Справа № 522/9148/19
Суддя: Шеметенко Л.П.
Дата ухвалення: 2019-11-21 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
___________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 листопада 2019 р.м. ОдесаСправа № 522/9148/19

Головуючий в І інстанції: Домусчі Л.В.

Дата та місце ухвалення рішення: 30.05.2019 р. м. Одеса

П`ятий апеляційний адміністративний суд в складі колегії суддів:

судді-доповідача Шеметенко Л.П.

судді Стас Л.В.

судді Турецької І.О.

за участю секретаря Колеснікова-Горобець І.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Одесі апеляційну скаргу Громадянина Ліберії ОСОБА_1 на рішення Приморського районного суду м. Одеси від 30 травня 2019 року по справі за адміністративним позовом Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області до Громадянина Ліберії ОСОБА_1 про примусове видворення, -

В С Т А Н О В И В:

У травні 2019 року Головне управління Державної міграційної служби України в Одеській області звернулось до Приморського районного суду м. Одеси із позовом до Громадянина Ліберії ОСОБА_1 ( ОСОБА_2 ), в якому позивач просив примусове видворити з України громадянина Ліберії ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1

Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 30 травня 2019 року заявлений позов задоволено. Примусово видворено з території України громадянина Ліберії ОСОБА_1 ( ОСОБА_2 ), ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду першої інстанції, відповідач, через свого адвоката, подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати вказане судове рішення та ухвалити нове про відмову у задоволенні позову у повному обсязі, наголошуючи на неповному з`ясуванні судом першої інстанції всіх обставин, що мають значення для вирішення справи, та порушення норм матеріального та процесуального права.

Вислухавши суддю-доповідача, переглянувши справу за наявними в ній доказами, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступних висновків.

Судом першої інстанції встановлено, що 08.05.2019 року під час проведення профілактичних заходів співробітниками ГУ ДМС України в Одеській області за адресою: вул. Преображенська, буд. 64, м. Одеса, було затримано особу, що назвався громадянином Ліберії ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

У результаті проведеної перевірки та відібраних пояснень у відповідача ГУ ДМС України в Одеській області було встановлено, що громадянин Ліберії ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , порушив правила перебування іноземців в Україні проживав без посвідки на тимчасове проживання в Україні або інших документів, що дають право на перебування на території України.

Так, в ході перевірки позивачем було отримано інформацію з інтегрованої міжвідомчої інформаційно-телекомунікаційної системи щодо контролю осіб, транспортних засобів та вантажів, які перетинають державний кордон (система Аркан) та встановлено, що в період з 01.01.2012 року по 28.05.2019 року вперше офіційний в`їзд на територію України відповідач здійснив 28.02.2018 року.

13.04.2018 року відповідач був документований посвідкою на тимчасове проживання в Україні № НОМЕР_1 з терміном дії до 30.11.2018 року.

05.05.2018 року відповідач виїхав за межі України та в цей же день вдруге здійснив офіційний в`їзд на територію України.

Таким чином, ГУ ДМС України в Одеській області було встановлено, що з 30.11.2018 року на території України відповідач перебуває без законних на те підстав.

08.05.2019 року за порушення ч. 1 ст. 203 КУпАП, що виразилось в порушенні правил перебування іноземців в Україні, тобто, проживання без документів на право проживання в Україні, стосовно громадянина Ліберії ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , складено протокол про адміністративне правопорушення ПР МОД № 008299 та постановою про накладення адміністративного стягнення від 08.05.2019 року ПН МОД № 008299 відповідач був притягнутий до адміністративної відповідальності у вигляді штрафу в розмірі 1700 грн.

08.05.2019 року ГУ ДМС України в Одеській області було прийняте рішення про примусове повернення в країну походження громадянина Ліберії ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та зобов`язано його покинути територію України у термін до 25.05.2019 року.

Відповідач 08.05.2019 року отримав другий примірник рішення про його примусове повернення № 311, що підтверджується розпискою наявною в матеріалах справи.

Проте, у визначений строк відповідач дане рішення міграційної служби не виконав та країну не покинув.

