Справа № 440/1487/19
Суддя: Сіренко О.І.
Дата ухвалення: 2019-11-20 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 листопада 2019 р.Справа № 440/1487/19
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді: Сіренко О.І.,

Суддів: Калиновського В.А. , Кононенко З.О. ,

за участю секретаря судового засідання Ковальчук А.С

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Головного управління Національної поліції в Полтавській області на рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 14.08.2019 року, головуючий суддя І інстанції: І.С. Шевяков, вул. Пушкарівська, 9/26, м. Полтава, 36039, повний текст складено 19.08.19 року по справі № 440/1487/19

за позовом ОСОБА_1

до Головного управління Національної поліції в Полтавській області , Державної казначейської служби України, Головного управління Державної казначейської служби України в Полтавській області

про визнання протиправним та скасування висновку, зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

Позивач, ОСОБА_1 , звернувся до Полтавського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Головного Управління Національної поліції в Полтавській області, в якому просить суд:

- визнати протиправним та скасувати висновок повторного службового розслідування за фактом отримання поранень працівником ГУНП в Полтавській області в зоні проведення АТО БПСПОП "Полтава" ГУНП в Полтавській області від 25.04.2018 року, за висновком якого нещасний випадок трапився в період проходження служби і не пов`язаний з виконанням службових обов`язків;

- зобов`язати БПСПОП "Полтава" ГУНП в Полтавській області провести повторне розслідування за фактом нещасного випадку, що стався 14.04.2016, внаслідок якого отримані поранення капрала поліції ОСОБА_1 та при проведенні розслідування врахувати наказ № 5 від 10.01.2014 і висновки службового розслідування за фактом отримання травми ОСОБА_1 від 11.06.2014, прийняти відповідне рішення про визнання нещасним випадком, що трапився при виконанні службових обов`язків капралом поліції ОСОБА_1 , якщо він стався в період проходження служби під час відрядження до зони проведення антитерористичної операції при виконання своїх службових обов`язків по захисту громадян, держави і суспільства від терористичних загроз у районі проведення довготривалої антитерористичної операції;

- зобов`язати ГУ НП в Полтавській області подати до суду звіт про виконання судового рішення;

- стягнути з Держави України на користь позивача 150 00 грн відшкодування моральної шкоди;

- стягнути витрати на правничу допомогу на користь позивача.

14 серпня 2019 року рішенням Полтавського окружного адміністративного суду адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Полтавській області, Державної казначейської служби України, Головного управління Державної казначейської служби в Полтавській області про скасування висновку, зобов`язання вчинити дії, стягнення коштів - задоволено частково.

Визнано протиправною бездіяльність Головного управління Національної поліції в Полтавської області, що виразилася у непроведенні розслідування нещасного випадку, який стався 14.04.2016 року з капралом поліції ОСОБА_1.

Зобов`язано Головне управління Національної поліції в Полтавській області провести розслідування нещасного випадку, який стався 14.04.2016 року з капралом поліції ОСОБА_1 - з урахуванням висновків суду, викладених у цьому рішенні та скласти акти розслідування за формою, передбаченою законодавством, визнавши даний нещасний випадок таким, що пов"язаний із виконанням службових обов`язків.

У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Зобов`язано Головне управління Національної поліції в Полтавській області надати до суду звіт про виконання цього судового рішення у порядку, передбаченому статтею 382 Кодексу адміністративного судочинства України, протягом місяця з дня набрання цим рішенням законної сили.

Стягнуто на користь ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Національної поліції в Полтавській області витрати на правову допомогу у сумі 7 500,00 грн.

Відповідач, не погодившись із рішенням суду першої інстанції в частині задоволених позовних вимог, подав апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду першої інстанції скасувати, прийняти нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги вказав на порушенням судом першої інстанції в частині задоволених позовних вимог норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи. Зазначив, що при проведенні службового розслідування ГУ НП в Полтавській області діяло виключно у межах повноважень та у спосіб, що встановлені чинним законодавством, не допускаючи при цьому жодних порушень прав та свобод ОСОБА_1 . Отже, з викладених підстав, вважає позовні вимоги необґрунтованими та такими, що задоволенню не підлягають.

В судовому засіданні суду апеляційної інстанції представник позивача, наполягаючи на законності та обґрунтованості рішення суду першої інстанції, просив залишити апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржуване рішення без змін.

Представник відповідача, наполягаючи на порушенні судом першої інстанції, при прийнятті рішення, норм матеріального та процесуального права, просив скасувати оскаржуване рішення та прийняти постанову, якою в задоволенні позову відмовити, з обставин і обґрунтувань, викладених в апеляційній скарзі.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представників сторін, перевіривши рішення суду та доводи апеляційної скарги, дослідивши письмові докази, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що відповідно до посвідчення серії НОМЕР_1 від 11.09.2015 ОСОБА_1 є учасником бойових дій.

