Справа № 1.380.2019.004461
Суддя: Лунь Зоряна Іванівна
Дата ухвалення: 2019-11-26 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

справа №1.380.2019.004461

26 листопада 2019 року

м. Львів, вул. Чоловського, буд. 2

Львівський окружний адміністративний суд в складі головуючого судді Лунь З.І. розглянув у порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області про визнання протиправною бездіяльність, скасування рішення, зобов`язання вчинити дії.

в с т а н о в и в:

ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області, в якому просить суд:

-визнати бездіяльність відповідача щодо не поновлення пенсії позивачки протиправною;

-визнати протиправним та скасувати рішення про відмову у поновленні пенсії позивачці, викладене в листі відповідача від 05.06.2019 №2202/03.11-36;

-зобов`язати відповідача вчинити певні дії провести поновлення виплат пенсії позивачці з 01.07.2016 відповідно до норм Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» з проведенням індексації і компенсацією втрати частини доходів.

Позовні вимоги мотивовані тим, що ОСОБА_1 до листопада 2014року проживала у м.Львові, потім виїхала на постійне місце проживання до Ізраїлю. 13.03.2019 представник позивача за нотаріально посвідченою довіреністю звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області із заявою про поновлення пенсії. Проте рішенням Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області №2202/03.11-36 від 05.06.2019 позивачці було відмовлено у призначенні пенсії, з тих підстав, що нею не було дотримано встановленого порядку звернення за призначенням пенсії, оскільки її представник звернувся за призначенням пенсії до територіального органу Пенсійного фонду з порушенням п.1.1 Порядку №22-1, а саме, що заява про поновлення виплати раніше призначеної пенсії подається пенсіонером особисто або його законним представником, а не на основі довіреності. Вважає дії відповідача протиправними, оскільки Рішенням Конституційного Суду України № 25-рп/2009 від 07.10.2009 положення п. 2 ч. 1 ст. 49, другого речення ст.51 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» були визнані неконституційними та втратили чинність з моменту прийняття Конституційним Судом України вказаного рішення.

Відповідач позов заперечив, подавши відзив на позовну заяву, в обґрунтування якого зазначив, що позивач перебувала на обліку в УПФУ як отримувач пенсії за віком з 2010року. Однак, у разі неотримання призначеної пенсії протягом 6 місяців підряд, виплата пенсії припиняється. Поновлення виплат можливе при особистому зверненні пенсіонера з відповідною заявою до територіального органу Пенсійного фону. Оскільки із заявою про поновлення виплат звернувся представник за довіреністю, законних підстав для поновлення виплати пенсії не було. Вважає відмову в поновленні виплати пенсії законною, а свої дії правомірними. Просить у задоволенні позову відмовити в повному обсязі.

Ухвалою суду від 05.09.2019 було зобов`язано ОСОБА_1 надати суду оригінал свідоцтва на підтвердження факту, що ОСОБА_1 є живою.

Цю ухвалу суду позивачем було виконано.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 є громадянкою України та перебуває на обліку в органах Пенсійного фонду України.

В матеріалах справи немає даних про те, що позивачем припинено громадянство України.

З липня 2016року позивачці припинено виплату пенсії на підставі п.4 ч.1 ст.49 Закону «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» у зв`язку з неотриманням призначеної пенсії протягом шести місяців підряд.

Причиною не отримання пенсії є те, що вона проживає в Республіці Ізраїль.

Згідно з довідкою про взяття на облік особи, переміщеної з тимчасово окупованої території України, районів проведення антитерористичної операції та населених пунктів, розташованих на лінії зіткнення від 06.07.2015 за № ОСОБА_1 зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 .

19.03.2019 позивачка через свого представника за довіреністю звернулась із заявою про поновлення виплати їй пенсії та виплати пенсії за минулий час, а саме: за три роки до дня звернення за отримання пенсії. До заяви про поновлення виплати пенсії долучено: заява ОСОБА_1 про поновлення виплати пенсії, нотаріально посвідчена довіреність на право здійснення представництва інтересів ОСОБА_1 від 07.02.2019, копія паспорта та ІПН ОСОБА_1 , довідка за про взяття на облік особи, переміщеної з тимчасово окупованої території України, районів проведення антитерористичної операції та населених пунктів, розташованих на лінії зіткнення від 06.07.2015 за № про місце реєстрації ОСОБА_1 .

Листом від 05.06.2019 за вих№2202/03.11-36 відповідачем відмовлено позивачу у призначенні пенсії у зв`язку з тим, що у разі неотримання призначеної пенсії протягом 6 місяців підряд, виплата пенсії припиняється. Поновлення виплат можливе при особистому зверненні пенсіонера з відповідною заявою до територіального органу Пенсійного фону. Оскільки із заявою про поновлення виплат звернувся представник за довіреністю, законних підстав для поновлення виплати пенсії не було.

