доплат до попереднього розміру пенсій, підвищень, індексації та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством (крім підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною, що визначені законом) проводити з 1 січня 2018 р. у таких розмірах:з 1 січня 2018 р. - 50 відсотків; з 1 січня 2019 р. по 31 грудня 2019 р. - 75 відсотків; з 1 січня 2020 р. - 100 відсотків суми підвищення пенсії, визначеного станом на 1 березня 2018 року.

Як вбачається з листа Пенсійного фонду України та не спростовано відповідачем, ОСОБА_1 , на виконання постанови Кабінету Міністрів України від 21.02.2018р. №103 «Про перерахунок пенсій особам, які звільнені з військової служби, та деяким іншим категоріям осіб» перераховано пенсію з 01.01.2016р. на підставі довідки про грошове забезпечення станом на 01.01.2016р., виданої уповноваженим органом Міністерством внутрішніх справ України. Сума перерахованої пенсії за період з 01.01.2016р. по 31.12.2017р. становить 65066,16грн.

Таким чином, Пенсійним фондом здійснено перерахунок пенсії ОСОБА_1 , виплата яких мала проводитись з 1 січня 2018 р. у таких розмірах:з 1 січня 2018 р. - 50 відсотків; з 1 січня 2019 р. по 31 грудня 2019 р. - 75 відсотків; з 1 січня 2020 р. - 100 відсотків суми підвищення пенсії, визначеного станом на 1 березня 2018 року.

При цьому, зазначена сума перерахованої пенсії ОСОБА_1 є власністю позивача з моменту її перерахунку. Разом з тим, порядок виплати перерахованої позивачу пенсії було встановлено пунктом 2 Постанови Кабінету Міністрів України «Про перерахунок пенсій особам, які звільнені з військової служби, та деяким іншим категоріям осіб», який з 05.03.2019р. є нечинним згідно рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 12.12.2018р по справі №826/3858/18, яке набрало законної сили 05.03.2019р.

Враховуючи вищевикладене та те, що ОСОБА_1 з 12.08.2019р. не отримує пенсію згідно Закону України Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби та деяких інших осіб, а п.2 постанови Кабінету Міністрів України «Про перерахунок пенсій особам, які звільнені з військової служби, та деяким іншим категоріям осіб», яким встановлено порядок виплати перерахованої позивачу пенсії, з 05.03.2019р. є нечинним, суд приходить до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 про визнання протиправними дій відповідача щодо відмови у виплаті недоотриманої суми боргу по перерахунку пенсії за вислугу років за період з 01.01.2016р. по 31.12.2017р. та відповідно стягнення з Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області недоотриманої суми боргу по перерахунку пенсії за вислугу років за період з 01.01.2016р. по 31.12.2017р. у сумі 54221,76грн.(з урахуванням сплати 10844,40грн.), є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

При цьому, посилання відповідача на те, що виплата різниці пенсії за період з 01.01.2016р. по 31.12.2017р. визначеної на виконання постанови Кабінету Міністрів України від 21.02.2018 № 103 «Про перерахунок пенсій особам, які звільнені з військової служби, та деякими іншими категоріям осіб», особам, які перейшли на пенсію за іншими Законами, проводиться за умови поновлення виплати пенсії відповідно до зазначеного Закону, є необґрунтованим та порушує принцип "правомірних або законних очікувань".

Аналіз прецедентної практики Європейського суду з прав людини дає підстави для формування позиції, що при вирішенні питань щодо порушення державами - учасницями положень Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї велика увага акцентується на дотриманні державою принципу "правомірних або законних очікувань" та захисту прав людини через призму цього принципу.

Зокрема, у справах "Девелопмент ЛТД та інші проти Ірландії" та "Федоренко проти України" Європейський суд з прав людини констатував, що відповідно до прецедентного права органів, що діють на підставі Конвенції, право власності може бути "існуючим майном" або коштами, включаючи позови, для задоволення яких позивач може обґрунтовувати їх принаймні "виправданими очікуваннями" щодо отримання можливості ефективного використання права власності.

У межах вироблених Європейським судом з прав людини підходів до тлумачення поняття "майно", а саме в контексті статті 1 Першого Протоколу до Конвенції про захист прав та основоположних свобод людини, це поняття охоплює як "існуюче майно", так і активи, включаючи право вимоги, з посиланням на які заявник може стверджувати, що він має принаймні законні очікування стосовно ефективного здійснення свого "права власності" (пункт 74 рішення від 2 березня 2005 року Європейського суду з прав людини MALTZAN and Others v. Germany) Європейський суд з прав людини робить висновок, що певні законні очікування заявників підлягають правовому захисту та формується позиція для інтерпретації вимоги як такої, що може вважатися "активом", вона повинна мати обґрунтовану законну підставу, якою, зокрема, є чинна норма закону.

Враховуючи викладене, суд вважає, що адміністративний позов ОСОБА_1 підлягає задоволенню.

Частиною 1 ст.139 КАС України визначено, що при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Як вбачається з квитанції № СВ02189367/1 від 19.09.2019р. позивачем сплачено судовий збір за подання вказаного адміністративного позову, який містить 2 вимоги немайнового та 1 вимогу майнового характеру, у розмірі 2305,20грн.

Враховуючи те, що суд прийшов до висновку про наявність підстав для задоволення позовної заяви ОСОБА_1 , суд вважає за можливе стягнути з відповідача за рахунок бюджетних асигнувань на користь позивача сплачений судовий збір у розмірі 2305,20 грн.

Керуючись ст.ст. 241-246, 250, 255, 295 КАС України, суд, -

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 - задовольнити.

Визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області щодо застосування заробітної плати в середньому на одну застраховану особу в цілому по Україні, з якої сплачені страхові внески, за 2014 -2016 роки при призначенні ОСОБА_1 пенсії за віком.

Визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області щодо відмови у виплаті недоотриманої суми боргу по перерахунку пенсії за вислугу років за період з 01.01.2016р. по 31.12.2017р.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області (, м.Одеса, вул. Канатна 83) здійснити розрахунок та виплату пенсії за віком ОСОБА_1 (ІПН НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 ) з 12.08.2019р. із застосуванням заробітної плати в середньому на одну застраховану особу в цілому по Україні, з якої сплачені страхові внески відповідно до ч.2 ст.40 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, тобто за три роки, що передують року звернення з заявою про призначення пенсії за віком з урахуванням вже отриманих сум пенсії.

Стягнути з Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області(, м.Одеса, вул. Канатна 83) на користь ОСОБА_1 (ІПН НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 ) недоотриману суму боргу по перерахунку пенсії за вислугу років за період з 01.01.2016р. по 31.12.2017р. у сумі 54221,76грн.(п`ятдесят чотири тисяч двісті двадцять одна гривня сімдесят шість копійок)

Стягнути з Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області (, м.Одеса, вул. Канатна 83) на користь ОСОБА_1 (ІПН НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 ), сплачений судовий збір у розмірі 2305,20 грн. (дві тисячі триста п`ять гривень двадцять копійок).

Рішення набирає законної сили згідно ст. 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене до суду апеляційної інстанції за правилами, встановленими ст.ст. 293, 295 та п. 15-5 розділу VII Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя К.О. Танцюра

.