Справа № 440/1262/19
Суддя: Подобайло З.Г.
Дата ухвалення: 2019-11-20 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 листопада 2019 р.Справа № 440/1262/19
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді: Подобайло З.Г.,

Суддів: Катунова В.В. , Григорова А.М. ,

за участю секретаря судового засідання Мороза М.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою апеляційними скаргами Головного управління Держгеокадастру у Полтавській області на рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 17.07.2019 року, повний текст складено 29.07.20919р. та на додаткове рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 04.09.2019 року, повний текст складено 09.09.2019р. , головуючий суддя І інстанції: А.Б. Головко, м. Полтава по справі № 440/1262/19

за позовом Товариство з обмеженою відповідальністю "Полтава-Капітал"

до Головне управління Держгеокадастру у Полтавській області

про визнання протиправним та скасування припису,

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Полтава-Капітал" звернулося до Полтавського окружного адміністративного суду з позовною заявою до Головного управління Держгеокадастру у Полтавській області про визнання протиправним та скасування припису від 20.02.2019 № 46-ДК/0045Пр/03/01/-19.

В обґрунтування зазначеного позову позивач зазначав, що перевірка проведена за відсутності правових підстав та з порушенням порядку її здійснення, які нормативно закріплені ЗУ "Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності" та Порядком здійснення комплексних планових заходів державного нагляду (контролю), позивача не було повідомлено про час проведення перевірки, підприємство відсутнє в переліку підприємств, що підлягали перевірці в період січень-лютий 2019 року. Отже, за незаконності перевірки, підлягають скасуванню і рішення, прийняті за її наслідками.

Рішенням Полтавського окружного адміністративного суду від 17.07.2019 адміністративний позов Товариства з обмеженою відповідальністю "Полтава-Капітал" задоволено. Визнано протиправним та скасувати припис Управління з контролю за використанням та охороною земель Головного управління Держгеокадастру у Полтавській області від 20.02.2019 № 46-ДК/0045Пр/03/01/-19. Стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Держгеокадастру у Полтавській області (вул. Уютна, 23, м. Полтава, 36039, ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Полтава-Капітал" судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 1921 грн .

Додатковим рішенням Полтавського окружного адміністративного суду від 04.09.2019р. заяву представника позивача про ухвалення додаткового рішення у справі № 440/1262/19 задоволено.Стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Держгеокадастру у Полтавській області на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Полтава-Капітал" витрати на правничу допомогу у розмірі 6000 грн.

Головне управління Держгеокадастру у Полтавській області , не погодившись з рішенням суду першої інстанції , подало апеляційну скаргу , вважає , що рішення прийняте з порушенням норм матеріального права, що призвело до неправильного вирішення справи по суті. Звертає увагу суду, що контроль за використанням та охорона земель є прямим обов`язком Держгеокадастру, а одна з законодавчо встановлених форм здійснення контролю - перевірка земельної ділянки, законодавство чітко визначило повноваження державного інспектора в рамках проведення перевірки земельної ділянки. Держгеокадастр не відноситься до жодного з перелічених органів, відтак абсолютно необгрунтованим є посилання суду на недотримання вимог Закон України «Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності» при прийнятті наказу та проведенні перевірки. Так, вказує , що ТОВ «Полтава-Капітал» в особі керівника ОСОБА_1 . використовує земельну ділянку комунальної власності площею 0,5362 га, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 без документів, що посвідчуються право власності, право користування та державну реєстрацію речового права на земельну ділянку, чим порушено вимоги статті 125 Земельного кодексу України. Просить суд апеляційної інстанції скасувати рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 17.07.2019 року , винести нове рішення, яким відмовити в задоволенні позовних вимог ТОВ «Полтава-Капітал» в повному обсязі.

Також , вважає , що додаткове рішення є таким, що прийняте з порушенням норм матеріального права, що призвело до неправильного вирішення справи по суті, тому подало апеляційну скаргу . Вказує , що надані позивачем документи не можуть бути оцінені як належні та достатні (в розумінні ст.ст. 73 та 76 КАС України), оскільки складені формально та взагалі не підтверджують факт понесених (здійснених) позивачем витрат на правничу допомогу. Позивачем не вказані будь-які доводи, в підтвердження зазначеного розрахунку з наведеною детальною калькуляцією вартості послуг. Підставою для відшкодування судових витрат на правничу допомогу є, зокрема, наявність належних та допустимих доказів взаємозв`язку між сплаченими позивачем спеціалісту у галузі права коштами та наданою йому правничою допомогою на підставі відповідного договору, який стосується безпосередньо підготовки процесуальних документів та супроводження даної судової справи. Зазначає , що відповідь на відзив підписаний безпосередньо директором ТОВ «Полтава-капітал» ОСОБА_1., що ставить під сумнів участь адвоката в його написанні. Такий документ як Додаткова угода від 03.05.2019 до договору від 22.04.2019 взагалі містить ряд сумнівних даних. Крім того, як видно зі змісту акту прийому-передачі наданої правничої допомоги від 19.07,2019 до договору про падання правничої допомоги від 22.04.2019 не вбачається детального опису робіт (наданих послу), як того вимагає ст. 134 КАС України. Також, у матеріалах справи відсутні докази надання адвокатом позивачу усних та письмових консультацій, виготовлення адвокатом копій документів, їх завірення та направлення до суду. За таких обставин, вважає , що заява представника Позивача про стягнення з відповідача витрат на правничу допомогу не підлягає до задоволення, а тому відсутні підстави для ухваленим додаткового судового рішення щодо судових витрат. Просить скасувати додаткове рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 04.09.2019 року та винести нове рішення, яким відмовити в задоволенні заяви ТОВ «Полтава-Капітал» в повному обсязі.