З матеріалів справи вбачається, що сержант поліції ОСОБА_1 проходив службу на посаді поліцейського БПСПОП "Полтава" ГУНП в Полтавській області.

Наказом ГУНП в Полтавській області від 29.02.2016 № 40 о/с дск "Про відрядження працівників ГУ Національної поліції в Полтавській області для участі в проведенні антитерористичної операції та повернення з відрядження" для виконання завдань, визначених Законом України "Про боротьбу з тероризмом", та забезпечення публічної безпеки і порядку в районі проведення антитерорирстичної операції на територіях Донецької та Луганської областей, на виконання вимог службової телеграми НП України від 10.02.2016 № 1127, відряджено з 02 березня до особливого розпорядження до смт. Новоайдар та смт.Біловодськ Луганської області з табельною вогнепальною зброєю працівників БПСПОП "Полтава" ГУНП в Полтавській області, зокрема ОСОБА_1

14.04.2016 року, перебуваючи у службовому відрядженні у зоні проведення АТО, позивач отримав тілесні ушкодження від розриву невідомого вибухового пристрою.

Даний факт сторонами не оспорювався.

Наказом командира майора поліції БПСПОП "Полтава" ГУНП в Полтавській області від 16.05.2016 № 27 створено комісію для розслідування нещасного випадку, який стався 14.05.2016.

За наслідками службового розслідування за фактом отримання поранень працівником ГУНП в Полтавській області в зоні проведення АТО складено висновок службового розслідування, у якому зазначено, що тілесні ушкодження у вигляді МВТ, проникаючого осколкового рогівкового поранення лівого ока з випадінням радужної оболонки та склоподібного тіла, сліпих осколкових поранень м`яких тканин грудної клітки ліворуч, лівої нижньої кінцівки поліцейський БПСПОП "Полтава" ГУНП в Полтавській області сержант поліції ОСОБА_1 відповідно до п.3.11 наказу МВС України від 27.12.2002 № 1346 отримав у період проходження служби і не пов"язані з виконанням службових обов`язків.

За наслідком службового розслідування нещасного випадку, 24.05.2016 складено акт розслідування нещасного випадку, що стався 14.05.2016 близько 19 години 00 хвилин форми Н-5*, за висновком якого нещасний випадок стався в період проходження служби і не пов`язаний з виконанням службових обов`язків.

24.05.2016 року командиром БПСПОП "Полтава" ГУНП в Полтавській області затверджено акт № 18 про нещасний випадок невиробничого характеру форми НТ*.

Не погоджуючись із зазначеними актами, позивач оскаржив їх до суду.

Постановою Полтавського окружного адміністративного суду від 11.05.2017 по справі № 816/2036/16, залишеною без змін, ухвалою Харківського апеляційного адміністративного суду від 13.07.2017, встановлено наступне.

Судами констатовано, що позивач, перебуваючи у службовому відрядженні, під час здійснення самопідготовки на полігоні отримав МВТ, проникаюче осколкове рогівкове поранення лівого ока з випаданням райдужної оболонки та склоподібного тіла.

У зв`язку з викладеним, суди дійшли висновку, що позивач виконував службові обов`язки, пов`язані з безпосередньою участю в охороні громадського порядку та боротьбі із злочинністю, шляхом запобігання, виявлення та припинення злочинів, вчинених з терористичною метою, розслідування яких віднесене законодавством України до компетенції Національної поліції в зоні проведення антитерорирстичної операції.

Судами було зазначено, що ГУ НП в Полтавській області не в повній мірі з`ясовано обставини і причини, що призвели до нещасного випадку, який стався з ОСОБА_1 .

З огляду на викладене, суд оскаржувані акти ГУ НП в Полтавській області (акт №18 від 11.08.2016 про нещасний випадок невиробничого характеру форми НТ* та акт розслідування нещасного випадку, що стався близько 19 години 00 хвилин 14.05.2016, форми Н-5*) визнав протиправними та такими, що підлягають скасуванню, зобов`язав БПСПОП "Полтава" ГУНП в Полтавській області провести повторне розслідування за фактом нещасного випадку, що стався 14.04.2016, внаслідок якого отримані поранення сержанта поліції ОСОБА_1 .