У зв`язку із чим, 28.05.2019 року ГУ ДМС України в Одеській області звернулось до суду з даним позовом про примусове видворення відповідача.

Також, колегією суддів встановлено, що рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 28 травня 2019 року, яке залишено без змін постановою П`ятого апеляційного адміністративного суду від 22 жовтня 2019 року, задоволено позов Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області до громадянина Ліберії ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , про затримання з метою забезпечення примусового видворення за межі території України, затримано громадянина Ліберії ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з метою забезпечення примусового видворення за межі території України строком на шість місяців до 28.11.2019 року з поміщенням до пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають на території України.

Вирішуючи дану справу та приймаючи рішення про примусове видворення відповідача, суд першої інстанції виходив з того, що громадянин Ліберії ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , не виконав в установлений строк без поважних причин рішення міграційної служби про примусове повернення; відповідач не відноситься до осіб, яким надано статус біженця і не є особою, яка потребує додаткового захисту; підстави вважати, що відповідач підпадає під захист статті 3 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод або статті 31 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» відсутні, а також суд першої інстанції послався на те, що відповідач порушив правовий режим знаходження його на території України. На підставі наведеного, суд першої інстанції дійшов висновку про наявність підстав для примусового видворення відповідача за межі території України.

Колегія суддів погоджується із вказаними висновками суду першої інстанції з огляду на викладене.

Правові підстави і порядок примусового повернення іноземців та осіб без громадянства в країну походження або третю країну визначені Законом України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» від 22.09.2011 року № 3773-VI (чинного та в редакції на момент виникнення спірних правовідносин).

Відповідно до ч.ч. 1, 5 ст. 26 цього Закону іноземець або особа без громадянства можуть бути примусово повернуті в країну походження або третю країну, якщо їх дії порушують законодавство про правовий статус іноземців та осіб без громадянства або суперечать інтересам забезпечення національної безпеки України чи охорони громадського порядку, або якщо це необхідно для охорони здоров`я, захисту прав і законних інтересів громадян України за рішенням центрального органу виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики у сфері міграції, органу Служби безпеки України або органу охорони державного кордону (стосовно іноземців та осіб без громадянства, які затримані ними у межах контрольованих прикордонних районів під час спроби або після незаконного перетинання державного кордону України), з подальшим повідомленням протягом 24 годин прокурору про підстави прийняття такого рішення. У рішенні про примусове повернення зазначається строк, протягом якого іноземець або особа без громадянства повинні виїхати з України. Зазначений строк не повинен перевищувати 30 днів з дня прийняття рішення.

Іноземець або особа без громадянства зобов`язані самостійно залишити територію України у строк, зазначений у рішенні про примусове повернення.

Згідно ч. 1 ст. 30 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» від 22.09.2011 року № 3773-VI центральний орган виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики у сфері міграції, органи охорони державного кордону (стосовно іноземців та осіб без громадянства, які затримані ними у межах контрольованих прикордонних районів під час спроби або після незаконного перетинання державного кордону України) або органи Служби безпеки України можуть лише на підставі винесеної за їх позовом постанови адміністративного суду примусово видворити з України іноземця та особу без громадянства, якщо вони не виконали в установлений строк без поважних причин рішення про примусове повернення або якщо є обґрунтовані підстави вважати, що іноземець або особа без громадянства ухилятимуться від виконання такого рішення, крім випадків затримання іноземця або особи без громадянства за незаконне перетинання державного кордону України поза пунктами пропуску через державний кордон України та їх передачі прикордонним органам суміжної держави.

Зі змісту наведеної правової норми вбачається, що однією з підстав для примусового видворення з України іноземця та особу без громадянства є не виконання іноземцем та особою без громадянства в установлений строк без поважних причин рішення про примусове повернення або якщо є обґрунтовані підстави вважати, що іноземець або особа без громадянства ухилятимуться від виконання такого рішення.

В свою чергу, виключний перелік обставин, за наявності яких заборонено примусове повернення чи примусове видворення або видачу чи передачу іноземця та особи без громадянства, визначають положення ст. 31 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» від 22.09.2011 року № 3773-VI.