ТОВ «Полтава-Капітал» подало до суду відзиви на апеляційні скарги , заперечує проти задоволення апеляційних скарг, оскільки рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 17 липня 2019 року є законним та обґрунтованим, а апеляційна скарга такою, що не підлягає до задоволенню.

Заслухавши суддю-доповідача, переглянувши справу за наявними у ній доказами, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції приходить до переконання, що апеляційні скарги не підлягають задоволенню, з огляду на наступне.

Судом першої інстанції встановлено та знайшло своє підтвердження під час розгляду апеляційної скарги, що наказом Головного управління Держгеокадастру у Полтавській області від 23.01.2019 № 46-ДК прийнято рішення про здійснення державного контролю за дотриманням земельного законодавства, використанням та охороною земель усіх категорій і форм власності шляхом проведення перевірки дотримання вимог земельного законодавства під час використання земель з регіональною особливістю на території м. Полтава .

30.01.2019 складено акт обстеження земельної ділянки № 46-ДК/0031/АО/10/01/-19 .

За результатами перевірки складено акт перевірки дотримання вимог земельного законодавства за об`єктом - земельної ділянки № 46-ДК/0045Пр/03/01/-19 від 01.02.2019, згідно з висновками якого ТОВ "Полтава-Капітал" в особі керівника ОСОБА_1 використовує земельну ділянку комунальної власності площею 0,5362 га, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1, без документів, що посвідчують право власності, право користування та державну реєстрацію речового права на земельну ділянку, чим порушено вимоги статті 125 Земельного кодексу України .

З метою усунення виявленого порушення державним інспектором Управління з контролю за використанням та охороною земель Головного управління Держгеокадастру у Полтавській області видано припис № 46-ДК/0045Пр/03-01/-19 від 20.02.2019 .

Позивач, вважаючи, що такі дії відповідача порушують його права на захист від неправомірних дій суб`єкта владних повноважень, звернувся до суду з даним адміністративним позовом.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив із того, що відповідач, як суб`єкт владних повноважень, маючи в силу обов`язків відповідну правову обізнаність щодо порядку та процедури проведення перевірок дотримання земельного законодавства, здійснив перевірку з порушенням вимог Закону № 877-V щодо підстав та порядку проведення перевірки, внаслідок чого є підстави для визнання протиправними рішень, прийнятих за результатами такої перевірки.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції щодо задоволення позову , виходячи з наступного.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Законом, який визначає правові, економічні та соціальні основи організації здійснення державного контролю за використанням та охороною земель і спрямований на забезпечення раціонального використання і відтворення природних ресурсів та охорону довкілля є Закон України «Про державний контроль за використанням та охороною земель» (далі - Закон №963-IV).

Відповідно до статті 2 Закону №963-IV (в редакції, чинній на час виникнення спірних відносин) основними завданнями державного контролю за використанням та охороною земель є, зокрема, забезпечення додержання органами державної влади, органами місцевого самоврядування, фізичними та юридичними особами земельного законодавства України.

Статтею 4 вказаного Закону встановлено, що об`єктом державного контролю за використанням та охороною земель є всі землі в межах території України.

Згідно з положеннями статті 5 Закону №963-IVорганом, який здійснює державний контроль за використанням та охороною земель, дотриманням вимог законодавства України про охорону земель, проведення моніторингу родючості ґрунтів є центральний орган виконавчої влади, який забезпечує реалізацію державної політики у сфері нагляду (контролю) в агропромисловому комплексі.

Пунктом 1 «Положення про Державну службу України з питань геодезії, картографії та кадастру», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 14.01.2015 №15 (в редакції, чинній на час виникнення спірних відносин; далі - Положення №15), Державна служба України з питань геодезії, картографії та кадастру (Держгеокадастр) є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра аграрної політики та продовольства і який реалізує державну політику у сфері топографо-геодезичної і картографічної діяльності, земельних відносин, землеустрою, у сфері Державного земельного кадастру, державного нагляду (контролю) в агропромисловому комплексі в частині дотримання земельного законодавства, використання та охорони земель усіх категорій і форм власності, родючості ґрунтів.

Повноваження центрального органу виконавчої влади, який забезпечує реалізацію державної політики у сфері нагляду (контролю) в агропромисловому комплексі встановлені статтею 6 Закону №963-IV, до яких належить, зокрема, здійснення державного контролю за використанням та охороною земель у частині: додержання органами державної влади, органами місцевого самоврядування, юридичними та фізичними особами вимог земельного законодавства України та встановленого порядку набуття і реалізації права на землю; виконання вимог щодо використання земельних ділянок за цільовим призначенням; додержання вимог земельного законодавства в процесі укладання цивільно-правових угод, передачі у власність, надання у користування, в тому числі в оренду, вилучення (викупу) земельних ділянок; ведення державного обліку і реєстрації земель, достовірності інформації про земельні ділянки та їх використання.

Відповідно до статті 9 цього ж закону державний контроль за використанням та охороною земель, дотриманням вимог законодавства України про охорону земель і моніторинг ґрунтів здійснюються шляхом: проведення перевірок; розгляду звернень юридичних і фізичних осіб; участі у прийнятті в експлуатацію меліоративних систем і рекультивованих земель, захисних лісонасаджень, протиерозійних гідротехнічних споруд та інших об`єктів, які споруджуються з метою підвищення родючості ґрунтів та забезпечення охорони земель; розгляду документації із землеустрою, пов`язаної з використанням та охороною земель; проведення моніторингу ґрунтів та агрохімічної паспортизації земель сільськогосподарського призначення.

