Справа № 160/2474/19
Суддя: Юрко І.В.
Дата ухвалення: 2019-11-21 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

21 листопада 2019 року м. Дніпросправа № 160/2474/19

Третій апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого - судді Юрко І.В. (доповідач), суддів: Чабаненко С.В., Чумака С.Ю., розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 22 квітня 2019 року в адміністративній справі №160/2474/19 (головуючий суддя першої інстанції Єфанова О.В.) за позовом ОСОБА_1 до Управління соціального захисту населення Соборної районної у місті Дніпрі ради про визнання протиправними дії та зобов`язання вчинити дії, -

В С Т А Н О В И В :

Позивач 18.03.2019 року звернулась до Дніпропетровського окружного адміністративного суду з позовом до Управління соціального захисту населення Соборної районної у місті Дніпрі ради, в якому просила:

- визнати протиправними дії суб`єкта владних повноважень - управління соціального захисту населення Соборної районної у місті Дніпрі ради щодо відмови їй у наданні щомісячної адресної допомоги як внутрішньо переміщеній особі, для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 01.10.2014 року № 505, а також у нарахуванні їй переплати зазначеної допомоги у сумі 33011,22 грн., виплаченої за період з 03.11.2015 року по 21.11.2018 року;

- зобов`язати відповідача скасувати рішення комісії з питань призначення (відновлення) соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам виконкому Соборної районної у місті ради від 24.01.2019 pоку (п. 2.4 протоколу № 03) в частині відмови їй у наданні щомісячної адресної допомоги як внутрішньо переміщеній особі, для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 01.10.2014 року № 505, а також у нарахуванні їй переплати зазначеної допомоги, виплаченої за період з 03.11.2015 року по 21.11.2018 року у сумі 33011,22 грн..

В обґрунтування позову зазначено, що позивач перебуває у шлюбі з ОСОБА_2 , проте фактично проживає з сином окремо від чоловіка, хоча останній надав прихисток позивачу з сином у зв`язку з проведенням антитерористичної операції.

Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 22 квітня 2019 року в задоволенні адміністративного позову відмовлено.

Не погодившись з таким рішенням суду першої інстанції, позивач подала апеляційну скаргу, в якій просила рішення суду скасувати та прийняти нове рішення про задоволення позовних вимог в повному обсязі .

В обґрунтування апеляційної скарги зазначено, що рішення суду не відповідає нормам матеріального та процесуального права, а також фактичним обставинам справи та прийняте без дослідження всіх матеріалів та обставин справи. Доводи апеляційної скарги стосуються цитування норм Конституції України, КАС України, Конвенції про захист прав людини, Закону України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб».

Критики рішення суду першої інстанції з обгрунтуванням незгоди з висновками суду, апеляційна скарга не містить.

Відповідач подав суду апеляційної інстанції відзив на апеляційну скаргу, в якому просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Відповідно до пункту 3 частини першої статті 311 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).

Рішення суду першої інстанції ухвалено в порядку спрощеного позовного провадження. У суді апеляційної інстанції справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів.

Відповідно до частин першої та другої статті 308 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Колегія суддів, перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги та відзиву на апеляційну скаргу, встановила наступне.

Позивач - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є внутрішньо переміщеною особою, що підтверджується довідкою від 03.11.2014 року №, виданою 26 липня 2014 року (а.с.17, 18).

Згідно тексту позовної заяви, позивач має у складі сім`ї три особи:

- вона - ОСОБА_1 , зареєстрована в АДРЕСА_1 (а.с.8-9);

- чоловік - ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстрований в АДРЕСА_1 , не є внутрішньо переміщеною особою. (а.с.10-11);

- син - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , зареєстрований в АДРЕСА_1 , є внутрішньо переміщеною особою на підставі довідки від 05.07.2018 року № (а.с.12).

Як зазначено в позові, позивач перебуває у шлюбі з ОСОБА_2 , але фактично у сімейних відносинах не перебуває.

У зв`язку з проведенням антитерористичної операції позивач з сином покинула територію Луганської області та переїхала до м.Дніпра.

В подальшому, позивач подала заяву до Управління соціального захисту населення Соборної районної у місті Дніпрі ради про надання щомісячної адресної допомоги як внутрішньо переміщеній особі, для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 01.10.2014 року №505.

Така допомога їй була надана, та у період з 03.11.2015 року по 21.11.2018 року позивач отримувала щомісячну адресну допомогу.

22.11.2018 року позивач подала до управління заяву про призначення щомісячної адресної допомоги на наступний шестимісячний строк.

