Справа № 460/2181/19
Суддя: Недашківська К.М.
Дата ухвалення: 2019-11-12 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

РІВНЕНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

і м е н е м У к р а ї н и

12 листопада 2019 року м. Рівне №460/2181/19

Рівненський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Недашківської К.М., за участю: секретаря судового засідання Юрчук А.М.; представника позивача адвоката Денисюк О.І.; представника відповідача Штогрин Л.В.; розглянув у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Управління містобудування та архітектури виконавчого комітету Рівненської міської ради про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинення певних дій.

До Рівненського окружного адміністративного суду надійшов позов ОСОБА_1 (далі іменується позивач) до Управління містобудування та архітектури виконавчого комітету Рівненської міської ради (далі іменується відповідач), в якому позивач просить суд визнати протиправною бездіяльність відповідача щодо ненадання містобудівних умов та обмежень за наслідками подання заяв замовника будівництва ОСОБА_1 щодо будівництва житлового будинку на земельній ділянці з кадастровим номером :01:070:0618, що на провулку АДРЕСА_1 в місті Рівне, та зобов`язати відповідача надати містобудівні умови та обмеження для проектування об`єкта будівництва житлового будинку на земельній ділянці з кадастровим номером :01:070:0618, що на провулку АДРЕСА_1 місті Рівне.

Заяви по суті справи.

Позовна заява обґрунтована тим, що позивачу на праві власності належить земельна ділянка кадастровий номер :01:070:0618 на провулку Дубенський в місті Рівне. Позивачем отримано Будівельний паспорт забудови земельної ділянки щодо будівництва індивідуального житлового будинку. При проведенні будівельних робіт у позивача змінилися наміри щодо об`єкта будівництва, у зв`язку з чим ним подано до Управління містобудування та архітектури виконавчого комітету Рівненської міської ради заяву від 13.05.2019 про надання містобудівних умов і обмежень для проектування об`єкта будівництва «Будівництво житлового будинку» на провулку Дубенський в місті Рівне. За результатами розгляду такої заяви, Управлінням містобудування та архітектури виконавчого комітету Рівненської міської ради сформовано лист від 27.05.2019, яким позивачу відмовлено у наданні містобудівних умов і обмежень. Відмова у видачі містобудівних умов і обмежень обґрунтована тим, що відповідно до Плану зонування території м. Рівного, затвердженого рішенням Рівненської міської ради від 22.12.2011 №1421, земельна ділянка для проектування об`єкта будівництва розміщена в санітарно-захисній зоні; відповідно до пункту 8 глави 4 Плану зонування будівництво об`єктів на земельних ділянках, які набули статусу невідповідного використання, дозволяється відповідно до цільового призначення земельної ділянки за процедурою спеціального узгодження, за умови відповідності вимогам державних будівельних, санітарних, пожежних та екологічних норм, згідно з законодавством України; враховуючи наведене в Управління відсутні правові підстави для надання містобудівних умов і обмежень для проектування вищевказаного об`єкта будівництва. Позивач вказує, що така відмова є протиправною, оскільки земельна ділянка кадастровий номер :01:070:0618 має цільове призначення: для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд; та сформована внаслідок об`єднання кількох земельних ділянок. Невідомо яким чином відповідач відносить земельну ділянку до ділянок невідповідного використання, адже чинне законодавство не містить такого терміну; будь-які підстави для визначення цільового призначення земельної ділянки за спеціальним узгодженням відсутні. Просив позов задовольнити повністю.

Відзив на позовну заяву обґрунтований тим, що у контролюючого органу не було правових підстав для видачі позивачу містобудівних умов і обмежень для проектування об`єкта будівництва «Будівництво житлового будинку» на провулку Дубенський в місті Рівне, оскільки земельна ділянка кадастровий номер :01:070:0618 знаходиться в санітарно-захисній зоні, де будівництво заборонено. Відповідно до Плану зонування території м. Рівного, затвердженого рішенням Рівненської міської ради від 22.12.2011 №1421, земельна ділянка для проектування об`єкта будівництва розміщена в санітарно-захисній зоні; відповідно до пункту 8 глави 4 Плану зонування будівництво об`єктів на земельних ділянках, які набули статусу невідповідного використання, дозволяється відповідно до цільового призначення земельної ділянки за процедурою спеціального узгодження, за умови відповідності вимогам державних будівельних, санітарних, пожежних та екологічних норм, згідно з законодавством України; враховуючи наведене в Управління відсутні правові підстави для надання містобудівних умов і обмежень для проектування вищевказаного об`єкта будівництва. Належна позивачу земельна ділянка належить до ділянок невідповідного використання, а відтак необхідна процедура спеціального узгодження. Окрім того, відповідач вказує, що надання містобудівних умов і обмежень або прийняття рішення про відмову в їх видачі здійснюється відповідним органом містобудування. Таким чином, законодавець наділив відповідні органи дискреційними повноваженнями при прийнятті управлінських рішень. Суд не може підміняти державний орган в частині прийняття відповідного рішення, а тому така позовна вимога позивача стосується втручанням у дискреційні повноваження Управління. Просив відмовити позивачу у задоволенні позову повністю.