Статтею 10 Закону №963-IV встановлені повноваження державних інспекторів у сфері державного контролю за використанням та охороною земель і дотриманням вимог законодавства України про охорону земель, які, мають право: безперешкодно обстежувати в установленому законодавством порядку земельні ділянки, що перебувають у власності та користуванні юридичних і фізичних осіб, перевіряти документи щодовикористання та охорони земель;давати обов`язкові для виконання вказівки (приписи) з питань використання та охорони земель і дотримання вимог законодавства України про охорону земель відповідно до їх повноважень, а також про зобов`язання приведення земельної ділянки у попередній стан у випадках, установлених законом, за рахунок особи, яка вчинила відповідне правопорушення, з відшкодуванням завданих власнику земельної ділянки збитків;складати акти перевірок чи протоколи про адміністративні правопорушення у сфері використання та охорони земель і дотримання вимог законодавства про охорону земель та розглядати відповідно до законодавства справи про адміністративні правопорушення, а також подавати в установленому законодавством України порядку до відповідних органів матеріали перевірок щодо притягнення винних осіб до відповідальності;у разі неможливості встановлення особи правопорушника земельного законодавства на місці вчинення правопорушення доставляти його до органів Національної поліції чи до приміщення виконавчого органу сільської, селищної, міської ради для встановлення особи порушника та складення протоколу про адміністративне правопорушення; викликати громадян, у тому числі посадових осіб, для одержання від них усних або письмових пояснень з питань, пов`язаних з порушенням земельного законодавства України; передавати до органів прокуратури, органів досудового розслідування акти перевірок та інші матеріали про діяння, в яких вбачаються ознаки кримінального правопорушення; проводити у випадках, встановлених законом, фотографування, звукозапис, кіно- і відеозйомку я допоміжний засіб для запобігання порушенням земельного законодавства України; звертатися до суду з позовом щодо відшкодування втрат сільськогосподарського і лісогосподарського виробництва, а також повернення самовільно чи тимчасово зайнятих земельних ділянок, строк користування якими закінчився.

Враховуючи вищезазначене, державний контроль за охороною та використанням земель може здійснюватися державним інспектором Головного управління Держгеокадастру, у тому числі, шляхом обстеження земельних ділянок, що перебувають у власності та користуванні юридичних і фізичних осіб, проведення перевірок. Для реалізації завдань у сфері здійснення контролю за використанням та охороною земель державний інспектор має право, зокрема, перевіряти документи щодо використання та охорони земель, видавати приписи, складати акти перевірки або протоколи про адміністративні правопорушення з метою притягнення винних осіб до відповідальності.

Наказом Міністерства аграрної політики та продовольства України від 25.02.2013 №132був затверджений «Порядок планування та здійснення контрольних заходів з питань перевірки стану дотримання суб`єктами господарювання вимог земельного законодавства», але вказаний наказ визнаний таким, що втратив чинність, відповідно до Наказу Міністерства аграрної політики та продовольства України від 20.01.2017.

Крім того, КМУ видав Розпорядження від 10.03.2017 №169 «Про скасування деяких наказів міністерств та інших центральних органів виконавчої влади», яким скасовані накази міністерств та інших центральних органів виконавчої влади як такі, що не відповідають Закону України «Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності», за переліком згідно з додатком 1, у якому зазначений наказ Мінагрополітики від 25.02.2013 №132. Розпорядження КМУ набрало законної сили 21.05.2017. Вказане розпорядження КМУ свідчить про те, що накази міністерств та інших центральних органів виконавчої влади щодо здійснення державного нагляду (контролю) повинні відповідати Закону №877-V.

Таким чином, колегія суддів приходить до висновку, що при здійсненні державного нагляду (контролю) , зокрема, за використанням та охороною земель і дотриманням вимог законодавства України про охорону земель відповідач повинен був дотримуватися вимог Закону №877-V.

Так , колегія суддів Верховного Суду у постанові від 10 липня 2018 року у справі №818/1511/17 дійшла до висновку, що після скасування наказів Міністерства аграрної політики та продовольства України від 19.02.2013 №104 та від 12.07.2012 №424, порядок проведення перевірки суб`єктів господарювання у сфері дотримання законодавства щодо охорони та використання земель має здійснюватися відповідно до Закону №877-V.

Вказана правова позиція в силу приписів частини п`ятої статті 242 КАС України та частини шостої статті 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» враховується апеляційним судом під час вирішення наведеного спору.

Таким чином, правовий висновок Верховного Суду у сукупності з положеннями Розпорядження від 10.03.2017 №169-р, яким скасовані накази міністерств та інших центральних органів виконавчої влади як такі, що не відповідають Закону №877-V, свідчить про те, що контролюючі органи при здійснення державного нагляду (контролю) у будь-якому випадку зобов`язані дотримуватися вимог Закону України №877-V.

Така ж правова позиція підтримана Верховним Суд у постанові від 10 січня 2019 року у справі №823/922/17.

Виключення встановлені самим Законом №877-V, статтею 2 якого визначена сфера його дії. Дія цього Закону поширюється на відносини, пов`язані зі здійсненням державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності. Дія цього Закону не поширюється на відносини, що виникають під час здійснення заходів валютного контролю, митного контролю на кордоні, державного експортного контролю, контролю за дотриманням бюджетного законодавства, банківського нагляду, державного контролю за дотриманням законодавства про захист економічної конкуренції, державного нагляду (контролю) в галузі телебачення і радіомовлення.