В подальшому, відповідно до постанови про відкриття виконавчого провадження №55151633 від 15.11.2017 за заявою ОСОБА_1 та на підставі виконавчого листа №816/2036/17, виданого Полтавським окружним адміністративним судом, було відкрито виконавче провадження щодо зобов`язання БПСОП "Полтава" ГУ НП в Полтавській області провести повторне розслідування за фактом нещасного випадку, який стався 14.04.2016, внаслідок якого отримав поранення сержант поліції ОСОБА_1

Виконавче провадження №55151633 закінчено на підставі постанови старшого державного виконавця ВПВР УДВС ГТУЮ Запорожець Т.Ю. від 21.08.2018 у зв`язку із повним виконанням вказаного вище рішення суду.

Так, на підставі наказу №27/2 від 05.04.2018 командира БПСПОП "Полтава" ГУ НП в Полтавській області створено комісію для повторного розслідування нещасного випадку із працівником ОСОБА_1 .

Відповідно до висновку повторного службового розслідування за фактом отримання поранень працівником ГУ НП в Полтавській області в зоні АТО, який складено 24.04.2018 та затверджено командиром БПСПОП "Полтава" ГУ НП в Полтавській області 25.04.2019, тілесні ушкодження, отримані 14.04.2019 сержантом поліції ОСОБА_1 , сталися у період перебування у службовому відрядженні в Луганській області у смт Новоайдар у вільний від несення служби час, внаслідок власної необережності під час проведення тактичних занять без відома старшого ротації. Без складання необхідної службової документації. Відповідно поранення, отримані позивачем, не підлягають під класифікацію поранення особи, яка брала участь у боротьбі з тероризмом, відповідно до ч. 4 ст. 21 Закону України "Про боротьбу з тероризмом".

Факт виконання наказу безпосереднього командира на проведення тактичних навчань на значній відстані від місця дислокації не має юридичного підґрунтя, оскільки останній делегований правами командира лише в межах розташування блок-посту, а всі пересування за межами блок-посту, погоджуються виключно з керівництвом ротації.

Редакцію пункту 2 резолютивної часини висновку службового розслідування ГУ НП в Полтавській області від 06.05.2016 залишено без змін, так як під час повторного службового розслідування додаткових об`єктивних обставин щодо отримання тілесних ушкоджень ОСОБА_1 не встановлено.

Не погоджуючись зі вказаним висновком, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог в частині визнання протиправним та скасування висновку повторного службового розслідування за фактом отримання поранень працівником ГУНП в Полтавській області в зоні проведення АТО БПСПОП "Полтава" ГУНП в Полтавській області від 25.04.2018 року, за висновком якого нещасний випадок трапився в період проходження служби і не пов`язаний з виконанням службових обов`язків, суд першої інстанції виходив з того, що висновок службового розслідування є службовим документом, який підтверджує факт проведення розслідування та фіксує результати такого розслідування, тому його не можна вважати рішенням суб`єкта владних повноважень в розумінні Кодексу адміністративного судочинства України. Також, суд першої інстанції дійшов висновку, вимога позивача про пряме зобов`язання БПСПОП "Полтава" ГУНП в Полтавській області прийняти відповідне рішення про визнання нещасним випадком, що трапився при виконанні службових обов`язків капралом поліції ОСОБА_1 , якщо він стався в період проходження служби під час відрядження до зони проведення антитерористичної операції при виконанні своїх службових обов`язків, не підлягає задоволенню з огляду на її передчасність. Крім зазначеного, суд першої інстанції дійшов висновку про відсутність підстав для відшкодування відповідачами моральної шкоди ОСОБА_1 . В цій частині відмовлених позовних вимог рішення суду першої інстанції не оскаржується.

Відповідно до ч.1 ст.308 КАС України суд апеляційної інстанції перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, отже, перегляду підлягає рішення суду першої інстанції в частині задоволення позовних вимог.

Приймаючи рішення про задоволення позовних вимог в частині визнання протиправною бездіяльності ГУ Національної поліції в Полтавської області, що виразилася у непроведенні розслідування нещасного випадку, який стався 14.04.2016 року з позивачем, зобов`язання ГУ Національної поліції в Полтавській області провести розслідування нещасного випадку, який стався 14.04.2016 року з капралом поліції ОСОБА_1 з урахуванням висновків суду, викладених у цьому рішенні та скласти акти розслідування за формою, передбаченою законодавством, визнавши даний нещасний випадок таким, що пов"язаний із виконанням службових обов`язків, суд першої інстанції виходив з того, що відповідачем допущено в даному випадку протиправну бездіяльність, що полягала у непроведенні належного розслідування нещасного випадку, який стався з ОСОБА_1 , та в ігноруванні висновків постанови Полтавського окружного адміністративного суду від 11.05.2017 у справі №816/2036/16. Також, суд першої інстанції дійшов висновку про наявність правових підстав для задоволення заяви позивача про встановлення судового контролю за виконанням рішення суду та необхідності стягнути на користь ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань ГУ Національної поліції в Полтавській області підтверджені відповідними документами витрати на правову допомогу у сумі 7 500,00 грн.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції в частині задоволених позовних вимог, з огляду на наступне.