Ухвалою суду від 11.09.2019 позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження в адміністративній справі, та призначено справу до розгляду з-а правилами загального позовного провадження у підготовчому засіданні на 01.10.2019.

Ухвалою суду від 01.10.2019, постановленою без виходу до нарадчої кімнати (протокол судового засідання (а.с. 65)), закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті у відкритому судовому засіданні на 29.10.2019.

У судовому засіданні 29.10.2019 оголошено перерву до 12.11.2019 у зв`язку з необхідністю надання суду додаткових доказів.

У судове засідання 12.11.2019 прибув представник позивача, підтримав заявлені позовні вимоги та просив суд задовольнити позов у повному обсязі.

До суду також прибув представник відповідача, заперечив проти позовних вимог, та просив суд відмовити позивачу у задоволенні позову повністю.

На підставі статей 243, 250 КАС України, вступна та резолютивна частини рішення проголошені у судовому засіданні 12.11.2019.

Відповідно до частини першої статті 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Суд при вирішенні справи керується принципами верховенства права, законності, рівності усіх учасників адміністративного процесу перед законом і судом, змагальності сторін, диспозитивності та офіційного з`ясування всіх обставин, гласності і відкритості адміністративного процесу.

Розглянувши матеріали та з`ясувавши всі обставини адміністративної справи, які мають юридичне значення для розгляду та вирішення спору по суті, дослідивши наявні у справі докази у їх сукупності, суд

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 є власником земельної ділянки кадастровий номер :01:070:0618 площею 0,2 га на АДРЕСА_1 ; цільове призначення для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, що підтверджується Витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 23.01.2018 (а.с. 10).

Дана земельна ділянка утворена внаслідок об`єднання земельної ділянки кадастровий номер :01:070:0162 (Договір купівлі-продажу від 03.10.2017 (а.с. 83); Витяг з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 06.10.2017 (а.с. 82)) та земельної ділянки кадастровий номер :01:070:0164 (Договір купівлі-продажу від 06.10.2017 (а.с. 86); Витяг з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 06.10.2017 (а.с. 85)), що підтверджується Технічною документацією із землеустрою щодо поділу та об`єднання земельних ділянок громадянці ОСОБА_1 для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) в АДРЕСА_2 Рівному по провулку АДРЕСА_1 ( АДРЕСА_3 ).

ОСОБА_1 отримано Будівельний паспорт забудови земельної ділянки на АДРЕСА_1 забудовник ОСОБА_1 , на будівництво житлового будинку (а.с. 11).

При проведенні будівельних робіт у позивача змінилися наміри щодо об`єкта будівництва, у зв`язку з чим ним подано до Управління містобудування та архітектури виконавчого комітету Рівненської міської ради заяву від 13.05.2019 про надання містобудівних умов і обмежень для проектування об`єкта будівництва «Будівництво житлового будинку» на провулку Дубенський в місті Рівне.

Листом від 27.05.2019 Управління містобудування та архітектури виконавчого комітету Рівненської міської ради відмовило позивачу у видачі містобудівних умов і обмежень для проектування об`єкта будівництва «Будівництво житлового будинку» на провулку Дубенський в місті Рівне з підстав: відповідно до Плану зонування території м. Рівного, затвердженого рішенням Рівненської міської ради від 22.12.2011 №1421, земельна ділянка для проектування об`єкта будівництва розміщена в санітарно-захисній зоні; відповідно до пункту 8 глави 4 Плану зонування будівництво об`єктів на земельних ділянках, які набули статусу невідповідного використання, дозволяється відповідно до цільового призначення земельної ділянки за процедурою спеціального узгодження, за умови відповідності вимогам державних будівельних, санітарних, пожежних та екологічних норм, згідно з законодавством України; враховуючи наведене в Управління відсутні правові підстави для надання містобудівних умов і обмежень для проектування вищевказаного об`єкта будівництва.