Так, згідно ч.ч. 1, 2 ст. 31 вказаного Закону іноземець або особа без громадянства не можуть бути примусово повернуті чи примусово видворенні або видані чи передані до країн: де їх життю або свободі загрожуватиме небезпека за ознаками раси, віросповідання, національності, громадянства (підданства), належності до певної соціальної групи або політичних переконань; де їм загрожує смертна кара або страта, катування, жорстоке, нелюдське або таке, що принижує гідність, поводження чи покарання; де їх життю або здоров`ю, безпеці або свободі загрожує небезпека внаслідок загальнопоширеного насильства в ситуаціях міжнародного або внутрішнього збройного конфлікту чи систематичного порушення прав людини, або природного чи техногенного лиха, або відсутності медичного лікування чи догляду, який забезпечує життя; де їм загрожує видворення або примусове повернення до країн, де можуть виникнути зазначені випадки.

Забороняється колективне примусове видворення іноземців та осіб без громадянства.

Як встановлено судом першої інстанції та підтверджено під час апеляційного розгляду справи, 08.05.2019 року ГУ ДМС України в Одеській області було прийнято рішення № 311 про примусове повернення відповідача до країни походження або третьої країни та зобов`язано останнього покинути територію України до 25.05.2019 року.

Підставою для прийняття вказаного рішення стали встановлені ГУ ДМС України в Одеській області обставини щодо порушення відповідачем законодавства про правовий статус іноземців та осіб без громадянства, зокрема, Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства», а саме обставини щодо незаконного перебування відповідача на території України.

Так, як встановлено позивачем та підтверджується матеріалами справи, в період з 01.01.2012 року по 28.05.2019 року вперше офіційний в`їзд на територію України відповідач здійснив 28.02.2018 року.

13.04.2018 року відповідач був документований посвідкою на тимчасове проживання в Україні № НОМЕР_1 з терміном дії до 30.11.2018 року.

При цьому, 05.05.2018 року відповідач виїхав за межі України та в цей же день вдруге здійснив офіційний в`їзд на територію України.

Також, як встановлено позивачем та підтверджується наявними в матеріалах справи витягом з ІП «Облік іноземців та біженців», посвідка на тимчасове проживання в Україні відповідачу не продовжувалась та строк її дії закінчився 30.11.2018 року.

Даний факт свідчить про перебування відповідача з 30.11.2018 року по теперішній час на території України без законних на те підстав.

Зазначені обставини жодним чином не спростовані відповідачем, як в ході розгляду справи в суді першої інстанції, так і під час апеляційного розгляду справи.

Також, як встановлено судом першої інстанції та підтверджено під час апеляційного розгляду справи, відповідачем не виконано прийняте відносно нього рішення про примусове повернення до країни походження та в установлений цим рішенням строк (у термін до 25.05.2019 року) останній територію України не покинув.

Згідно матеріалів справи, відповідач був затриманий з метою забезпечення примусового видворення лише 28.05.2019 року, тобто, після закінчення установленого рішенням про примусове повернення строку, до якого відповідач мав покинути територію України.

При цьому, про наявність будь-яких поважних причин не виконання рішення про примусове повернення відповідачем не зазначено, як під час розгляду справи в суді першої інстанції, так і під час апеляційного розгляду.

Так само, як судом першої інстанції, так і під час апеляційного розгляду, не було встановлено наявності обставин, передбачених ст. 31 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» від 22.09.2011 року № 3773-VI, які забороняють примусове видворення відповідача.

На підставі наведеного, враховуючи, що: відповідач не виконав в установлений строк без поважних причин рішення міграційної служби про примусове повернення; відповідач не відноситься до осіб, яким надано статус біженця і не є особою, яка потребує додаткового захисту; підстави вважати, що відповідач підпадає під захист статті 3 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод або статті 31 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» відсутні; колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про наявність підстав для примусового видворення відповідача за межі території України.

Доводи апеляційної скарги щодо недотримання сукупності обставин та підстав, за яких позов про примусове видворення може бути поданий, спростовуються наведеними висновками суду та встановленими обставинами.