Порядок розслідування та обліку нещасних випадків, професійних захворювань та аварій, що сталися в органах і підрозділах системи МВС України, затверджений наказом Міністерства внутрішніх справ України від 27.12.2002 №1346 (надалі - Порядок). Цей Порядок розроблено з метою врегулювання питань, пов`язаних з розслідуванням та веденням обліку нещасних випадків, професійних захворювань та аварій, що сталися в органах і підрозділах внутрішніх справ України.

Відповідно до пункту 2.1 Порядку, розслідуванню підлягають раптові погіршення стану здоров`я, поранення, травми, у тому числі отримані внаслідок тілесних ушкоджень, заподіяних іншою особою, гострі професійні захворювання і гострі професійні та інші отруєння, теплові удари, опіки, обмороження, утоплення, ураження електричним струмом, блискавкою та іонізуючим випромінюванням, інші ушкодження, отримані внаслідок аварій, пожеж, стихійного лиха (землетруси, зсуви, повені, урагани та інші надзвичайні події), контакту з тваринами, комахами та іншими представниками фауни і флори, що призвели до втрати працівником працездатності на один робочий день чи більше або до необхідності переведення потерпілого на іншу (легшу) роботу терміном не менш як на один робочий день, а також випадки смерті в підрозділі (далі - нещасні випадки).

Згідно з пунктом 2.2 Порядку, за результатами розслідування складаються акти за формою Н-1* (додаток 1) і беруться на облік нещасні випадки (у тому числі поранення), які сталися з працівниками в період проходження служби при виконанні службових обов`язків.

Якщо за висновками роботи комісії з розслідування прийнято рішення, що про нещасний випадок не повинен складатися акт за формою Н-1*, тобто нещасний випадок не пов`язаний з виконанням службових обов`язків, про такий нещасний випадок складається акт за формою НТ* (пункт 2.4 Порядку).

Відповідно до пункту 3.8 Порядку, комісія з розслідування нещасного випадку (у тому числі поранення) зобов`язана протягом трьох діб після утворення комісії: обстежити місце події, опитати свідків і осіб, причетних до неї, і одержати пояснення потерпілого, якщо це можливо; визначити відповідність умов служби (праці, навчання) вимогам нормативно-правових актів про охорону праці; з`ясувати обставини і причини, що призвели до нещасного випадку (у тому числі поранення), визначити осіб, які припустилися порушення нормативно-правових актів, а також розробити заходи щодо запобігання подібним випадкам; визначити, чи трапився нещасний випадок (у тому числі поранення) у період проходження служби при виконанні службових обов`язків (не пов`язаний з виконанням службових обов`язків) або в період проходження служби при виконанні службових обов`язків, пов`язаних з безпосередньою участю потерпілого в охороні громадського порядку, громадської безпеки або в боротьбі зі злочинністю; скласти акт розслідування нещасного випадку (у тому числі поранення) за формою Н-5* (додаток 4) у трьох примірниках, а також акт за формою Н-1* (НТ*) у п`яти примірниках і передати їх на затвердження керівнику підрозділу, який призначив комісію.

Згідно з пунктом 3.9 Порядку, комісія з розслідування визнає, що "нещасний випадок трапився при виконанні службових обов`язків", якщо він стався в період проходження служби під час: припинення або запобігання злочинам або правопорушенням; вчинення дій із забезпечення особистої безпеки громадян, захисту їх прав і свобод; охорони і забезпечення громадського порядку; несення постової чи патрульної служби; виявлення і розкриття злочинів, розшуку осіб, що їх учинили; забезпечення безпеки дорожнього руху; участі в ліквідації наслідків аварії, пожежі, катастрофи, стихійного лиха та інших надзвичайних подій; виконання потерпілим трудових (посадових, функціональних) обов`язків за режимом роботи підрозділу, у тому числі у відрядженні; перебування на робочому місці, на території підрозділу або в іншому місці роботи чи служби (далі - робота) з моменту прибуття потерпілого в підрозділ до його відбуття, що фіксується відповідно до правил внутрішнього розпорядку підрозділу, у тому числі протягом робочого та надурочного часу, або, за дорученням керівника, у неробочий час; підготовки до роботи та приведення в порядок після закінчення роботи знарядь праці, засобів захисту, одягу, а також здійснення заходів щодо особистої гігієни, пересування по території підприємства перед початком роботи і після її закінчення; проїзду на роботу чи з роботи на транспортному засобі, що належить підрозділу, або іншому транспортному засобі відповідно до укладеного договору; проведення навчання, тренувань, обов`язкових фізичних занять у встановлений час, участі в спортивних змаганнях, професійних та кваліфікаційних конкурсах; використання власного транспорту в інтересах підрозділу з дозволу або за письмовим дорученням керівника підрозділу; провадження дій в інтересах підрозділу, у якому проходить службу (працює) потерпілий; прямування працівника до об`єкта (між об`єктами) обслуговування за затвердженими маршрутами; прямування потерпілого до місця чи з місця відрядження згідно з установленим завданням про відрядження.