Позивач повторно звернувся до Управління містобудування та архітектури виконавчого комітету Рівненської міської ради із заявою від 24.07.2019 про надання містобудівних умов і обмежень для проектування об`єкта будівництва «Будівництво житлового будинку» на провулку Дубенський в місті Рівне, за результатами розгляду якої листом від 05.08.2019 заява залишена без розгляду (а.с. 44).

08 серпня 2019 року позивач знову звернувся до Управління містобудування та архітектури виконавчого комітету Рівненської міської ради із заявою про надання містобудівних умов і обмежень для проектування об`єкта будівництва «Будівництво житлового будинку» на провулку Дубенський в місті Рівне.

Листом від 15.08.2019 Управління містобудування та архітектури виконавчого комітету Рівненської міської ради відмовило у задоволенні заяви, посилаючись на відсутність підстав для видачі дозвільного документа та вказав, що будівництво житлового будинку на АДРЕСА_1 здійснюється з відхиленням від Будівельного паспорта (а.с. 45).

Перевіривши правову та фактичну обґрунтованість мотивів, покладених суб`єктом владних повноважень в основу оскаржуваного рішення відмови у видачі містобудівних умов і обмежень та дій, на відповідність вимогам частини другої статті 2 КАС України, яка визначає, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку; суд зазначає наступне.

Відносини, які виникають у сфері містобудівної діяльності щодо видачі містобудівних умов та обмежень забудови земельної ділянки врегульовано Законом України «Про регулювання містобудівної діяльності» від 17.02.2011 №3038-VI (далі іменується Закон України №3038-VI).

Відповідно до пункту 8 частини першої статті 1 Закону України №3038-VI, містобудівні умови та обмеження забудови земельної ділянки - це документ, що містить комплекс планувальних та архітектурних вимог до проектування і будівництва щодо поверховості та щільності забудови земельної ділянки, відступів будинків і споруд від червоних ліній, меж земельної ділянки, її благоустрою та озеленення, інші вимоги до об`єктів будівництва, встановлені законодавством та містобудівною документацією.

Згідно із пунктом 9 частини першої статті 1 Закону України №3038-VI, план зонування території (зонінг) - містобудівна документація, що визначає умови та обмеження використання території для містобудівних потреб у межах визначених зон.

Відповідно до статті 6 Закону України №3038-VI, управління у сфері містобудівної діяльності здійснюється Верховною Радою України, Кабінетом Міністрів України, Верховною Радою Автономної Республіки Крим, Радою міністрів Автономної Республіки Крим, центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері містобудування, центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері містобудування, центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику з питань державного архітектурно-будівельного контролю та нагляду, органами державного архітектурно-будівельного контролю, іншими уповноваженими органами містобудування та архітектури, місцевими державними адміністраціями, органами місцевого самоврядування.

У силу вимог частин 1, 3, 4 статті 26 Закону України №3038-VI, забудова територій здійснюється шляхом розміщення об`єктів будівництва. Суб`єкти містобудування зобов`язані додержуватися містобудівних умов та обмежень під час проектування і будівництва об`єктів. Право на забудову земельної ділянки реалізується її власником або користувачем за умови використання земельної ділянки відповідно до вимог містобудівної документації.

Частинами 1, 3 статті 18 Закону України №3038-VI визначено, що план зонування території розробляється на основі генерального плану населеного пункту (у його складі або як окремий документ) з метою визначення умов та обмежень використання території для містобудівних потреб у межах визначених зон. Зонування території здійснюється з дотриманням вимог установлення для кожної зони дозволених і допустимих видів використання територій для містобудівних потреб, умов та обмежень щодо їх забудови.

Частинами 2, 3 статті 29 Закону України №3038-VI передбачено, що фізична або юридична особа, яка подала виконавчому органові сільської, селищної, міської ради або у разі розміщення земельної ділянки за межами населених пунктів - районній державній адміністрації заяву про намір щодо забудови земельної ділянки, що перебуває у власності або користуванні такої особи, повинна одержати містобудівні умови та обмеження для проектування об`єкта будівництва. Містобудівні умови та обмеження надаються відповідними уповноваженими органами містобудування та архітектури на підставі містобудівної документації на місцевому рівні на безоплатній основі за заявою замовника, до якої додаються: 1) копія документа, що посвідчує право власності чи користування земельною ділянкою, або копія договору суперфіцію; 2) копія документа, що посвідчує право власності на об`єкт нерухомого майна, розташований на земельній ділянці, або згода його власника, засвідчена в установленому законодавством порядку (у разі здійснення реконструкції або реставрації); 3) викопіювання з топографо-геодезичного плану М 1:2000; 4) витяг із Державного земельного кадастру.

