Справа № 160/6962/19
Суддя: Кучма Костянтин Сергійович
Дата ухвалення: 2019-11-06 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
06 листопада 2019 року Справа № 160/6962/19
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого судді - Кучми К.С.
при секретарі судового засідання - Чорній М.В.
за участю: позивача - ОСОБА_1 представника позивача - Лупан О.Є. представника відповідача - Петрушевської І.О.
розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Дніпрі адміністративну справу за правилами загального позовного провадження за позовом ОСОБА_1 до Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області про визнання протиправним та скасування наказу, зобов`язання вчинити певні дії, -
24.07.2019 року позивач звернулася до адміністративного суду з вищевказаним позовом, який направила поштою 17.07.2019 року, та в якому просила:
- визнати протиправним та скасувати наказ Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області від 18.06.2019 року за № 1666-к «Про звільнення ОСОБА_1 »;
- визнати дату звільнення ОСОБА_1 (ІПН № НОМЕР_1 ) з посади головного спеціаліста відділу з правових питань Криворізького міського управління юстиції у Дніпропетровській області з 22.07.2016 року та зобов`язати відповідача внести зміни до трудової книжки в частині дати звільнення, змінивши її з 18.06.2019 року на 22.07.2016 року.
В обґрунтування заявлених позовних вимог позивач зазначила, що 18.06.2019 року ГТУЮ у Дніпропетровській області видано наказ №1666-к від 18.06.2019 року про її звільнення. Відповідно до вищевказаного наказу її звільнено з посади головного спеціаліста відділу з правових питань Криворізького міського управління юстиції у зв`язку зі скороченням посади та ліквідацією Криворізького міського управління юстиції, за її згодою, без ставання до роботи з відпустки для догляду за дитиною, пункт 1 ч.1 ст.87 Закону України «Про державну службу», п.1 ст.40 КЗпП України, 18 червня 2019 року, з припиненням державної служби.
У разі ліквідації, до моменту припинення юридичної особи, підлягають звільненню усі працівники, зокрема і в період тимчасової непрацездатності, а також у період перебування їх у відпустці. У позивача випадку склалася наступна ситуація: 22.07.2016 року відбулась ліквідація - припинення (без визначення правонаступництва) Криворізького МУЮ Дніпропетровської області, де вона, на той час, обіймала посаду головного спеціаліста відділу з правових питань Криворізького міського управління юстиції. Позивач була вагітною і їй надали листок непрацездатності на час вагітності та пологів. За період лікарняного та до цього в 2016 році її не попереджали про скорочення посади і не пропонували інші варіанти працевлаштування. Згоди на подальше працевлаштування ні в 2016 році ні в будь-який інший період вона не надавала. Впродовж трьох років відповідач позивачу надавав довідки з місця роботи, де було вказано, що вона обіймає посаду головного спеціаліста відділу з правових питань Криворізького міського управління юстиції. Коли позивач в 2019 році звернулася до відповідача з питанням куди вона має виходити на роботу, їй повідомили, що вона має звільнитися. І по закінченні її відпустки по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку, 18.06.2019 року позивача звільнили з неіснуючої посади в неіснуючій установі. Тобто, під час повної ліквідації Криворізького МУЮ Дніпропетровської області позивача мали попередити про наступне вивільнення не пізніше ніж за два місяці до повної ліквідації, після чого звільнити із займаної посади, на підставі п.1 ст.40 КЗпП України, до 22 липня 2016 року (дата припинення юридичної особи). Однак вищевказане своєчасно здійснено не було. Натомість наказ про її звільнення з невідомих причин було видано відповідачем лише 18.06.2019 року. У період з 2016 року по 2019 рік вона нібито перебувала на посаді головного спеціаліста відділу з правових питань Криворізького МУЮ, хоча в цей період вже не існувало ані такої юридичної особи, ані відповідно такої посади.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 15.08.2019 року було відкрито провадження по даній справі, та призначено справу до розгляду за правилами загального позовного провадження з призначенням підготовчого засідання, після усунення недоліків позивачем своєї позовної заяви.
В судовому засіданні позивач та її представник позовні вимоги підтримали, просили суд позов задовольнити з підстав, викладених у позовній заяві та з урахуванням відповіді на відзив на позовну заяву.