На підставі п. 3.12. Порядку № 1346 до першого примірника акта розслідування нещасного випадку (у тому числі поранення) за формою Н-5* долучаються: акт за формою Н-1* (НТ*), пояснення свідків, потерпілого, витяги з нормативних документів, схеми, фотографії та інші документи, що характеризують місце події (робоче місце), стан технічних засобів (транспорту, устаткування, апаратури тощо), діагноз травми, медичний висновок щодо втрати здоров`я потерпілим у результаті нещасного випадку (у тому числі поранення), а в разі необхідності - також висновок щодо наявності в його організмі алкоголю, отруйних чи наркотичних речовин.

Згідно з п. 3.14. Порядку № 1346 керівник підрозділу повинен розглянути і затвердити акти за формою Н-1* (НТ*) протягом доби після закінчення розслідування, а щодо випадків, які сталися за межами підрозділу, - протягом доби після одержання необхідних матеріалів.

Відповідно до пункту 3.11 Порядку, комісія з розслідування визнає, що "нещасний випадок трапився в період проходження служби і не пов`язаний з виконанням службових обов`язків", якщо нещасний випадок (у тому числі поранення) стався:

- за обставин, які не підпадають під дію пунктів 3.9, 3.10 цього розділу і не пов`язані з виконанням службових обов`язків;

- унаслідок дій, учинених у стані алкогольного, наркотичного чи токсичного сп`яніння, а також унаслідок дії алкоголю, наркотичних або інших отруйних речовин (асфіксія, інсульт, зупинка серця тощо) за наявності медичного висновку, якщо це не викликано застосуванням цих речовин із службовою метою або порушення вимог безпеки щодо їх зберігання і транспортування або якщо потерпілий, який перебував у стані алкогольного чи наркотичного сп`яніння, був відсторонений від служби (роботи) згідно з установленим порядком;

- під час скоєння злочинів або інших правопорушень, якщо ці дії підтверджені рішенням суду;

- у разі природної смерті або самогубства, за винятком випадків, зазначених у пункті 3.10 цього розділу, що підтверджено висновками судово-медичної експертизи та органів досудового розслідування;

- унаслідок порушення потерпілим службової (трудової) дисципліни.

Відповідно до частини другої статті 5 Закону України "Про боротьбу з тероризмом" від 20.03.2003 № 638-IV, Міністерство внутрішніх справ України спільно з Національною поліцією організовує боротьбу з тероризмом шляхом запобігання, виявлення та припинення злочинів, вчинених з терористичною метою, розслідування яких віднесене законодавством України до компетенції Національної поліції; надає Антитерористичному центру при Службі безпеки України необхідні сили і засоби; забезпечує їх ефективне використання під час проведення антитерористичних операцій.

Як встановлено судом першої інстанції та підтверджено матеріалами справи, 25.04.2018 року за наслідками повторного службового розслідування нещасного випадку складено висновок повторного службового розслідування.

Незважаючи на висновки суду, викладені в постанові від 11.05.2017 у справі №816/2036/16, комісією ГУНП в Полтавській області не було надано оцінку приписам пункту 3.9, який прямо передбачає, як на підставу визнання "нещасного випадку, який трапився при виконанні службових обов`язків", ту обставину, що він трапився в період проходження служби під час проведення навчання, тренувань, обов`язкових фізичних занять у встановлений час.

Пунктом 2 Порядку та умов виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті) або інвалідності працівника міліції, податкової міліції, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №707 від 12.05.2007 року, визначено виключний перелік службових обов`язків, які пов`язані з безпосередньою участю в охороні громадського порядку та боротьбі із злочинністю.