Для отримання містобудівних умов та обмежень до заяви замовник також додає містобудівний розрахунок, що визначає інвестиційні наміри замовника, який складається у довільній формі з доступною та стислою інформацією про основні параметри об`єкта будівництва. Цей перелік документів для надання містобудівних умов та обмежень є вичерпним.

Частиною 4 статті 29 Закону України №3038-VI визначено, що підставами для відмови у наданні містобудівних умов та обмежень є: 1) неподання визначених частиною третьою цієї статті документів, необхідних для прийняття рішення про надання містобудівних умов та обмежень; 2) виявлення недостовірних відомостей у документах, що посвідчують право власності чи користування земельною ділянкою, або у документах, що посвідчують право власності на об`єкт нерухомого майна, розташований на земельній ділянці; 3) невідповідність намірів забудови вимогам містобудівної документації на місцевому рівні.

Відмова у наданні містобудівних умов та обмежень здійснюється шляхом направлення листа з обґрунтуванням підстав такої відмови відповідним уповноваженим органом містобудування та архітектури у строк, що не перевищує встановлений строк їх надання.

Згідно з положеннями статті 38 Земельного кодексу України, до земель житлової та громадської забудови належать земельні ділянки в межах населених пунктів, які використовуються для розміщення житлової забудови, громадських будівель і споруд, інших об`єктів загального користування.

Судом встановлено, оскаржувана відмова у видачі містобудівних умов і обмежень стосувалася за своєю суттю пункту 3 частини 4 статті 29 Закону України №3038-VI невідповідність намірів забудови вимогам містобудівної документації на місцевому рівні.

Інших підстав для відмови у видачі дозвільного документа відповідь Управління не містить, що свідчить про відсутність з боку контролюючого органу претензій щодо «1) неподання визначених частиною третьою цієї статті документів, необхідних для прийняття рішення про надання містобудівних умов та обмежень; 2) виявлення недостовірних відомостей у документах, що посвідчують право власності чи користування земельною ділянкою, або у документах, що посвідчують право власності на об`єкт нерухомого майна, розташований на земельній ділянці».

Згідно Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 23.01.2018 ОСОБА_1 є власником земельної ділянки кадастровий номер :01:070:0618 площею 0,2 га на АДРЕСА_1 ; цільове призначення для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд.

Зі змісту листа Управління містобудування та архітектури виконавчого комітету Рівненської міської ради від 27.05.2019, що єдиною підставою для відмови позивачу у наданні містобудівних умов та обмежень зазначено невідповідність намірів забудови плану зонування, затвердженого рішенням Рівненської міської ради від 22.11.2011 №1421 «Про затвердження плану зонування території міста Рівного в новій редакції» - земельна ділянка розташована в санітарно-захисній зоні (а.с. 60).

Згідно з пунктом 8 глави 4 Плану зонування території м. Рівного (зонінг), затвердженого рішенням Рівненської міської ради від 22.12.2011 №1421 (а.с. 98), будівництво об`єктів на земельних ділянках, які набули статусу невідповідного використання (визначених пунктом 3.3 цієї глави) дозволяється відповідно до цільового призначення земельної ділянки за процедурою спеціального узгодження, за умови відповідності вимогам державних будівельних, санітарних, пожежних та екологічних норм, згідно з законодавством України.

Відповідно до пункту 1 глави 4 Плану зонування території м. Рівного (зонінг) всі об`єкти нерухомості, що існують на території міста на законних підставах на день набрання чинності Планом зонування території, продовжують використовуватися (експлуатуватися) без отримання додаткових дозволів та погоджень.

Відповідно до підпункту 3.3. пункту 3 глави 4 Плану зонування території м. Рівного (зонінг) до територій невідповідного використання відносяться земельні ділянки, які були надані для забудови до затвердження Плану зонування території і параметри забудови яких не відповідають встановленим для цієї зони єдиним умовам і обмеженням забудови.

Тобто, відмовляючи позивачу у видачі містобудівних умов і обмежень, Управління вказує на розташування земельної ділянки в санітарно-захисній зоні та необхідність проведення процедури спеціального узгодження через набуття земельною ділянкою статусу невідповідного використання.

Як зазначалося вище, утворення земельної ділянки кадастровий номер :01:070:0618 відбулося у 2017 році внаслідок об`єднання земельної ділянки кадастровий номер :01:070:0162 та земельної ділянки кадастровий номер :01:070:0164.

