Справа № 2а-4036/10/0970
Суддя: Олендер І.Я.
Дата ухвалення: 2019-11-22 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

Іменем України

22 листопада 2019 року

Київ

справа №2а-4036/10/0970

адміністративне провадження №К/9901/5127/18

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

судді-доповідача - Олендера І.Я.,

суддів: Гончарової І.А., Ханової Р.Ф.,

розглянувши в порядку письмового провадження касаційну скаргу Державної фінансової інспекції в Івано-Франківській області на постанову Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 18.05.2011 (суддя Чуприна О.В.) та ухвалу Львівського апеляційного адміністративного суду від 05.03.2015 (судді: Нос С.П. (головуючий), Кухтей Р.В., Яворівський І.О.) у справі №2а-4036/10/0970 за позовом Дочірнього підприємства "Івано-Франківський облавтодор" Відкритого акціонерного товариства "Державна акціонерна компанія "Автомобільні дороги України" до Державної фінансової інспекції в Івано-Франківській області про визнання протиправною та скасування вимоги,

У С Т А Н О В И В:

ІСТОРІЯ СПРАВИ

Короткий зміст позовних вимог

1. Дочірнє підприємство "Івано-Франківський облавтодор" Відкритого акціонерного товариства "Державна акціонерна компанія "Автомобільні дороги України" (далі - позивач, Підприємство) звернувся до суду з позовом до Державної фінансової інспекції в Івано-Франківській області (далі - відповідач, контролюючий орган, КРУ в Івано-Франківській області), з урахуванням уточнень, про визнання протиправним та скасування вимоги від 30.09.2010 за №09-06-14/6255 про усунення виявлених ревізією порушень в частині відображення станом на 01.10.2010 у бухгалтерському обліку Підприємства кредиторської заборгованості перед замовниками в сумі 276 310,16 грн.

2. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідачем протиправно, в порушення вимог чинного законодавства та нормативно-правових актів у сфері ціноутворення у будівництві, за наслідками проведеної у липні-вересні 2010 року ревізії визначено ряд порушень фінансово-господарської діяльності окремих підрозділів дочірнього підприємства на загальну суму 276 310,16 грн. Зазначає, що висновки викладені в акті ревізії, на підставі якого складено оскаржувану вимогу про відображення у бухгалтерському обліку Підприємства кредиторської заборгованості перед замовниками на суму частини виявлених порушень, не відповідають фактичним обставинам.

Короткий зміст рішень судів першої та апеляційної інстанцій

3. Постановою Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 18.05.2011, залишеною без змін ухвалою Львівського апеляційного адміністративного суду від 05.03.2015, позов задоволено частково. Визнано протиправною та скасовано вимогу Контрольно-ревізійного управління в Івано-Франківської області від 30.09.2010 за № 09-06-14/6255 про усунення виявлених ревізією порушень в частині відображення Дочірнім підприємством "Івано-Франківський облавтодор" Відкритого акціонерного товариства "Державна акціонерна компанія "Автомобільні дороги України" станом на 01.10.2010 у бухгалтерському обліку кредиторської заборгованості перед замовниками в сумі 270 698,16 грн, в задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

4. Суд першої інстанції, з думкою якого погодився суд апеляційної інстанції, дійшов висновку, що під час ревізії у позивача були наявні усі документи, які підтверджують дані бухгалтерського обліку, а тому висновки відповідача про допущення Підприємством та його філіями порушень фінансово-господарської діяльності на загальну суму 270 698,16 грн є безпідставними, не обґрунтованими та такими, що не відповідають нормам чинного законодавства.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

5. Не погодившись із рішеннями судів першої та апеляційної інстанцій, контролюючий орган подав касаційну скаргу, де посилаючись на порушення судами норм матеріального та процесуального права, просить скасувати постанову Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 18.05.2011, ухвалу Львівського апеляційного адміністративного суду від 05.03.2015 скасувати в частині задоволених вимог та прийнято нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог Підприємства в повному обсязі.

6. Касаційний розгляд справи проведено в порядку письмового провадження, відповідно до статті 345 Кодексу адміністративного судочинства України.

СТИСЛИЙ ВИКЛАД ОБСТАВИН СПРАВИ, ВСТАНОВЛЕНИХ СУДАМИ ПЕРШОЇ ТА АПЕЛЯЦІЙНОЇ ІНСТАНЦІЙ

7. Судами попередніх інстанцій встановлено, що Дочірнє підприємство "Івано-Франківський облавтодор" Відкритого акціонерного товариства "Державна акціонерна компанія "Автомобільні дороги України" є юридичною особою, має філії, які являються відокремленим підрозділами Підприємства та не мають статусу юридичних осіб.