Так, виконанням службових обов`язків, пов`язаних з безпосередньою участю в охороні громадського порядку та боротьбі із злочинністю, є: несення постової чи патрульної служби; вчинення дій із забезпечення особистої безпеки громадян, захисту їх прав і свобод, законних інтересів; припинення або запобігання злочинам та правопорушенням; охорона і забезпечення громадського порядку; виявлення кримінальних правопорушень і участь у їх розкритті та розшуку осіб, які їх вчинили; забезпечення безпеки дорожнього руху; участь у ліквідації наслідків аварії, пожежі, катастрофи, стихійного лиха та інших надзвичайних подій.

Відповідно до частини другої статті 5 Закону України "Про боротьбу з тероризмом" від 20.03.2003 № 638-IV, Міністерство внутрішніх справ України спільно з Національною поліцією організовує боротьбу з тероризмом шляхом запобігання, виявлення та припинення злочинів, вчинених з терористичною метою, розслідування яких віднесене законодавством України до компетенції Національної поліції; надає Антитерористичному центру при Службі безпеки України необхідні сили і засоби; забезпечує їх ефективне використання під час проведення антитерористичних операцій.

За висновком суду, викладеному у постанові від 11.05.2017 у справі №816/2036/16, яка набрала законної сили, обставини поранення ОСОБА_1 є такими, що підлягають визнанню того, що "нещасний випадок трапився при виконанні службових обов`язків", як це передбачено пунктом 3.9 Порядку.

Частиною 4 статті 78 КАС України визначено, що обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Відповідно до ч.2 ст.14 КАС України судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України.

З огляду встановлені обставини та висновки, викладені у постанові Полтавського окружного адміністративного суду від 11.05.2017 у справі №816/2036/16, що набрала законної сили, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про те, що позивач виконував службові обов`язки, пов`язані з безпосередньою участю в охороні громадського порядку та боротьбі із злочинністю, шляхом запобігання, виявлення та припинення злочинів, вчинених з терористичною метою, розслідування яких віднесене законодавством України до компетенції Національної поліції в зоні проведення антитерористичної операції.

Крім зазначеного, матеріалами справи підтверджено, що наказ про створення комісії щодо повторного розслідування нещасного випадку із працівником БПСПОП "Полтава" ГУНП від 05.04.2018 №27/12 винесений відповідно до вимог п. 2.6. Інструкції про порядок проведення службових розслідувань в органах внутрішніх справ України, затвердженої наказом МВС України від 12.03.2012 № 230.

Тобто, повторний висновок службового розслідування складений на підставі та у порядку, передбаченому зазначеною Інструкцією, однак вказана Інструкція визначає порядок проведення службового розслідування стосовно особи (осіб) рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ у разі надходження до органів та підрозділів внутрішніх справ України, навчальних закладів та науково-дослідних установ системи Міністерства внутрішніх справ України відомостей про вчинення нею (ними) дій, які порушують права і свободи громадян, службову дисципліну, оформлення результатів службового розслідування та прийняття за ними рішення, а також компетенцію структурних підрозділів та посадових осіб органів внутрішніх справ України (далі - ОВС) при його проведенні.

Таким чином, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що ГУ НП в Полтавській області, призначаючи повторне розслідування нещасного випадку та здійснюючи його проведення застосувало неналежний нормативно-правовий акт, оскільки службове розслідування в даному випадку має проводиться виключно і тільки у порядку, передбаченому наказом №1346 від 27.12.2002 "Про затвердження Порядку розслідування та обліку нещасних випадків, професійних захворювань та аварій, що сталися в органах і підрозділах системи МВС України".

Згідно з частиною 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

З огляду на встановлені у справі фактичні обставини та досліджені докази, колегія суддів вважає, що ГУ НП в Полтавській області, в даному випадку, в порушення вимог Конституції, законів України та ч.3 ст.2 КАС України, допущено протиправну бездіяльність, що полягала у непроведенні належного розслідування нещасного випадку, який стався 14.04.2016 з ОСОБА_1 , згідно з чинним законодавством, та в ігноруванні висновків Полтавського окружного адміністративного суду, що викладені в постанові від 11.05.2017 у справі №816/2036/16.

Відповідно до ч. 2 ст. 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідачем не надано належних доказів на обґрунтування правомірності своєї бездіяльності у спірних правовідносинах.

Таким чином, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про необхідність визнати протиправною бездіяльність Головного управління Національної поліції в Полтавської області, що виразилася у непроведенні розслідування нещасного випадку, який стався 14.04.2016 року з капралом поліції ОСОБА_1.

Відповідно до ст.22 Конституції України права і свободи людини і громадянина, закріплені цією Конституцією, не є вичерпними. Конституційні права і свободи гарантуються і не можуть бути скасовані.