У відзиві на позовну заяву відповідач, а його представник в судовому засіданні зазначили, що відповідно до Переліку територіальних органів Міністерства юстиції, що ліквідуються Криворізьке міське управління юстиції Дніпропетровської області було ліквідовано як юридичну особу публічного права. У зв`язку з цим, на адресу позивача відповідачем було направлено лист від 07.06.2016 р. № 07-53/4206, яким надано ОСОБА_1 для ознайомлення попередження про скорочення. Лист Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області від 07.06.2016 р. №07-53/4206 було направлено на адресу позивача, що підтверджується відповідним реєстром відправлення замовлених листів з повідомленням № 256. Тобто, ще у 2016 році позивача було повідомлено про наступне вивільнення працівників.
Більше того, ГТУЮ у Дніпропетровській області позивачу були надані пропозиції щодо зайняття вакантних посад державної служби, що також підтверджується листами відповідача «Пропозиції щодо зайняття вакантної посади» від 24.04.2019 р. № 07-64/2539 та «Пропозиції щодо зайняття вакантної посади» від 07.06.2019 р. № 07-64/3453. Тому, позивач була належним чином ознайомлена з пропозицією щодо зайняття вакантних посад державної служби, а також зазначила, що вона не погоджується з подальшим працевлаштуванням за запропонованими посадами. Як наслідок, до відповідача позивачем було подано заяву про звільнення. Позивач неодноразово зверталась до відповідача за відповідними роз`ясненнями своїх прав, статусу державного службовця та трудових відносин з відповідачем. Так, ГТУЮ у Дніпропетровській області всі відповіді були надані вчасно та разом з попередженнями про скорочення були направлені позивачу, що підтверджується наступним: листом «Щодо надання відповіді» від 20.12.2018 р. №Є-2586-07, листом «Щодо повторного надання відповіді» від 06.03.2019 р. № ПІ-10-Є, листом «Щодо повторного надання відповідей» від 27.03.2019 р. № Є-620-07, а тому представник відповідача просила суд у задоволенні позову відмовити, з урахуванням їх заперечень по справі.
Заслухавши пояснення позивача та її представника, представника відповідача викладену усно та письмово, розглянувши подані документи і матеріали, з`ясувавши фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд вважає позовні вимоги такими, що підлягають частковому задоволенню, виходячи з наступних підстав.
Судом встановлено, що ОСОБА_1 , з 24.12.2003 року працює на державній службі в органах юстиції. З 13.10.2008 року позивач переведена на посаду головного спеціаліста відділу з правових питань Криворізького міського управління юстиції згідно з наказом №232-к від 13.10.2008 року.
У період з 26.04.2016 р. по 29.08.2016 р. позивач перебувала у відпустці у зв`язку з вагітністю та пологами (на підставі наказу Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області «Про надання відпустки ОСОБА_1 » від 10.05.2016 р. №2046-к).
У період з 30.08.2016 р. по 16.06.2019 р. позивач перебувала у відпустці для догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку (на підставі наказу Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області «Про надання відпустки ОСОБА_1 » від 30.08.2016 року № 3365-к).
Постановою Кабінету Міністрів України «Про реформування територіальних органів Міністерства юстиції та розвиток системи надання безоплатної правової допомоги» від 11.02.2016 р. № 99 було ліквідовано як юридичні особи публічного права територіальні органи Міністерства юстиції за переліком згідно з додатком. У свою чергу, відповідно до Переліку територіальних органів Міністерства юстиції, що ліквідуються (додаток до вищезазначеної постанови) Криворізьке міське управління юстиції Дніпропетровської області було ліквідовано як юридичну особу публічного права.
В судовому засіданні встановлено, що наказом Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області «Про звільнення ОСОБА_1 » від 18.06.2019 р. №1666-к звільнено ОСОБА_1 , головного спеціаліста відділу з правових питань Криворізького міського управління юстиції у зв`язку зі скороченням посади та ліквідацією Криворізького міського управління юстиції, за її згодою, без ставання до роботи з відпустки для догляду за дитиною на підставі п.1 ч.1 ст.87 Закону України «Про державну службу» від 10.12.2015 р. № 889-VIII (далі - Закон України №889-VIII) та п.1 ст.40 Кодексу законів про працю України (далі - КЗпП України) 18.06.2019 р. з припиненням державної служби.