Тобто , при здійсненні державного нагляду (контролю) у галузі земельних відносин органи державного нагляду (контролю) повинні керуватися Законом України №877-V.

Враховуючи викладене, суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції, що твердження представника відповідача, що Закон №877-V не розповсюджується на діяльність органів Держгеокадастру є безпідставними. Неспроможним є також твердження відповідача, що вказаним Законом №877-V органи Держгеокадастру не керуються, оскільки об`єктом перевірки є саме земельні ділянки, а не суб`єкти господарювання, які здійснюють діяльність, у тому числі з використанням земельної ділянки. Апеляційний суд вважає, що перевірити об`єкт - земельну ділянку, яка знаходиться у власності або користуванні суб`єкта господарювання, з метою встановлення її використання у відповідності до норм земельного законодавства неможливо без здійснення перевірки суб`єкта господарювання в частині що стосується земельної ділянки.

Частиною четвертою статті 4 Закону №877-V визначено, що виключно законами встановлюються: органи, уповноважені здійснювати державний нагляд (контроль) у сфері господарської діяльності; види господарської діяльності, які є предметом державного нагляду (контролю); повноваження органів державного нагляду (контролю) щодо зупинення виробництва (виготовлення) або реалізації продукції, виконання робіт, надання послуг; вичерпний перелік підстав для зупинення господарської діяльності; спосіб та форми здійснення заходів здійснення державного нагляду (контролю); санкції за порушення вимог законодавства і перелік порушень, які є підставою для видачі органом державного нагляду (контролю) припису, розпорядження або іншого розпорядчого документа.

Частиною першою статті 6 Закону №877-V визначені підстави для здійснення позапланових заходів, якими є: подання суб`єктом господарювання письмової заяви до відповідного органу державного нагляду (контролю) про здійснення заходу державного нагляду (контролю) за його бажанням; виявлення та підтвердження недостовірності даних, заявлених суб`єктом господарювання у документі обов`язкової звітності, крім випадків, коли суб`єкт господарювання протягом місяця з дня первинного подання повторно подав такий документ з уточненими достовірними даними або якщо недостовірність даних є результатом очевидної описки чи арифметичної помилки, яка не впливає на зміст поданої звітності. У разі виявлення органом державного нагляду (контролю) помилки у документі обов`язкової звітності він упродовж десяти робочих днів зобов`язаний повідомити суб`єкта господарювання про необхідність її виправлення у строк до п`яти робочих днів з дня отримання повідомлення. Невиправлення помилки у встановлений строк є підставою для проведення позапланового заходу; перевірка виконання суб`єктом господарювання приписів, розпоряджень або інших розпорядчих документів щодо усунення порушень вимог законодавства, виданих за результатами проведення попереднього заходу органом державного нагляду (контролю); звернення фізичної особи (фізичних осіб) про порушення, що спричинило шкоду її (їхнім) правам, законним інтересам, життю чи здоров`ю, навколишньому природному середовищу чи безпеці держави, з додаванням документів чи їх копій, що підтверджують такі порушення (за наявності). Позаплановий захід у такому разі здійснюється виключно за погодженням центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у відповідній сфері державного нагляду (контролю), або відповідного державного колегіального органу.У такому разі перед початком здійснення позапланового заходу державного нагляду (контролю) посадові особи органів державного нагляду (контролю) зобов`язані пред`явити керівнику чи уповноваженій особі суб`єкта господарювання - юридичної особи, її відокремленого підрозділу, фізичній особі - підприємцю або уповноваженій ним особі, крім документів, передбачених цим Законом, додатково копію погодження центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у відповідній сфері державного нагляду (контролю), або відповідного державного колегіального органу на проведення такої перевірки. Суб`єкти господарювання мають право не допускати посадових осіб органу державного нагляду (контролю) до здійснення заходів державного нагляду (контролю), якщо вони не пред`явили документи, передбачені цим абзацом; неподання суб`єктом господарювання документів обов`язкової звітності за два звітні періоди підряд без поважних причин або без надання письмових пояснень про причини, що перешкоджали поданню таких документів; доручення Прем`єр-міністра України про перевірку суб`єктів господарювання у відповідній сфері у зв`язку з виявленими системними порушеннями та/або настанням події, що має значний негативний вплив на права, законні інтереси, життя та здоров`я людини, захист навколишнього природного середовища та забезпечення безпеки держави; настання аварії, смерті потерпілого внаслідок нещасного випадку або професійного захворювання, що було пов`язано з діяльністю суб`єкта господарювання.

Під час проведення позапланового заходу з`ясовуються лише ті питання, необхідність перевірки яких стала підставою для здійснення цього заходу, з обов`язковим зазначенням цих питань у посвідченні (направленні) на проведення заходу державного нагляду (контролю).

Частиною другою статті 6 Закону №877-V визначено, що проведення позапланових заходів з інших підстав, крім передбачених цією статтею, забороняється, крім позапланових заходів, передбачених частиною четвертою статті 2 цього Закону.

Суб`єкт господарювання повинен ознайомитися з підставою проведення позапланового заходу з наданням йому копії відповідного посвідчення (направлення) на проведення заходу державного нагляду (контролю) (частина третя статті 6 Закону №877-V).

За правилами статті 7 Закону №877-V визначено, що для здійснення планового або позапланового заходу орган державного нагляду (контролю) видає наказ (рішення, розпорядження), який має містити найменування суб`єкта господарювання, щодо якого буде здійснюватися захід, та предмет перевірки.