Згідно з ч.1ст.2 Кодексу адміністративного судочинства України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Конституційний Суд України в своєму рішенні від 30 січня 2003 року № 3-рп/2003 зазначив, що правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах. Загальною декларацією прав людини 1948 року передбачено, що кожна людина має право на ефективне поновлення в правах компетентними національними судами у випадках порушення її основних прав, наданих їй конституцією або законом (стаття 8). Право на ефективний засіб захисту закріплено також у Міжнародному пакті про громадянські та політичні права (стаття 2) і в Конвенції про захист прав людини та основних свобод (стаття 13).

Частиною другою статті 6 КАС України передбачено, що суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Закон України «Про судоустрій і статус суддів» встановлює, що правосуддя в Україні здійснюється на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів та спрямоване на забезпечення права кожного на справедливий суд.

Відповідно до статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.

Так, статтею 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (право на ефективний засіб юридичного захисту) передбачено, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

При цьому під ефективним засобом (способом) слід розуміти такий, що призводить до потрібних результатів, наслідків, дає найбільший ефект.

Таким чином, ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, бути адекватним наявним обставинам.

В справі «East/West Alliance Limited» проти України» (№ 19336/04) Суд вказує, що дія статті 13 вимагає надання національного засобу юридичного захисту у спосіб, який забезпечує вирішення по суті поданої за Конвенцією «небезпідставної скарги» та відповідне відшкодування, хоча договірним державам надається певна свобода дій щодо вибору способу, в який вони виконуватимуть свої конвенційні зобов`язання за цим положенням. Межі обов`язків за статтею 13 різняться залежно від характеру скарги заявника відповідно до Конвенції. Незважаючи на це, засоби юридичного захисту, які вимагаються за статтею 13 Конвенції, повинні бути ефективними як у теорії, так і на практиці (Kudla v. Polandа № 30210/96).

Таким чином, враховуючи встановлення протиправної бездіяльності ГУ Національної поліції в Полтавської області у спірних правовідносинах з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів позивача, колегія суддів погоджується звисновком суду першої інстанції про необхідність зобов`язання Головного управління Національної поліції в Полтавській області провести розслідування нещасного випадку, який стався 14.04.2016 року з капралом поліції ОСОБА_1 - з урахуванням висновків суду, викладених у цьому рішенні та скласти акти розслідування за формою, передбаченою законодавством, визнавши даний нещасний випадок таким, що пов`язаний із виконанням службових обов`язків.

Висновки суду, які слід врахувати ГУНП в Полтавській області при проведенні повторного розслідування нещасного випадку, який стався 14.04.2016 року з капралом поліції ОСОБА_1, полягають у тому, що нещасний випадок, який стався 14.04.2016 і внаслідок якого отримані поранення капрала поліції ОСОБА_1 - стався в період проходження служби та пов"язаний із виконанням ОСОБА_3 своїх службових обов"язків.

Доводи апелянта про те, що у спірних правовідносинах ГУ Національної поліції в Полтавської області діяло в межах повноважень, у спосіб, встановлений чинним законодавством, не допускаючи порушень прав в і свобод позивача, колегія суддів відхиляє з огляду на викладене вище.

З приводу розподілених судових витрат, колегія суддів зазначає наступне

Відповідно до частини першої статті 132 Кодексу адміністративного судочинства України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Згідно з частиною третьою статті 132 Кодексу адміністративного судочинства України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) сторін та їхніх представників, що пов`язані із прибуттям до суду; 3) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертиз; 4) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 5) пов`язані із вчиненням інших процесуальних дій або підготовкою до розгляду справи.

Частиною першою статті 134 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката (частина друга статті 134 Кодексу адміністративного судочинства України).

Згідно з частиною третьою статті 134 Кодексу адміністративного судочинства України, для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги (частина четверта статті 134 Кодексу адміністративного судочинства України).

Згідно з частиною п`ятою статті 134 Кодексу адміністративного судочинства України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

На підтвердження факту понесення витрат на професійну правничу допомогу відповідачем надано до суду:

- ордер серії ПТ № 126311 на надання правової допомоги (а.с. 71);

- договір № 19/5 про надання правової допомоги від 20 травня 2019 року, укладений між позивачем та адвокатом Литовченко С.Ю. на загальну суму 7 500 грн;

- довідка-розрахунок оплати правничої допомоги адвоката на загальну суму 7500 грн,

- квитанція № 9/14 від 20.05.2019 про оплату ОСОБА_1 на користь адвоката Литовченка С.Ю. суми правничої допомоги у розмірі 7500 грн.

З огляду на складність та обсяг виконаних адвокатом робіт, час, витрачений на виконання відповідних робіт, значення справи для сторони, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про необхідність стягнення на користь ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Національної поліції в Полтавській області витрат, пов`язаних з правничою допомогою адвоката в сумі 7500 грн.