Аналізуючи виниклі між сторонами правовідносини, суд приходить до наступного.
Порядок припинення державної служби у зв`язку з ліквідацією державного органу визначається Законом України «Про державну службу».
Згідно з ч.1 ст.87 Закону України «Про державну службу» однією з підстав припинення державної служби за ініціативою суб`єкта призначення є скорочення чисельності або штату державних службовців, ліквідація державного органу, реорганізація державного органу у разі, коли відсутня можливість пропозиції іншої рівноцінної посади державної служби, а в разі відсутності такої пропозиції - іншої роботи (посади державної служби) у цьому державному органі.
В силу ч.3 ст.87 Закону України «Про державну службу» процедура вивільнення державних службовців на підставі пункту 1 частини першої цієї статті визначається законодавством про працю.
Звільнення на підставі пункту 1 частини першої цієї статті допускається лише у разі, якщо державного службовця не може бути переведено на іншу посаду відповідно до його кваліфікації або якщо він відмовляється від такого переведення.
Частиною 1 статті 40 КЗпП України передбачено виключні випадки, коли трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом.
Пунктом 1 частини 1 вищевказаної статті передбачено розірвання трудового договору у разі зміни в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників.
Під час звільнення працівників у випадку змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства (п.1 ст.40 КЗпП України) має бути дотримано певного порядку вивільнення та враховано переважне право на залишення на роботі, порядок якого передбачений ст.42 КЗпП України. Крім того, в разі звільнення за цією підставою діють обмеження щодо звільнення окремих працівників, установлені ст.184 КЗпП України: звільнення вагітних жінок і жінок, які мають дітей віком до трьох років (до шести років ч.6 ст.179), одиноких матерів за наявності дитини віком до 14 років або дитини-інваліда з ініціативи власника або уповноваженого ним органу не допускається, крім випадків повної ліквідації підприємства, установи, організації, коли допускається звільнення з обов`язковим працевлаштуванням.
Таким чином, у разі ліквідації, до моменту припинення юридичної особи, підлягають звільненню усі працівники, зокрема і в період тимчасової непрацездатності, а також у період перебування їх у відпустці.
Так відповідач посилається на те, що позивача листом від 07.06.2016 року №07-53/4206 було попереджено про скорочення посади та ліквідацію Криворізького міського управління юстиції шляхом направлення вказаного листа на її адресу та на підтвердження надає реєстр відправлення замовлених листів з повідомленням.
Однак, відповідно до вказаного реєстру лист був направлений позивачу за адресою: АДРЕСА_1 , проте позивач проживає та прописана за іншою адресою, яка вказана у позовній заяві, що підтверджується копією паспорту.
У той же час, відповідач зазначає різні дати листів, якими, на їх думку, була повідомлена ОСОБА_1 про наступне вивільнення та пропозиції щодо зайняття вакантних посад.
Також, відповідач зазначив, що доказом направлення на адресу позивача попередження про звільнення від 2016 року, є те, що позивач вказане попередження надав до позовної заяви. Однак, вказане повідомлення позивач отримав разом з відповіддю від 06.03.2019 року №ПІ-10-6 на інформаційний запит.
Як було зазначено в позовній заяві ОСОБА_1 перебувала у відпустці по вагітності та пологах, відповідно до наказу № 2046-к з 26.04.2016 року по 29.08.2016 року, а з 30.08.2016 року по 16.06.2019 року, відповідно до наказу №3365-к, перебувала у відпустці по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку.
Як було зазначено вище, відповідно до Постанови КМУ від 11.02.2016 року №99 Криворізьке міське управління юстиції Дніпропетровської області було ліквідовано.
Згідно з ст.49-2 КЗпП України про наступне вивільнення працівників персонально попереджають не пізніше ніж за два місяці.
Також, статтею 40 КЗпП України встановлено, що не допускається звільнення працівника з ініціативи власника або уповноваженого ним органу в період його тимчасової непрацездатності (крім звільнення за пунктом 5 цієї статті), а також у період перебування працівника у відпустці. Це правило не поширюється на випадок повної ліквідації підприємства, установи, організації.
Таким чином, у разі ліквідації, до моменту припинення юридичної особи, підлягають звільненню усі працівники, зокрема і ті, які на час такої ліквідації були тимчасово непрацездатні, а також у період перебування їх у відпустці.