На підставі наказу (рішення, розпорядження) оформляється посвідчення (направлення) на проведення заходу державного нагляду (контролю), яке підписується керівником органу державного нагляду (контролю) (головою державного колегіального органу) або його заступником (членом державного колегіального органу) із зазначенням прізвища, ім`я та по батькові і засвідчується печаткою.

У посвідченні (направленні) на проведення заходу зазначаються: найменування органу державного нагляду (контролю), що здійснює захід; найменування суб`єкта господарювання та/або його відокремленого підрозділу або прізвище, ім`я та по батькові фізичної особи - підприємця, щодо діяльності яких здійснюється захід; місцезнаходження суб`єкта господарювання та/або його відокремленого підрозділу, щодо діяльності яких здійснюється захід; номер і дата наказу (рішення, розпорядження), на виконання якого здійснюється захід; перелік посадових осіб, які беруть участь у здійсненні заходу, із зазначенням їх посади, прізвища, ім`я та по батькові; дата початку та дата закінчення заходу; тип заходу (плановий або позаплановий); форма заходу (перевірка, ревізія, обстеження, огляд, інспектування тощо); підстави для здійснення заходу; предмет здійснення заходу; інформація про здійснення попереднього заходу (тип заходу і строк його здійснення). Посвідчення (направлення) є чинним лише протягом зазначеного в ньому строку здійснення заходу.

Перед початком здійснення заходу посадові особи органу державного нагляду (контролю) зобов`язані пред`явити керівнику суб`єкта господарювання - юридичної особи, її відокремленого підрозділу або уповноваженій ним особі (фізичній особі - підприємцю або уповноваженій ним особі) посвідчення (направлення) та службове посвідчення, що засвідчує посадову особу органу державного нагляду (контролю), і надати суб`єкту господарювання копію посвідчення (направлення).

Посадова особа органу державного нагляду (контролю) без посвідчення (направлення) на здійснення заходу та службового посвідчення не має права здійснювати державний нагляд (контроль) суб`єкта господарювання.

Суб`єкт господарювання має право не допускати посадових осіб органу державного нагляду (контролю) до здійснення заходу, якщо вони не пред`явили документів, передбачених цією статтею.

За результатами здійснення планового або позапланового заходу посадова особа органу державного нагляду (контролю) складає акт, який повинен містити такі відомості: дату складення акта; тип заходу (плановий або позаплановий); форма заходу (перевірка, ревізія, обстеження, огляд тощо); предмет державного нагляду (контролю); найменування органу державного нагляду (контролю), а також посаду, прізвище, ім`я та по батькові посадової особи, яка здійснила захід; найменування юридичної особи або прізвище, ім`я та по батькові фізичної особи - підприємця, щодо діяльності яких здійснювався захід. Посадова особа органу державного нагляду (контролю) зазначає в акті стан виконання вимог законодавства суб`єктом господарювання, а в разі невиконання - детальний опис виявленого порушення з посиланням на відповідну вимогу законодавства. В останній день перевірки два примірники акта підписуються посадовими особами органу державного нагляду (контролю), які здійснювали захід, та суб`єктом господарювання або уповноваженою ним особою, якщо інше не передбачено законом. Якщо суб`єкт господарювання не погоджується з актом, він підписує акт із зауваженнями. Зауваження суб`єкта господарювання щодо здійснення державного нагляду (контролю) є невід`ємною частиною акта органу державного нагляду (контролю). У разі відмови суб`єкта господарювання підписати акт посадова особа органу державного нагляду (контролю) вносить до такого акта відповідний запис. Один примірник акта вручається керівнику чи уповноваженій особі суб`єкта господарювання - юридичної особи, її відокремленого підрозділу, фізичній особі - підприємцю або уповноваженій ним особі в останній день заходу державного нагляду (контролю), а другий зберігається в органі державного нагляду (контролю).

На підставі акта, складеного за результатами здійснення заходу, в ході якого виявлено порушення вимог законодавства, орган державного нагляду (контролю) за наявності підстав для повного або часткового зупинення виробництва (виготовлення), реалізації продукції, виконання робіт, надання послуг звертається у порядку та строки, встановлені законом, з відповідним позовом до адміністративного суду. У разі необхідності вжиття інших заходів реагування орган державного нагляду (контролю) протягом п`яти робочих днів з дня завершення здійснення заходу державного нагляду (контролю) складає припис, розпорядження, інший розпорядчий документ щодо усунення порушень, виявлених під час здійснення заходу.

Зокрема, припис - це обов`язкова для виконання у визначені строки письмова вимога посадової особи органу державного нагляду (контролю) суб`єкту господарювання щодо усунення порушень вимог законодавства. Припис не передбачає застосування санкцій щодо суб`єкта господарювання. Припис видається та підписується посадовою особою органу державного нагляду (контролю), яка здійснювала перевірку.

Розпорядчі документи щодо усунення порушень вимог законодавства можуть бути оскаржені до відповідного центрального органу виконавчої влади або суду в установленому законом порядку.

Підсумовуючи наведене, колегія суддів доходить таких висновків: аналізованими нормами зазначених вище нормативно-правових актів, з дотриманням балансу публічних і приватних інтересів, встановлені умови та порядок прийняття контролюючими органами рішень про проведення перевірок, зокрема, позапланових, в тому числі й тих, що проводяться на підставі судового рішення. Лише їх дотримання може бути належною підставою наказу про проведення перевірки. З розпорядчими документами органів державного нагляду (контролю) суб`єкт господарювання має бути ознайомлений у встановлений законом спосіб до її початку. Невиконання вимог частини п`ятої статті 7 Закону №877-V призводить до визнання перевірки незаконною та відсутності правових наслідків такої.

Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом у постанові від 28 лютого 2019 року у справі №813/3201/17, та в постанові від 10 січня 2019 року у справі №823/922/17, які в силу приписів частини п`ятої статті 242 КАС України та частини шостої статті 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» враховуються апеляційним судом під час вирішення наведеного спору.

Матеріалами справи підтверджується, що інспектор Управління з контролю за використанням та охороною земель Головного управління Держгеокадастру у Полтавській області здійснив перевірку позивача без встановлених законом підстав на її проведення, що відповідно тягне за собою протиправність складання відповідачем документів, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Крім цього, як свідчать складені відповідачем документи, зокрема, акт перевірки дотримання вимог земельного законодавства за об`єктом - земельної ділянки №46-ДК/0066/АП/09/01/-19 перевірка дотримання вимог земельного законодавства проведена у відсутності керівника ТОВ «Полтава-Капітал» чи його представника. Наведені обставини є порушенням частини одинадцятої статті 4 Закону №877-V, що є самостійною підставою для визнання протиправними дій щодо проведення перевірки.

Також матеріалами справи встановлено та сторонами не заперечується, що посвідчення (направлення) на перевірку не видавались, тому, і не могли бути вручені суб`єкту господарювання. Наведене є порушенням порядку проведення перевірки та свідчить про протиправність дій інспектора у сфері державного контролю за використанням та охороною земель і дотримання вимог законодавства України про охорону земель.

Судом апеляційної інстанції встановлено те, що відповідач позбавив можливості позивача бути присутнім при складенні акта перевірки, ознайомитись з актом та висловити заперечення щодо акта, які є невід`ємною частиною акта перевірки.

Встановлені вище порушення порядку проведення перевірки у сфері державного контролю за використанням та охороною земель і дотримання вимог законодавства України про охорону земель не можуть залишатись без належного реагування, оскільки свідчать про протиправність дій відповідача в ході проведення перевірки. Враховуючи наведене, судом першої інстанції вірно встановлено те, що під час призначення і проведення перевірки відповідач діяв всупереч повноваженням, не на підставі законодавства, не у спосіб визначений Законом.

Колегія суддів наголошує, що реалізація повноважень органами Держгеокадастру щодо здійснення державного контролю повинна відбуватися у спосіб, встановлений законодавством. І в контексті статті 19 Конституції України, іншого бути не може. Суд першої інстанції вірно зазначив, що відповідач всупереч вимог статті 7 Закону №877-V не склав направлення на проведення перевірки, не повідомив суб`єкта господарювання у належній формі про час проведення перевірки, перевірку проведено за відсутності представника суб`єкта господарювання, не ознайомлено суб`єкта господарювання з актом перевірки.

З огляду на допущені відповідачем порушення, суд першої інстанції зробив обґрунтований висновок, що відповідач здійснив перевірку із суттєвим порушенням встановленої Законом №877-V процедури, наслідком чого є визнання протиправним дій відповідача щодо призначення та проведення перевірки, а також рішень, прийнятих за її результатами.

Положеннями статті 6 КАС України встановлено, що суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Відповідно до статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23 лютого 2006 року №3477-IV, рішення Європейського суду з прав людини підлягають застосуванню судами як джерела права.

У Рішенні Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) від 20.10.2011 у справі «Рисовський проти України» суд підкреслив особливу важливість принципу належного урядування. Він передбачає, що у разі, коли йдеться про питання загального інтересу, зокрема, якщо справа впливає на такі основоположні права людини, як майнові права, державні органи повинні діяти вчасно та в належний і якомога послідовніший спосіб (Беєлер проти Італії, Онер`їлдіз проти Туреччини, Megadat.com S.r.l. проти Молдови, Москаль проти Польщі).

Зокрема, на державні органи покладено обов`язок запровадити внутрішні процедури, які посилять прозорість і ясність їхніх дій, мінімізують ризик помилок («Лелас проти Хорватії» від 20.05.2010, «Тошкуце та інші проти Румунії» від 25.11.2008) і сприятимуть юридичній визначеності у правовідносинах, які зачіпають майнові інтереси («Онер`їлдіз проти Туреччини» та «Беєлер проти Італії»).

Державні органи, які не впроваджують або не дотримуються своїх власних процедур, не повинні мати можливість отримувати вигоду від своїх протиправних дій або уникати виконання своїх обов`язків («Лелас проти Хорватії»).

Як зазначив ЄСПЛ у рішенні від 06 вересня 1978 року у справі «Класс та інші проти Німеччини», «із принципу верховенства права випливає, зокрема, що втручання органів виконавчої влади у права має підлягати ефективному нагляду, який, як правило, повинна забезпечувати судова влада. Щонайменше це має бути судовий нагляд, який найкращим чином забезпечує гарантії незалежності, безсторонності та належної правової процедури».

Відтак, апеляційний суд наголошує, що винесенню спірного припису передувала процедура призначення та проведення заходу державного контролю, яка була здійснена із численними порушеннями та за відсутності відповідних правових підстав для її проведення. При цьому, складений припис також не відповідає вимогам Закону №877-V, а викладені у ньому обставини не відповідають критеріям юридичної визначеності.

Також, колегія суддів зазначає, що у даній справі оскаржується не сам акт перевірки, а лише неправомірні дії по проведенню перевірки, що мали наслідком складення акта перевірки, в якому наведені висновки відповідача, які власне створили юридичні наслідки для позивача (суб`єкта господарювання).