Що стосується посилань апелянта на те, що судом першої інстанції не було досліджено питання: чи отримано відповідачем рішення про його примусове повернення, колегія суддів зазначає, що судом першої інстанції було залучено до матеріалів справи розписку, згідно якої відповідач 08.05.2019 року отримав другий примірник рішення про його примусове повернення № 311, що повністю спростовує доводи апелянта.

Що стосується посилань апелянта на те, що суд першої інстанції не дослідив обставини перекладу позовної заяви та інших процесуальних документів відповідачу на мову, якою він розуміє, та залучення перекладача з відповідною освітою колегія суддів зазначає, що наведені посилання апелянта також спростовуються матеріалами справи, а саме, розпискою відповідача, згідно якої ним було отримано 28.05.2019 року копію позову з додатковими документами. При цьому, згідно вказаної розписки, відповідач отримав копію позову та додані до нього матеріали в присутності перекладача. Крім того, колегія суддів враховує, що в судовому засіданні суду першої інстанції при розгляді даної справи був присутній перекладач.

Також, колегія суддів вважає безпідставними посилання апелянта на те, що ухвалою суду першої інстанції від 30.05.2019 року було відкрито провадження у даній справі та призначено справу до розгляду у відкритому судовому засіданні на цю же дату, що позбавило відповідача права подати відзив на позовну заяву, оскільки згідно матеріалів справи провадження у даній справі було відкрито за ухвалою від 28.05.2019 року та призначено розгляд справи на 30.05.2019 року. Згідно наявної в матеріалах справи розписки, відповідачем отримано копію вказаної ухвали 28.05.2019 року в присутності перекладача. Крім того, як вже зазначалось колегією суддів, в судовому засіданні при розгляді даної справи 30.05.2019 року був присутній відповідач та перекладач, та відповідачем не заявлялось будь-яких клопотань щодо відкладення розгляду справи та надання йому додаткового часу для ознайомлення з матеріалами справи. Навпаки, згідно наявного в матеріалах справи журналу судового засідання та рішення суду першої інстанції, відповідач позов визнав та вказав на те, що згоден поїхати додому.

Що стосується посилань представника відповідача в поданій апеляційній скарзі на те, що його, як захисника відповідача, не було залучено до участі у справі, колегія суддів зазначає, що згідно матеріалів справи відповідач у присутності перекладача отримав копію позову з додатками, копію ухвали про відкриття провадження у справі 28.05.2019 року, а також відповідач був присутній при проведенні судового засідання щодо розгляду даної справи 30.05.2019 року за участю перекладача. При цьому, будь-яких клопотань щодо необхідності залучення до участі у справі адвоката відповідача останнім не заявлялось. Згідно матеріалів справи ордер на представництво інтересів відповідача його адвокатом був виписаний лише 28.09.2019 року, тобто, вже після прийняття рішення судом першої інстанції. В свою чергу, судом апеляційної інстанції прийнята до розгляду апеляційна скарга відповідача подана ним через свого адвоката, а також здійснено виклик адвоката відповідача у судове засідання, тобто, судом апеляційної інстанції забезпечено дотримання прав відповідача на правову допомогу.

Окрім цього, надаючи оцінку доводам апеляційної скарги, колегія суддів звертає увагу, що апелянт у скарзі, як на підставу для скасування рішення суду першої інстанції, посилається на відсутність підстав для затримання відповідача, проте, питання щодо затримання відповідача не є предметом судового розгляду даної справи, а тому, наведені доводи апелянта є безпідставними та не приймаються до уваги колегією суддів.

Таким чином, доводи апеляційної скарги спростовуються наведеними висновками суду апеляційної інстанції та не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.

Враховуючи викладені обставини та з огляду на наведені положення законодавства, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а судове рішення без змін.

Керуючись ст.ст. 241, 243, 250, 271, 272, 288, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328 КАС України, суд,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Громадянина Ліберії ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Приморського районного суду м. Одеси від 30 травня 2019 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту судового рішення.

Судове рішення складено у повному обсязі 21.11.2019 р.

Суддя-доповідач: Л.П. Шеметенко

Суддя: Л.В. Стас

Суддя: І.О. Турецька