Чинне законодавство не передбачає виключення із строку попередження працівника про наступне звільнення (не менш ніж за 2 місяці) часу знаходження його у відпустці або тимчасової непрацездатності.
При цьому, якщо працівник відмовився від працевлаштування чи не надав згоду на подальше працевлаштування, обов`язок роботодавця з працевлаштування можна визнати виконаним і він зобов`язаний звільнити свого працівника.
Отже, під час повної ліквідації Криворізького міського управління юстиції Дніпропетровської області ОСОБА_1 мали попередити про наступне вивільнення не пізніше ніж за два місяці до повної ліквідації після чого звільнити із займаної посади на підставі п.1 ст.40 КЗпП України до 22 липня 2016 року (дата припинення юридичної особи). Однак такий обов`язок відповідачем своєчасно виконаний не був.
Крім того, суд враховує той факт, що протокольною ухвалою суду від 09.10.2019 р. від Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області було витребувано примірник попередження про вивільнення працівників Криворізького міського управління юстиції, про яке ОСОБА_1 зазначає у своїй заяві про надання публічної інформації від 06.04.2016 р.
Але копія даного примірника відповідачем суду надано не була, а лише надані письмові пояснення з даного приводу, до яких суд відноситься критично, що другий примірник попередження ОСОБА_1 за 2016 рік в матеріалах справи відсутній, через те, що отримавши його, позивач його так і не повернула. Проте, 08.04.2016 року на адресу ГТУЮ у Дніпропетровській області надійшла заява позивача від 06.04.2016 р., у якій було зазначено наступне, а саме: «У зв`язку з ліквідацією Криворізького міського управління юстиції та отриманням попередження про вивільнення працівників управління в порядку ст.49-2, ст.40 п.1 КЗпП України...». Із вищевикладеного, можна прийти до висновку, що оскільки, у своїй заяві від 06.04.2016 р. позивач посилається на ліквідацію Криворізького міського управління юстиції та отримання попередження про вивільнення працівників, можна прийти до висновку, що станом на 06.04.2016 р. позивачу було відомо про ліквідацію Криворізького МУЮ та вивільнення працівників.
Суд зазначає, що стаття 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (право на ефективний засіб юридичного захисту) гарантує, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.
Під ефективним засобом (способом) необхідно розуміти такий, що призводить до потрібних результатів, наслідків, дає найбільший ефект. Тобто ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, бути адекватним наявним обставинам.
Отже, обираючи спосіб захисту порушеного права, слід зважати й на його ефективність з точки зору статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, тому суд визнає протиправним та скасовує наказ ГТУЮ у Дніпропетровській області від 18.06.2019 року за №1666-к «Про звільнення ОСОБА_1 », як найбільш ефективний спосіб захисту, що повинен забезпечити поновлення порушеного права позивача, цей спосіб є адекватним наявним обставинам, а тому суд відмовляє в задоволенні решти позовних вимог про визнання дати звільнення позивача з посади головного спеціаліста відділу з правових питань Криворізького міського управління юстиції у Дніпропетровській області з 22.07.2016 року та зобов`язання відповідача внести зміни до трудової книжки в частині дати звільнення, змінивши її з 18.06.2019 року на 22.07.2016 року.
Відповідно до ч.2 ст.2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.
Частиною 1 ст.9 КАС України передбачено, що розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.
Згідно із частинами 1, 2 статті 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Відповідно до ч.3 ст.90 КАС України, суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
За таких обставин, суд вважає за можливе задовольнити позовну заяву частково, з викладених вище підстав.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст.8, 9, 72, 77, 132, 139, 241 - 246, 250 КАС України, суд, -
Позов задовольнити частково.
Визнати протиправним та скасувати наказ Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області від 18.06.2019 року за №1666-к «Про звільнення ОСОБА_1 ».
У задоволенні решти позову відмовити.
Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 КАС України та може бути оскаржене в строки, передбачені статтею 295 КАС України.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи рішення суду оскаржується до Третього апеляційного адміністративного суду через Дніпропетровський окружний адміністративний суд відповідно до підпункту 15.5 пункту 15 Розділу VII Перехідних положень КАС України

Повний текст рішення складений 15.11.2019 року.

Суддя К.С. Кучма