Під час об`єднання раніше сформованих земельних ділянок відбувається формування нової земельної ділянки. Формування земельної ділянки передбачає визначення її площі, меж та внесення інформації про неї до Державного земельного кадастру.

Суд зазначає, що національне законодавство України не містить правового визнання такого поняття, як земельна ділянка «невідповідного використання», а відповідачем не наведено нормативного обґрунтування щодо віднесення земельної ділянки, яка належить позивачу, до земельної ділянки «невідповідного використання».

Відповідач також вказує, що земельна ділянка кадастровий номер :01:070:0618 знаходиться у санітарно-захисній зоні, а тому будівництво житлових будинків на такій земельній ділянці заборонено.

Суд не погоджується з такими доводами Управління та вказує, що ОСОБА_1 отримано Будівельний паспорт забудови земельної ділянки на АДРЕСА_1 забудовник ОСОБА_1 , на будівництво житлового будинку. Даний Будівельний паспорт є чинним та не скасовувався у встановленому законом порядку.

В матеріалах справи міститься Витяг з Державного земельного кадастру про земельну ділянку від 27.12.2017 (а.с. 31), відповідно до якого земельна ділянка кадастровий номер :01:070:0618 має цільове призначення Для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд; Категорія земель Землі житлової та громадської забудови.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про землеустрій» цільове призначення земельної ділянки - використання земельної ділянки за призначенням, визначеним на підставі документації із землеустрою у встановленому законодавством порядку.

Відповідно до статті 19 Земельного кодексу України землі України за основним цільовим призначенням поділяються на різні категорії, зокрема, землі житлової та громадської забудови.

Частиною 1 статті 20 Земельного кодексу України передбачено, що віднесення земель до тієї чи іншої категорії здійснюється на підставі рішень органів державної влади, Верховної Ради Автономної Республіки Крим, Ради міністрів Автономної Республіки Крим та органів місцевого самоврядування відповідно до їх повноважень. Зміна цільового призначення земельних ділянок здійснюється за проектами землеустрою щодо їх відведення.

Отже, зміна цільового призначення земельних ділянок (тобто переведення земельної ділянки з однієї категорії, визначеної частиною 1 статті 19 ЗК України в іншу) здійснюється за проектами землеустрою та з дотриманням відповідної процедури.

Водночас, відповідно до частини 5 статті 20 ЗК України види використання земельної ділянки в межах певної категорії земель (крім земель сільськогосподарського призначення та земель оборони) визначаються її власником або користувачем самостійно в межах вимог, встановлених законом до використання земель цієї категорії, з урахуванням містобудівної документації та документації із землеустрою.

Отже, зміна виду використання земельної ділянки в межах однієї категорії земель (за виключенням земель сільськогосподарського призначення та земель оборони), здійснюється її власником (користувачем) самостійно.

Відповідно до Класифікації видів цільового призначення земель, затвердженої наказом Державного комітету України із земельних ресурсів від 23.07.2010 №548, зареєстровано в Міністерстві юстиції України 01.11.2010 за № 1011/18306:

до земель житлової забудови належать землі: для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка); для колективного житлового будівництва; для будівництва і обслуговування багатоквартирного житлового будинку; для будівництва і обслуговування будівель тимчасового проживання; для будівництва індивідуальних гаражів; для колективного гаражного будівництва; для іншої житлової забудови; для збереження та використання земель природно-заповідного фонду;

до земель громадської забудови належать землі: для будівництва та обслуговування будівель органів державної влади та місцевого самоврядування; для будівництва та обслуговування будівель закладів освіти; для будівництва та обслуговування будівель закладів охорони здоров`я та соціальної допомоги; для будівництва та обслуговування будівель громадських та релігійних організацій; для будівництва та обслуговування будівель закладів культурно-просвітницького обслуговування; для будівництва та обслуговування будівель екстериторіальних організацій та органів; для будівництва та обслуговування будівель торгівлі; для будівництва та обслуговування об`єктів туристичної інфраструктури та закладів громадського харчування; для будівництва та обслуговування будівель кредитно-фінансових установ; для будівництва та обслуговування будівель ринкової інфраструктури; для будівництва та обслуговування будівель і споруд закладів науки; для будівництва та обслуговування будівель закладів комунального обслуговування; для будівництва та обслуговування будівель закладів побутового обслуговування; для розміщення та постійної діяльності органів МНС; для будівництва та обслуговування інших будівель громадської забудови; для цілей, зазначених вище, та для збереження та використання земель природно-заповідного фонду.