З 26.07.2010 по 03.09.2010 КРУ в Івано-Франківській області за участю районних відділів проведено ревізію фінансово-господарської діяльності позивача за період з 01.10.2008 по 01.07.2010, за наслідками якої складено акт ревізії № 06-12/15-15 від 10.09.2010, в якому відповідачем зроблено висновок про порушення Підприємством та його 21-єю філією вимог ''Правил визначення вартості будівництва ДБН Д.1.1-1-2000'' інших нормативно-правових актів у сфері ціноутворення у будівництві, в результаті чого встановлено завищення вартості виконаних ремонтно-будівельних робіт на загальну суму 668 723,41 грн.

Фахівці контролюючого органу дійшли висновку про порушення позивачем вимог законодавства, виходячи із первинних документів, наявних у суб`єктів перевірок, фактичних обставин конкретної фінансово-господарської операції. Фінансова діяльності позивача не відповідає вимогам чинних нормативно-правових актів у сфері ціноутворення у будівництві, наявність яких безпосередньо викладено у довідках і зведеному акті ревізії.

30.09.2010 за наслідками ревізії відповідачем винесено вимогу № 09-06-14/6255, абзацом другим пункту 2 якої позивача зобов`язано відобразити станом на 01.10.2010 в бухгалтерському обліку Підприємства кредиторську заборгованість перед замовниками в сумі 668 723,41 грн.

Позивачем оскаржується частина порушень і висновків, виявлених по філіях ''Надвірнянський райавтодор'', ''Галицький райавтодор'', ''Долинський райавтодор'', ''Косівський райавтодор'', ''Коломийський райавтодор'', ''Рожнятівський райавтодор'', ''Долинська дорожньо-експлуатаційна дільниця'', ''Богородчанська дорожньо-експлуатаційна дільниця'', а також щодо договірних відносин із закритим акціонерним товариством ''Трансмомт'', на загальну суму 276 310,16 грн.

ДОВОДИ УЧАСНИКІВ СПРАВИ

8. У доводах касаційної скарги контролюючий орган вказує на порушення судами норм матеріального та процесуального права, оскільки ними не взято до уваги правову позицію Верховного суду України висловленій у постановах від 15.04.2014 № 21-40а14, від 13.05.2014 №21-89а14, від 20.05.2014 № 21-93а14, зокрема, що збитки стягуються у судовому порядку за позовом органу державного фінансового контролю, і правильність їх обчислення перевіряє суд, який розглядає цей позов, а не позов підконтрольної установи про визнання вимоги протиправною.

9. Позивачем відзиву (заперечення) на касаційну скаргу надано не було.

ДЖЕРЕЛА ПРАВА Й АКТИ ЇХ ЗАСТОСУВАННЯ

10. Закон України «Про державну контрольно - ревізійну службу в Україні» (у редакції на час виникнення спірних правовідносин):

10.1. Пункти 7, 10, 13 статті 10.

Права державної контрольно-ревізійної служби:

- пред`являти керівникам та іншим службовим особам підконтрольних установ, що ревізуються, вимоги щодо усунення виявлених порушень законодавства з питань збереження і використання державної власності та фінансів, вилучати в судовому порядку до бюджету виявлені ревізіями приховані і занижені валютні та інші платежі, ставити перед відповідними органами питання про припинення бюджетного фінансування і кредитування, якщо отримані підприємствами, установами та організаціями кошти і позички використовуються з порушенням чинного законодавства;

- звертатися до суду в інтересах держави, якщо підконтрольною установою не забезпечено виконання вимог щодо усунення виявлених ревізією порушень законодавства з питань збереження і використання активів.

10.2. Частина друга статті 15.

Законні вимоги службових осіб органу державного фінансового контролю є обов`язковими для виконання службовими особами об`єктів, що контролюються.

11. Положення про Головне контрольно-ревізійне управління України, затверджене Указом Президента України від 28.11.2000 № 1265/2000 (у редакції на час виникнення спірних правовідносин):

11.1. Пункт 4.

ГоловКРУ України відповідно до покладених на нього завдань вживає в установленому порядку заходів до усунення виявлених під час ревізій та перевірок порушень законодавства, здійснює контроль за усуненням недоліків і порушень, виявлених ревізіями та перевірками, і в разі потреби вживає додаткових заходів до їх усунення.

11.2. Пункт 6.

ГоловКРУ України має право пред`являти у межах своєї компетенції керівникам та іншим посадовим особам об`єктів, які ревізуються або перевіряються, обов`язкові до виконання вимоги щодо усунення виявлених порушень.

12. Положення про Контрольно-ревізійні управління в Автономній Республіці Крим, областях, містах Києві і Севастополі, затвердженого наказом Головного контрольно-ревізійного управління України від 9 січня 2001 року № 111 (зареєстровано в Міністерстві юстиції України 18 січня 2001 року за № 37/5228; чинного на час виникнення спірних відносин):

12.1. Підпункт 3.1.12 пункту 3.1.

Управління, відповідно до покладених на нього завдань, а також через підпорядковані йому контрольно-ревізійні підрозділи, має право, зокрема, звертатись до суду в інтересах держави, якщо підконтрольною установою не забезпечено виконання вимог щодо усунення виявлених ревізією порушень законодавства з питань збереження і використання активів.