Зважаючи на наявність численних порушень при призначені, проведенні заходу державного контролю та при складенні за його результатами акту перевірки, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про неможливість врахування висновків, викладених у акті перевірки, як наслідок, відсутності правових підстав для винесення оскаржуваного припису.

Відтак, відповідач здійснив перевірку позивача без дотримання процедури та гарантій, встановлених Законом України №877-V, а тому діяв не у спосіб, що визначений Конституцією та законами України; не обґрунтовано, тобто без урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії), а також без урахування права особи на участь у процесі прийняття рішення.

Колегія суддів, надаючи правову оцінку доводам апеляційної скарги зазначає, що в процесі апеляційного розгляду, останні не знайшли свого підтвердження відповідно до матеріалів справи та пояснень представників, спростовуються викладеними вище аргументами з посиланням на перелічені норми чинного законодавства.

Інші доводи апеляційної скарги щодо порушень, встановлених в ході перевірки до увагу судом не приймаються , оскільки встановлено, що перевірка дотримання земельного законодавства, на підставі якої відповідач дійшов таких висновків, проведена із суттєвими порушеннями приписів законодавства, з огляду на що дії щодо її призначення та проведення, а також акти та документи, складені за її результатами є протиправними. Відтак, лише при дотриманні встановленої законом процедури проведення перевірки дотримання земельного законодавства можна робити відповідні висновки щодо наявності чи відсутності порушень в діях суб`єкта господарювання.

Щодо апеляційної скарги на додаткове судове рішення, колегією суддів встановлено наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 132 КАС України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Згідно п.1 ч.3 ст. 132 КАС України встановлено, що до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Зокрема, згідно ч.3 ст. 134 КАС України для цілей розподілу судових витрат:1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Так, відповідно до частин четвертої та п`ятої статті 134 КАС України для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

При цьому встановлено, що розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:

1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);

2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);

3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;

4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Крім зазначеного вище колегія суддів звертає увагу на положення ч.6 та ч.7 КАС України відповідно до яких, визначено, що у разі недотримання вимог частини п`ятої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Обов`язок доведення не співмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Згідно ч.1 ст.139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Відповідно до ч.7 ст.139 КАС України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

За відсутності відповідної заяви або неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

Доказами того, що особа є адвокатом, виходячи з положень ч. 1 ст. 6, ч. 1 ст. 12, та ст. 17 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" від 05.07.2012 р. № 5076-VI (далі - Закон № 5076-VI) є свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю на момент подання клопотання про відшкодування правової допомоги.

Згідно ч. 1 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Згідно пунктів 1, 2, 6 ч. 1 та ч. 2 ст. 19 Закону №5076-VI до видів адвокатської діяльності, серед іншого, відносяться: надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави; складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру; представництво інтересів фізичних і юридичних осіб у судах під час здійснення цивільного, господарського, адміністративного та конституційного судочинства, а також в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами. Адвокат може здійснювати інші види адвокатської діяльності, не заборонені законом.

Згідно ч. 1 ст. 26 Закону №5076-VI документами, що посвідчують повноваження адвоката на надання правової допомоги можуть бути серед іншого: 1) договір про надання правової допомоги; 2) довіреність; 3) ордер; 4) доручення органу (установи), уповноваженого законом на надання безоплатної правової допомоги.

Відповідно до ст. 28 Правил адвокатської етики, схвалених схвалених Національною асоціацією адвокатів України 09.06.2017 р. (далі - Правила адвокатської етики), формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів професійної правничої (правової) допомоги клієнту є гонорар. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата тощо), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги.

Згідно ч. 2 ст. 30 Закону № 5076-VI порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги.

Із матеріалів справи вбачається, що ТОВ « Полтава-Капітал» та адвокатом Ректовою Т .А. 22 квітня 2019 року було укладено Договір про надання юридичних послуг. Додатковою угодою № 1 до даного Договору сторонами було узгоджено, що адвокат здійснює представництво Клієнта в адміністративній справі № 440/1262/19 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Полтава-Капітал» до Головного управління Держгеокадастру у Полтавській області про визнання протиправним та скасування припису. Провівши детальний аналіз судової справи та відповідні підрахунки Сторонами було узгоджено, що вартість послуг по даному договору складатиме 6000 грн.

В порядку, визначеному п. 2.5. Договору про надання юридичних послуг від 22 квітня 2019 року адвокатом було надано звіт від 17 липня 2019 року щодо надання адвокатом послуг по даній справі. У звіті адвоката чітко зазначено вид послуги, години-витрачені адвокатом на надання кожної послуги та вартість такої послуги. Разом витрати позивача на професійну правничу допомогу склали 6000 гривень.

Актом прийому-передачі наданих послуг від 17 липня 2019 року, підтверджено, що адвокатом були надані визначені звітом послуги по даній справі. ТОВ « Полтава-Капітал» було сплачено адвокату за надані послуги 6000 гривень, що підтверджується відповідними платіжними дорученнями, наявними в матеріалах справи.

Посилання апелянта на те , що акт прийому-передачі не містить детальний опис наданих послуг є безпідставними , оскільки це суперечить змісту самого акту, в якому в пункті 1 міститься саме детальний опис наданих адвокатом послуг.

Пунктом 3.2 рішення Конституційного Суду від 30.09.2009 №23-рп/2009 передбачено, що правова допомога є багатоаспектною, різною за змістом, обсягом та формами і може включати консультації, роз`яснення, складення позовів і звернень, довідок, заяв, скарг, здійснення представництва, зокрема в судах та інших державних орг анах, тощо. Вибір форми та суб`єкта надання такої допомоги залежить від волі особи, яка бажає її отримати. Право на правову допомогу - це гарантована державою можливість кожної особи отримати таку допомогу в обсязі та формах, визначених нею, незалежно від характеру правовідносин особи з іншими суб`єктами права.