Доказів понесення інших судових витрат позивачем не надано, а судом не встановлено.

Щодо доводів про відсутність підстав для задоволення вимог в частині стягнення витрат на правничу допомогу, з огляду на часткове задоволення позовних вимог, колегія суддів вважає такі доводи безпідставними, оскільки вданому випадку встановлена протиправна бездіяльність апелянта у спірних правовідносинах, а також витрати на правову допомогу підтверджені належними доказами, що містяться з матеріалах справи.

Щодо встановлення судового контролю за виконанням судового рішення, колегія суддів зазначає наступне.

Частиною 1 статті 382 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що суд, який ухвалив судове рішення в адміністративній справі, може зобов`язати суб`єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення.

Відповідно до частин другої та третьої статті 14 Кодексу адміністративного судочинства України судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України. Невиконання судового рішення тягне за собою відповідальність, встановлену законом.

Статтею 370 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що судове рішення, яке набрало законної сили, є обов`язковим для учасників справи, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, або за принципом взаємності, - за її межами.

Невиконання судового рішення тягне за собою відповідальність, встановлену законом.

Рішенням Європейського суду з прав людини від 19.03.1997 у справі "Горнсбі проти Греції" суд підкреслив, що виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватись як невід`ємна частина судового розгляду. Здійснення права на звернення до суду з позовом стосовно його прав та обов`язків цивільного характеру було б ілюзорним, якби внутрішня правова система допускала, щоб остаточне судове рішення, яке має обов`язкову силу, не виконувалося б на шкоду однієї зі сторін.

Керуючись принципом обов`язковості судових рішень, зважаючи на неналежне виконання відповідачами рішення суду у справі № 816/2036/16; неврахування висновків, викладених у постанові Полтавського окружного адміністративного суду від 11 травня 2017 року у відповідній справі, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про наявність правових підстав для задоволення заяви позивача про встановлення судового контролю за виконанням рішення суду шляхом зобов`язання ГУНП в Полтавській області надати до суду звіт про виконання цього судового рішення у порядку, передбаченому статтею 382 Кодексу адміністративного судочинства України.

При цьому, слід звернути увагу, що відповідно до частини 2 статті 382 Кодексу адміністративного судочинства України, за наслідками розгляду звіту суб`єкта владних повноважень про виконання рішення суду або в разі неподання такого звіту суддя своєю ухвалою може встановити новий строк подання звіту, накласти на керівника суб`єкта владних повноважень, відповідального за виконання рішення, штраф у сумі від двадцяти до сорока розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Зокрема, з приводу встановлення судового контролю за виконанням судового рішення, апелянтом не висловлено обґрунтування незгоди із вказаною задоволеною вимогою позивача.

За змістом п. 30. Рішення Європейського Суду з прав людини у справі "Hirvisaari v. Finland" від 27 вересня 2001 р., рішення судів повинні достатнім чином містити мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані, та для того, щоб забезпечити нагляд громадськості за здійсненням правосуддя .

Однак, згідно з п. 29 Рішення Європейського Суду з прав людини у справі "RuizTorija v. Spain" від 9 грудня 1994 р., статтю 6 п. 1 не можна розуміти як таку, що вимагає пояснень детальної відповіді на кожний аргумент сторін. Відповідно, питання, чи дотримався суд свого обов`язку обґрунтовувати рішення може розглядатися лише в світлі обставин кожної справи.

Згідно з частиною 1 статті 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Таким чином, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про правомірність та обґрунтованість зазначених задоволених судом першої інстанції позовних вимог.

Згідно з ч. 1 ст. 242 КАС України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

З огляду на вищевикладене, колегія суддів вважає, що оскаржуване рішення суду першої інстанції в частині задоволених позовних вимог відповідає вимогам ч. 1 ст. 242 КАС України, а тому відсутні підстави для його скасування та задоволення апеляційних вимог апелянта, відповідача у справі.

Згідно ст.316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

На підставі викладеного, колегія суддів, погоджуючись з висновками суду першої інстанції, вважає, що суд дійшов вичерпних юридичних висновків щодо встановлення обставин справи і правильно застосував до спірних правовідносин сторін норми матеріального та процесуального права.

Доводи апеляційної скарги, з наведених вище підстав, висновків суду не спростовують.

Керуючись ст. ст. 242, 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління Національної поліції в Полтавській області залишити без задоволення.

Рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 14.08.2019 року по справі № 440/1487/19 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий суддя (підпис)О.І. Сіренко
Судді(підпис) (підпис) В.А. Калиновський З.О. Кононенко
Повний текст постанови складено 25.11.2019 року