ПОЗИЦІЯ ВЕРХОВНОГО СУДУ

13. Державній контрольно-ревізійній службі надано можливість здійснювати контроль за використанням коштів державного і місцевого бюджетів та у разі виявлених порушень законодавства пред`являти обов`язкові до виконання вимоги щодо усунення таких порушень.

14. Вимога Державної контрольно-ревізійної служби спрямована на корегування роботи підконтрольної організації та приведення її у відповідність із вимогами законодавства і у цій частині вона є обов`язковою до виконання.

15. Що стосується відшкодування виявлених збитків, завданих державі чи об`єкту контролю, то про їх наявність може бути зазначено у вимозі, але вони не можуть бути примусово стягнуті шляхом вимоги. Такі збитки відшкодовуються у добровільному порядку або шляхом звернення до суду з відповідним позовом.

16. Звернення контролюючого органу до суду в інтересах держави можливе лише у випадку незабезпечення підконтрольними установами вимог щодо усунення порушень законодавства з питань збереження і використання активів, виявлених під час здійснення державного фінансового контролю.

Збитки стягуються у судовому порядку за позовом Державної контрольно-ревізійної служби, правильність їх обчислення перевіряє суд, який розглядає цей позов, а не позов підконтрольної установи про визнання вимоги протиправною.

Оцінка доводів учасників справи і висновків судів першої та апеляційної інстанції

17. Суд касаційної інстанції переглядає судові рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права (частина перша ст. 341 Кодексу адміністративного судочинства України).

18. Фактично суди першої та апеляційної інстанцій при розгляді цієї справи надали оцінку господарським правовідносинам позивача, по яких на думку контрольно - ревізійного управління, позивачем було допущено фінансові порушення, досліджено первинні та бухгалтерські документи по кожній господарській операції, та встановили, що первинні документи є належно оформленими та в повній мірі підтверджують дані бухгалтерського обліку Підприємства, що і стало підставою для задоволення позовних вимог Підприємства в частині.

Проте відповідно до позиції, що висловлена Верховним Судом України, зокрема у справах №21-40а14, №21-89а14, № 21-93а14, на які посилається скаржник, то такою визначено, що збитки відшкодовуються у судовому порядку за позовом органу державного фінансового контролю, правильність обчислення їх розміру перевіряє саме суд, який розглядає позов про відшкодування збитків, а не суд, що розглядає позов підконтрольної установи про визнання вимоги протиправною.

Колегія суддів зазначає, що з позовних вимог вбачається, що такі стосуються вимоги, яка безпосередньо вказує на виявлені збитки та їх розмір. Проте суди попередніх інстанцій вказаної вище правової позиції Верховного суду України під час вирішення справи до уваги не взяли, оцінки обставин справи з урахуванням зазначеної правової позиції, судами надано не було.

Суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази (частина друга статті 341 Кодексу адміністративного судочинства України).

19. З урахування вищезазначеного, колегія суддів вважає, що судами першої та апеляційної інстанції порушено норми матеріального та процесуального права, що є підставою для скасування судових рішень першої та апеляційної інстанцій та направлення справи на новий розгляд до суду першої інстанції.

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

20. За змістом частини четвертої ст. 9 Кодексу адміністративного судочинства України суд повинен: визначити характер спірних правовідносин та зміст правової вимоги, а також факти, що підлягають встановленню і лежать в основі позовних вимог та заперечень; з`ясувати, які є докази на підтвердження зазначених фактів, і вжити заходів для виявлення та витребування доказів.

21. Згідно ст. 242 Кодексу адміністративного судочинства України судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим, тобто таким, що ухвалене відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

22. Відповідно до п. 2 частини першої ст. 349 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції за наслідками розгляду касаційної скарги має право скасувати судові рішення судів першої та (або) апеляційної інстанцій повністю або частково і передати справу повністю або частково на новий розгляд, зокрема за встановленою підсудністю або для продовження розгляду.

23. Колегія суддів дійшла висновку про те, що судами першої та апеляційної інстанцій ухвалено рішення, які не відповідають вимогам щодо законності і обґрунтованості, а тому такі рішення підлягають скасуванню, а справа відповідно до правил ст. 353 Кодексу адміністративного судочинства України - направленню на новий розгляд до суду першої інстанції.

Керуючись статтями 341, 345, 349, 353, 355, 356, 359, пунктом 4 частини першої Розділу VII Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України, Суд,

П О С Т А Н О В И В:

Касаційну скаргу Державної фінансової інспекції в Чернігівській області задовольнити частково.

Постанову Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 18.05.2011 та ухвалу Львівського апеляційного адміністративного суду від 05.03.2015 у справі №2а-4036/10/0970 скасувати, а справу направити на новий розгляд до суду першої інстанції.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

...........................

...........................

...........................

І.Я.Олендер

І.А. Гончарова

Р.Ф. Ханова ,

Судді Верховного Суду