Отже, категорія земель «Землі житлової та громадської забудови» включає в себе види за цільовим призначенням: для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка); для колективного житлового будівництва; для будівництва і обслуговування багатоквартирного житлового будинку.

Суд звертає увагу, що зміна виду використання земельної ділянки в межах однієї категорії земель не є зміною її цільового призначення, а отже, не потребує проходження процедур, які відповідно до земельного законодавства України застосовуються при зміні цільового призначення (розробки проекту землеустрою щодо відведення земельних ділянок, його затвердження, процедура спеціального узгодження, тощо).

Єдина умова, яку встановлює частина 5 статті 20 ЗК України при самостійному визначені виду використання земельної ділянки її власником/користувачем, є дотримання вимог, встановлених законом до використання земель цієї категорії, та необхідність урахування містобудівної документації та документації із землеустрою.

Правова позиція щодо застосування вказаних вище норм законодавства міститься у постанові Верховного Суду від 31 липня 2019 року (справа №806/5308/15; адміністративне провадження №К/9901/12305/18).

Отже, отримавши Будівельний паспорт щодо забудови земельної ділянки кадастровий номер :01:070:0618, цільове призначення Для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд; Категорія земель Землі житлової та громадської забудови, позивач мав законне право на здійснення такого будівництва, а в подальшому і звернення із заявою про надання містобудівних умов і обмежень у зв`язку зі зміною наміру забудови земельної ділянки. Зміна наміру позивача щодо забудови земельної ділянки стосується саме використання земельної ділянки в межах Категорії земель Землі житлової та громадської забудови.

Таким чином, відмова Управління у наданні містобудівних умов і обмежень щодо забудови земельної ділянки з кадастровим номером :01:070:0618, що на АДРЕСА_1 місті Рівне, є протиправною та такою, що фактично порушує права позивача на законне використання нерухомим майном.

За правилами пунктів 2, 3, 4 частини 2 статті 245 КАС України, у разі задоволення позову суд може прийняти рішення про: визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень; визнання дій суб`єкта владних повноважень протиправними та зобов`язання утриматися від вчинення певних дій; визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії.

З метою захисту порушених прав, позивач звернувся до суду з позовною вимогою про визнання протиправною бездіяльності відповідача щодо ненадання містобудівних умов та обмежень за наслідками подання заяв замовника будівництва ОСОБА_1 щодо будівництва житлового будинку на земельній ділянці з кадастровим номером :01:070:0618, що на провулку АДРЕСА_1 в місті Рівне.

Суд констатує, що така позовна вимога за своєю суттю стосується питання правомірності чи протиправності відмови, оформленої листом від 27.05.2019, у наданні містобудівних умов та обмежень.

Відповідно до пункту 10 частини 2 статті 245 КАС України у разі задоволення позову суд може прийняти рішення про інший спосіб захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень, який не суперечить закону і забезпечує ефективний захист таких прав, свобод та інтересів.

Тобто, адміністративний суд не обмежений у виборі способів відновлення права особи, порушеного владними суб`єктами, і вправі обрати найбільш ефективний спосіб відновлення порушеного права, який відповідає характеру такого порушення. Перебирання непритаманних суду повноважень державного органу не відбувається за відсутності обставин для застосування дискреції.

Таким чином, суд дійшов висновку про необхідність задоволення такої позовної вимоги по суті, шляхом визнання протиправною відмови Управління містобудування та архітектури виконавчого комітету Рівненської міської ради у наданні містобудівних умов та обмежень за наслідками подання заяв замовника будівництва ОСОБА_1 щодо будівництва житлового будинку на земельній ділянці з кадастровим номером :01:070:0618, що на провулку Дубенський в місті Рівне.

Щодо позовної вимоги про зобов`язання Управління містобудування та архітектури виконавчого комітету Рівненської міської ради надати містобудівні умови та обмеження за заявами ОСОБА_1 для проектування об`єкта будівництва житлового будинку на земельній ділянці з кадастровим номером :01:070:0618, що на провулку Дубенський в місті Рівне, суд зазначає наступне.

Відповідав вказує, що містобудівні умови та обмеження надаються відповідними уповноваженими органами містобудування та архітектури на підставі містобудівної документації та місцевому рівні. Надання містобудівних умов і обмежень або прийняття рішення про відмову в їх видачі здійснюється відповідним органом містобудування. Таким чином, законодавець наділив відповідні органи дискреційними повноваженнями при прийнятті управлінських рішень. Суд не може підміняти державний орган в частині прийняття відповідного рішення, а тому така позовна вимога позивача стосується втручанням у дискреційні повноваження Управління.