Отже, з викладеного випливає, що до правової допомоги належать й консультації та роз`яснення з правових питань; складання заяв, скарг та інших документів правового характеру, представництво у судах тощо.

Щодо сумнівів апелянта у написанні адвокатом відповіді на відзив на позовну заяву, яка підписано директором ТОВ «Полтава-Капітал» ОСОБА_1, суд зазначає , що під час судового розгляду заяви у суді першої інстанції адвокатом надавалися відповідні пояснення з посиланням на те , що директор ТОВ «Полтава-Капітал» не є спеціалістом у галузі права і не може самостійно складати будь-які процесуальні документи правового характеру, саме у зв`язку із цим було укладено договір про надання правової допомоги. Крім того, складену адвокатом відповідь на відзив на позовну заяву було заправлено електронним листом від 17 травня 2019 року з електронної скриньки адвоката Рекотової Т.А. ІНФОРМАЦІЯ_1 на електронну скриньку директора ТОВ «Полтава- Капітал» ІНФОРМАЦІЯ_2. В даному листі чітко зазначено, що адвокатом направляється відповідь на відзив на позовну заяву, яку необхідно зробити на бланку товариства у трьох Екземплярах, підписати та поставити печатку, копія листа додана.

В підтвердження витрат з оплати правничої допомоги, наданої згідно вказаного акту, позивачем надано суду платіжні доручення від 07.05.2019 № 4812 на суму 2500 грн та від 19.07.2019 № 29 на суму 3500 грн.

Таким чином, витрати на правову допомогу ТОВ "Полтава-Капітал" в розмірі 6000 грн підлягають стягненню.

Щодо доводів суду першої інстанції, що надані позивачем документи не містять доказів оплати позивачем послуг, зокрема банківських квитанцій, колегія суддів вважає помилковим, оскільки чинне законодавство України не встановлює чітких вимог до розрахункового документа, який повинен надати адвокат (адвокатське об`єднання) при сплаті клієнтом послуг та форму такого документа.

Вищевказаний висновок узгоджується з правовою позицією Верховного суду, викладеною в постанові від 29.10.2018 р . по справі №199/2648/15.

Отже, наявні в матеріалах справи платіжні доручення є належними та допустимими доказами оплати позивачем послуг з надання професійної правничої допомоги адвоката згідно взаємної домовленості та відповідно до акт прийому-передачі .

Доводи щодо неспіврозмірності та непропорційності до предмету спору понесених позивачем судових витрат колегія суддів вважає необґрунтованими, та такими, що спростовуються висновками Верховного суду, викладених у постановах від 05.12.2018 р по справі №820/3309/17 та від 31.07.2018 р. по справі №820/4263/17, так у вказаних справах, що мали схожий предмет (порушення права на доступ до публічної інформації) Верховним судом, враховуючи наявність документального підтвердження понесених позивачем витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат, було задоволені ці витрати в повному обсязі. Позивачем по справі було надано належні та допустимі докази понесених витрат на професійну правничу допомогу, обґрунтувавши їх співрозмірність та пропорційність до предмету позову.

Колегія суддів зазначає, що не вбачає невідповідності суми гонорару адвоката виконаній останнім роботи з надання правничої допомоги позивачу.

Доводи апелянта стосовно того, що подані позивачем документи не можуть вважатися первинними, оскільки не містять відомостей щодо детального та фактичного здійснення господарської операції, а тому обґрунтованість та фактичний обсяг витрат на правничу допомогу позивачем не підтверджено належними документами та допустимими доказами є помилковими та такими, що спростовуються матеріалами справи.

Доводи апеляційних скарг зазначених висновків суду не спростовують і не дають підстав вважати, що судом першої інстанції при розгляді справи неправильно застосовано норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, чи порушено норми процесуального права.

Згідно із статтею 242 КАС України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає, що рішення та додаткове рішення суду першої інстанції відповідають вимогам статті 242 КАС України, підстав для задоволення вимог апеляційних скарг колегією суддів не встановлено.

У пункті 58 Рішення Європейського суду з прав людини у справі «Серявін та інші проти України» від 10.02.2010 Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення. Хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень.

Наведене дає підстави для висновку, що доводи скаржника у кожній справі повинні оцінюватись судами на предмет їх відповідності критеріям конкретності, доречності та важливості у рамках відповідних правовідносин з метою належного обґрунтування позиції суду. Відтак, інші, зазначені відповідачем в апеляційних скаргах доводи, окрім проаналізованих вище, ґрунтуються на довільному трактуванні фактичних обставин справи і норм матеріального права, а тому такі не вимагають детальної відповіді або спростування.

Відповідно до статті 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

На підставі викладеного, колегія суддів, погоджуючись з висновками суду першої інстанції, вважає, що суд дійшов вичерпних юридичних висновків щодо встановлення фактичних обставин справи і правильно застосував до спірних правовідносин норми матеріального та процесуального права при прийнятті як рішення по суті так і додаткового рішення. Доводи апеляційних скарг, з наведених вище підстав, висновків суду не спростовують, а зводяться до переоцінки доказів та незгоди з ними.

Керуючись ст. ст. 242, 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційні скарги залишити без задоволення.

Рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 17.07.2019 року по справі № 440/1262/19 та додаткове рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 04.09.2019 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий суддя З.Г. Подобайло
Судді В.В. Катунов А.М. Григоров
Повний текст постанови складено 25.11.2019 року