Позивач не погоджується з відмовою Головного управління Пенсійного фонду у Львівській області в поновлення виплати їй пенсії та виплати пенсії за минулий час, а саме за три роки до дня звернення за отримання пенсії, оскільки посадовими особами відповідача однобічно та помилково трактуються положення Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» та Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсії звернулася з позовом до суду.

Надаючи правову оцінку правовідносинам, що виникли між сторонами, суд зазначає наступне.

Згідно з ст.24 Конституції України громадяни мають рівні конституційні права і свободи та є рівними перед законом. Не може бути привілеїв чи обмежень за ознаками раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, за мовними або іншими ознаками.

Згідно зі ст. 8 Конституції України, в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Конституція України має найвищу юридичну силу. Закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі Конституції України і повинні відповідати їй.

Норми Конституції України є нормами прямої дії. Звернення до суду для захисту конституційних прав і свобод людини і громадянина безпосередньо на підставі Конституції України гарантується.

Відповідно до ст. 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними.

Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Згідно з ч. 2 ст.2 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» від 11.12.2003 № 1382-IV реєстрація місця проживання чи місця перебування особи або її відсутність не можуть бути умовою реалізації прав і свобод, передбачених Конституцією, законами чи міжнародними договорами України, або підставою для їх обмеження.

Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел визначено Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 № 1058-ІV (далі - Закон № 1058-ІV).

За визначенням наведеним в ст.1 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» пенсія - щомісячна пенсійна виплата в солідарній системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, яку отримує застрахована особа в разі досягнення нею передбаченого цим Законом пенсійного віку чи визнання її особою з інвалідністю, або отримують члени її сім`ї у випадках, визначених цим Законом.

Відповідно до п.2 ч.1 ст.49 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» виплата пенсії за рішенням територіальних органів Пенсійного фонду або за рішенням суду припиняється на весь час проживання пенсіонера за кордоном, якщо інше не передбачено міжнародним договором України, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України.

Статтею 51 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» визначено, у разі виїзду пенсіонера на постійне місце проживання за кордон пенсія, призначена в Україні, за заявою пенсіонера може бути виплачена йому за шість місяців наперед перед від`їздом, рахуючи з місяця, що настає за місяцем зняття з обліку за місцем постійного проживання. Під час перебування за кордоном пенсія виплачується в тому разі, якщо це передбачено міжнародним договором України, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України.

Конституційний Суд України у рішенні №25-рп/2009 від 07.10.2009 визнав такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними) положення п.2 ч.1 ст.49, другого речення ст.51 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 № 1058-IV.

У пункті 3.3 цього рішення Конституційний Суд України зазначив, що оспорюваними нормами Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» держава, всупереч конституційним гарантіям соціального захисту для всіх осіб, що мають право на отримання пенсії у старості, на законодавчому рівні позбавила цього права пенсіонерів у тих випадках, коли вони обрали постійним місцем проживання країну, з якою не укладено відповідного договору. Виходячи із правової, соціальної природи пенсій право громадянина на одержання призначеної йому пенсії не може пов`язуватися з такою умовою, як постійне проживання в Україні; держава відповідно до конституційних принципів зобов`язана гарантувати це право незалежно від того, де проживає особа, якій призначена пенсія, - в Україні чи за її межами.

Відповідно до приписів ст. 152 Конституції України, закони, інші акти або їх окремі положення, що визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України рішення про їх неконституційність, якщо інше не встановлено самим рішенням, але не раніше дня його ухвалення.

Таким чином, положення п.2 ч.1 ст.49 та другого речення ст.51 Закону № 1058-ІV втратили чинність з 07.10.2009, тобто від дати прийняття Конституційним Судом України рішення № 25-рп/2009.

Отже, суд дійшов висновку, що позивачка як громадянка України має право на виплату призначеної їй пенсії.

Відповідно до ч.1 ст.45 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» пенсія призначається з дня звернення за пенсією.

Згідно з ч.2 ст.49 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» поновлення виплати пенсії здійснюється за рішенням територіального органу Пенсійного фонду протягом 10 днів після з`ясування обставин та наявності умов для відновлення її виплати.

Питання щодо подання та оформлення документів для призначення пенсій урегульовано Порядком подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», затвердженим постановою правління ПФУ від 25.11.2005 №22-1 (зареєстровано в Міністерстві юстиції України 27.12.2005 за № 1566/11846; далі - Порядок № 22-1).

Постановою правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 № 22-1 затверджено Порядок подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (в редакції постанови правління Пенсійного фонду України від 07.07.2014 № 13-1, далі Порядок № 22-1). Відповідно до цього Порядку.