Суд не погоджується з такими доводами відповідача та назначає наступне.

Реалізація суб`єктами публічної адміністрації своїх повноважень, які є законодавчо визначеними, що випливає з положень частини другої статті 19 Конституції України, здійснюється в межах відповідної законної дискреції.

Під дискреційними повноваженнями слід розуміти надання органу або посадовій особі повноважень діяти на власний розсуд в межах закону. Зокрема, дискреційні повноваження полягають у тому, що суб`єкт владних повноважень може обирати у конкретній ситуації альтернативне рішення, яке є законним.

Дискреційні повноваження - це комплекс прав і зобов`язань представників влади як на державному, так і на регіональному рівнях, у тому числі представників суспільства, яких уповноважили діяти від імені держави чи будь-якого органу місцевого самоврядування, що мають можливість надати повного або часткового визначення і змісту, і виду прийнятого управлінського рішення. Також ця особа може вибирати рішення у передбачених для конкретних ситуацій нормативно-правових актах або схожих документах.

Відповідно до Рекомендацій Комітету Міністрів Ради Європи №R(80)2 щодо здійснення адміністративними органами влади дискреційних повноважень, прийнятої Комітетом Міністрів 11 березня 1980 року на 316-й нараді, під дискреційними повноваженнями слід розуміти повноваження, які адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду, тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин.

Тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він уважає найкращим за конкретних обставин, та яке захистить або відновить порушене право.

Адміністративний суд під час розгляду та вирішення публічно-правових спорів перевіряє, чи рішення суб`єкта владних повноважень прийняте у межах законної дискреції. При цьому, відповідно до правил правозастосування, практики Європейського суду з прав людини, суд не може своїм рішенням підмінити рішення суб`єкта владних повноважень.

Відповідно до абзацу 3 пункту 10.3 Постанови Пленуму Вищого адміністративного суду «Про судове рішення в адміністративній справі» від 20.05.2013 №7, суд може ухвалити постанову про зобов`язання відповідача прийняти рішення певного змісту за винятком випадків, коли суб`єкт владних повноважень відповідно до закону приймає рішення на власний розсуд.

Суд не може підміняти державний орган, рішення якого оскаржується, приймати замість нього рішення, яке визнається протиправним, інше рішення, яке б відповідало закону, і давати вказівки, які б свідчили про вирішення питань, що належать до компетенції такого суб`єкта владних повноважень, оскільки такі дії виходять за межі визначених йому повноважень законодавцем.

Отже, адміністративний суд, у справах щодо оскарження рішень суб`єктів владних повноважень, виконуючи цілі, встановлені адміністративним судочинством щодо перевірки відповідності їх прийняття (вчинення) передбаченим частиною 2 статті 2 КАС України критеріям, не втручається і не може втручатися в дискрецію (вільний розсуд) суб`єкта владних повноважень поза межами перевірки за названими критеріями.

Дискреційними є право суб`єкта владних повноважень обирати у конкретній ситуації між альтернативами, кожна з яких є правомірною. Прикладом такого права є повноваження, які закріплені у законодавстві із застосуванням слова «може».

Згідно пункту 3.1 рішення Конституційного Суду України від 29 червня 2010 року №17-рп/2010 одним із елементів верховенства права є принцип правової визначеності, у якому стверджується, що обмеження основних прав людини та громадянина і втілення вказаних обмежень на практиці допустиме лише за умови забезпечення передбачуваності застосування правових норм, встановлюваних такими обмеженнями. Тобто обмеження будь-якого права повинне базуватися на критеріях, які дадуть змогу особі відокремлювати правомірну поведінку від протиправної, передбачати юридичні наслідки своєї поведінки.

Безпідставне та протиправне відтермінування (невидача) суб`єктом владних повноважень прийняття рішення про видачу або відмову у видачі документу дозвільного характеру, є прихованою формою відмови у видачі такого документу та прямо суперечить принципу правової визначеності, на забезпечення якого законом саме і встановлені темпоральні обмеження у прийнятті рішень державою в особі її уповноважених органів.

Такий правовий висновок щодо зобов`язання суб`єкта владних повноважень видати документ дозвільного характеру викладений у постанові Верховного Суду від 18 жовтня 2018 року (справа №813/4989/17; адміністративне провадження №К/9901/57510/18) у постановах Верховного Суду від 23 січня 2018 року у справі №208/8402/14-а та від 29 березня 2018 року у справі № 816/303/16.

Суд зазначає, що у цій справі, відповідач помилково вважає свої повноваження дискреційними. Відповідач не наділений повноваженнями за конкретних фактичних обставин діяти не за законом, а на власний розсуд.

Так, Європейський суд з прав людини у рішенні від 13.01.2011 (остаточне) по справі «ЧУЙКІНА ПРОТИ УКРАЇНИ» (CASE OF CHUYKINA v. UKRAINE) (Заява №28924/04) констатував: «50. Суд нагадує, що процесуальні гарантії, викладені у статті 6 Конвенції, забезпечують кожному право звертатися до суду з позовом щодо своїх цивільних прав та обов`язків. Таким чином стаття 6 Конвенції втілює «право на суд», в якому право на доступ до суду, тобто право ініціювати в судах провадження з цивільних питань становить один з його аспектів (див. рішення від 21 лютого 1975 року у справі «Голдер проти Сполученого Королівства» (Golder v. the United Kingdom), пп. 2836, Series A № 18). Крім того, порушення судового провадження саме по собі не задовольняє усіх вимог пункту 1 статті 6 Конвенції. Ціль Конвенції гарантувати права, які є практичними та ефективними, а не теоретичними або ілюзорними. Право на доступ до суду включає в себе не лише право ініціювати провадження, а й право отримати «вирішення» спору судом. Воно було б ілюзорним, якби національна правова система Договірної держави дозволяла особі подати до суду цивільний позов без гарантії того, що справу буде вирішено остаточним рішенням в судовому провадженні. Для пункту 1 статті 6 Конвенції було б неможливо детально описувати процесуальні гарантії, які надаються сторонам у судовому процесі провадженні, яке є справедливим, публічним та швидким, не гарантувавши сторонам того, що їхні цивільні спори будуть остаточно вирішені (див. рішення у справах «Мултіплекс проти Хорватії» (Multiplex v. Croatia), заява № 58112/00, п. 45, від 10 липня 2003 року, та «Кутіч проти Хорватії» (Kutic v. Croatia), заява № 48778/99, п. 25, ECHR 2002-II)».

В даному випадку, задоволення позовної вимоги щодо зобов`язання відповідача надати містобудівні умови та обмеження за заявами ОСОБА_1 для проектування об`єкта будівництва житлового будинку на земельній ділянці з кадастровим номером :01:070:0618, є дотриманням судом гарантій на те, що спір між сторонами буде остаточно вирішений.

Відповідачем не доведено правомірності оскаржуваного рішення в порядку статті 77 КС України, а тому права та інтереси позивача підлягають судовому захисту шляхом визнання протиправною відмови Управління містобудування та архітектури виконавчого комітету Рівненської міської ради у наданні містобудівних умов та обмежень за наслідками подання заяв замовника будівництва ОСОБА_1 щодо будівництва житлового будинку на земельній ділянці з кадастровим номером :01:070:0618 та зобов`язання видати такий дозвільний документ.

За правилами частини першої статті 139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

На користь позивача підлягає стягненню сума судового збору у розмірі 1605 грн. 60 коп., сплачена відповідно до квитанції №44171887 від 06.09.2019, оригінал якої знаходиться в матеріалах справи.

Керуючись статтями 241-246, 255, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

В И Р І Ш И В :

Адміністративний позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_4 ; РНОКПП НОМЕР_1 ) до Управління містобудування та архітектури виконавчого комітету Рівненської міської ради (33028, місто Рівне, вулиця Лермонтова, 6; ) про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинення певних дій задовольнити повністю.

Визнати протиправною відмову Управління містобудування та архітектури виконавчого комітету Рівненської міської ради у наданні містобудівних умов та обмежень за наслідками подання заяв замовника будівництва ОСОБА_1 щодо будівництва житлового будинку на земельній ділянці з кадастровим номером :01:070:0618, що на провулку Дубенський в місті Рівне.

Зобов`язати Управління містобудування та архітектури виконавчого комітету Рівненської міської ради надати містобудівні умови та обмеження за заявами ОСОБА_1 для проектування об`єкта будівництва житлового будинку на земельній ділянці з кадастровим номером :01:070:0618, що на провулку АДРЕСА_1 .

Стягнути на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) суму судового збору у розмірі 1605 (одна тисяча шістсот п`ять) грн. 60 (шістдесят) коп. за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень Управління містобудування та архітектури виконавчого комітету Рівненської міської ради ().

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Апеляційна скарга подається до Восьмого апеляційного адміністративного суду через Рівненський окружний адміністративний суд.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення складений 22 листопада 2019 року.

Суддя Недашківська К.М.