Заява про переведення з одного виду пенсії на інший, про перерахунок пенсії, про виплату пенсії у зв`язку з виїздом на постійне місце проживання за кордон, поновлення виплати пенсії, про припинення перерахування пенсії на банківський рахунок та отримання пенсії за місцем фактичного проживання, про виплату частини пенсії на непрацездатних членів сім`ї особи, яка перебуває на повному державному утриманні, про виплату пенсії за довіреністю, термін дії якої більше одного року, через кожний рік дії такої довіреності, подається пенсіонером особисто або його законним представником до органу, що призначає пенсію, за місцем перебування на обліку як одержувача пенсії, а пенсіонерами, які зареєстровані на території Автономної Республіки Крим та м. Севастополя і не отримують пенсії від уповноважених органів Російської Федерації, - до органу, що призначає пенсію, визначеного Пенсійним фондом України. При цьому у заяві про виплату частини пенсії непрацездатним членам сім`ї особи, яка знаходиться на повному державному утриманні, вказується адреса одержувача цієї частини пенсії (пункт 1.5 Порядку № 22-1).

Отже, передбачено можливість подачі заяви як особисто пенсіонером, так і його уповноваженим представником, при цьому, відсутні посилання на те, що останній повинен звертатися до органу ПФУ особисто та позбавлений можливості надіслати заяву та належні документи поштою.

Аналогічної правової позиції дотримується Верховний Суд у постанові від 20.02.2018 року у справі № 757/12134/14-а.

Поновлення виплати пенсії, переведення з одного виду пенсії на інший здійснюються за документами, що є в пенсійній справі та відповідають вимогам законодавства, що діяло на дату призначення пенсії (пункт 2.8 Порядку № 22-1).

Судом установлено, що 19.03.2019 позивачка, через свого представника за довіреністю, звернулась із заявою про поновлення виплати їй пенсії та виплати пенсії за минулий час, а саме за три роки до дня звернення за отримання пенсії.

Проте, листом від 05.06.2019 за вих.№2202/03.11-36 відповідач відмовив позивачці у призначенні пенсії у зв`язку з тим, що у разі неотримання призначеної пенсії протягом 6 місяців підряд, виплата пенсії припиняється. Поновлення виплат можливе при особистому зверненні пенсіонера з відповідною заявою до територіального органу Пенсійного фону. Оскільки, із заявою про поновлення виплат звернувся представник за довіреністю, законних підстав для поновлення виплати пенсії не було.

Суд ще раз наголошує, що пункти 1.1, 1.5 Порядку № 22-1 встановлюють можливість подання заява про поновлення виплати пенсії як особисто пенсіонером так і його уповноваженим представником.

При цьому згідно з пунктом 2.8 Порядку № 22-1 поновлення виплати пенсії, переведення з одного виду пенсії на інший здійснюються за документами, що є в пенсійній справі.

Отже, оскільки позивач звернувся до суду з позовом про поновлення виплати пенсії, право на яку відповідачем не заперечується, та нарахування якої продовжувалося після припинення її виплати, однак було піддано формальним обмеженням з підстав та у спосіб, які суперечать вимогам Конституції та законів України, згідно ч. 2 ст. 46 Закону № 1058-IV, виплата пенсії позивачу підлягає поновленню.

З огляду на вищевикладене, суд вказує на те, що у відповідача відсутні підстави призупиняти виплату пенсії позивачу.

Зважаючи на обставини справи, суд встановив, що порушення прав позивача відбулося внаслідок прийняття відповідачем рішення про відмову у поновленні виплати пенсії від 05.06.2019, яке є протиправними та таким, що підлягає скасуванню.

Щодо позовної вимоги про зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області поновити з 01.07.2016 нарахування та виплату пенсії за віком у розмірах відповідно до чинного законодавства відповідно до вимог чинного законодавства, то така вимога є похідною і підлягає задоволенню з метою належного способу захисту прав позивача.

Щодо вимоги про виплату індексації та компенсації втрати частини доходів, то така є передчасною, оскільки станом на день розгляду справи пенсія позивачці не була поновлена, не нараховувалася та не виплачувалася.

Таким чином, на підставі наявних у справі доказів, суд дійшов висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Судові витрати у сумі 768,40грн. відповідно до ст. 139 КАС України підлягають стягненню за рахунок бюджетних асигнувань відповідача.

Керуючись ст.ст. 242-246, 250, 257-262 КАС України, суд, -

в и р і ш и в :

адміністративний позов ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області (вул. Митрополита Андрея, 10, м. Львів, 79016, ) про визнання протиправною бездіяльність, скасування рішення, зобов`язання вчинити дії задовольнити повністю.

Визнати протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області щодо не поновлення пенсії ОСОБА_1 з 01.07.2016.

Визнати протиправним та скасувати Рішення відділу з питань призначення та перерахунків пенсій №10 управління застосування пенсійного законодавства головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області про відмову в поновленні виплати пенсії ОСОБА_1 , викладену в листі від 05.06.2019№2202/03.11-36.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області поновити ОСОБА_1 з 01.07.2016 виплату пенсії відповідно до норм Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань з Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області (вул. Митрополита Андрея, 10, м. Львів, 79016, ) на користь ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_1 )судові витрати в сумі 768(сімсот шістдесят вісім) грн.40 коп.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга подається до Восьмого апеляційного адміністративного суду із врахуванням п.п 15.5 п.5 розділу VII Перехідних положень КАС України протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Суддя Лунь З.І.