Управління соціального захисту населення Соборної районної у місті Дніпрі ради листом №526/01-08-01/1019 від 01.02.2019 року повідомило позивача, що в ході проведення перевірки достовірності інформації встановлено, що згідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності, чоловік позивача - ОСОБА_2 , з 15.10.2004 року володіє частиною житлового приміщення за адресою: АДРЕСА_2 , де фактично мешкає позивач з 03.11.2014 року по теперішній час. У зв`язку з цим 24.01.2019 року прийнято рішення про відмову у наданні позивачу зазначеної допомоги (п.2.4 протоколу №03). Крім того повідомлено, що управлінням проведено перерахунок раніше призначеної щомісячної адресної допомоги. У зв`язку з наданням завідомо недостовірної інформації виникла переплата адресної допомоги за період з 03.11.2015 року по 21.11.2018 року в розмірі 33011,22 грн. (а.с.19-20).

Не погодившись з таким рішенням відповідача, позивач оскаржила його до суду. Відмовляючи в задоволенні адміністративного позову, суд першої інстанції виходив із того, що відповідачем відповідно до вимог чинного законодавства правомірно відмовлено в призначенні адресної допомоги позивачу на наступний період. Стосовно нарахування переплати адресної допомоги, суд зазначив, що не є переплатою сума виплаченої ОСОБА_1 адресної допомоги за період з 03.11.2015 по 21.11.2017 року, проте позивач звернулась з позовом до Управління соціального захисту населення Соборної районної у місті Дніпрі ради, а не до виконавчого органу вказаної ради, при якому створено відповідну комісію з питань призначення (відновлення) соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам.

Суд апеляційної інстанції частково погоджується з висновками суду першої інстанції з огляду на таке.

Відповідно до пункту 2 Порядку надання щомісячної адресної допомоги внутрішньо переміщеним особам для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №505 від 01.10.2014 року (далі по тексту - Порядок №505) грошова допомога надається внутрішньо переміщеним особам, які перемістилися з тимчасово окупованих територій у Донецькій та Луганській областях, Автономній Республіці Крим і м.Севастополі, населених пунктів, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження, та населених пунктів, розташованих на лінії зіткнення, а також внутрішньо переміщеним особам, житло яких зруйновано або стало непридатним для проживання внаслідок проведення антитерористичної операції або заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації, їх дітям, які народилися після дати початку проведення антитерористичної операції, тимчасової окупації або заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації та взяті на облік у структурних підрозділах з питань соціального захисту населення районних, районних у м.Києві держадміністрацій, виконавчих органах з питань соціального захисту населення міських, районних у містах (у разі утворення) рад (далі - уповноважені органи), з дня звернення за її призначенням по місяць зняття з такого обліку включно, але не більше ніж на шість місяців.

Згідно із пунктом 6 Порядку №505 грошова допомога не призначається у разі, коли будь-хто із членів сім`ї (крім сімей, до складу яких входять військовослужбовці з числа внутрішньо переміщених осіб, які захищають незалежність, суверенітет і територіальну цілісність України та беруть безпосередню участь у заходах із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації) має у власності житлове приміщення/частину житлового приміщення, що розташоване в інших регіонах, ніж тимчасово окуповані території у Донецькій та Луганській областях, Автономній Республіці Крим і м.Севастополі, населені пункти, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження, та населені пункти, що розташовані на лінії зіткнення, крім житлових приміщень, які непридатні для проживання, що підтверджується відповідним актом технічного стану.

Таким чином, законодавством передбачено, що у випадку коли будь-хто із членів сім`ї (крім сімей, до складу яких входять військовослужбовці з числа внутрішньо переміщених осіб, які захищають незалежність, суверенітет і територіальну цілісність України та беруть безпосередню участь у заходах із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації) має у власності житлове приміщення/частину житлового приміщення, грошова допомога не призначається.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 перебуває у шлюбі з ОСОБА_2 .

Посилання позивача на ту обставину, що вона фактично проживає з сином окремо від чоловіка, хоча останній надав прихисток їй із сином у зв`язку з проведенням антитерористичної операції, колегією суддів до уваги не приймається з огляду на наступне.

Згідно із статтею 104 Сімейного кодексу України шлюб припиняється внаслідок смерті одного з подружжя або оголошення його померлим. Шлюб припиняється внаслідок його розірвання.

Позивачем з ОСОБА_2 шлюб у встановлений законодавством спосіб не припинено. Вказана обставина позивачем не заперечується та не спростовується.

Відтак, у розумінні діючого сімейного законодавства України ОСОБА_2 є членом сім`ї ОСОБА_1 , яка звернулась за грошовою допомогою, що призначається відповідно до Порядку №505.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_2 згідно свідоцтву про право на спадщину за заповітом, виданого 02.10.2014 року державним нотаріусом Першої Дніпропетровської державної нотаріальної контори за реєстровим №7-958 належить право власності на 3/12 частки житлового приміщення (квартири) за адресою: АДРЕСА_3 . Вказане підтверджується також інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності, дата державної реєстрації 02.10.2014 року (а.с.16, 30-31).

Зазначена обставина апелянтом не заперечується та не спростовується.

Позивач не зазначає та матеріали справи не містять даних, що зазначене вище житло непридатне для проживання, а також що складу сім`ї позивача входять військовослужбовці з числа внутрішньо переміщених осіб, які захищають незалежність, суверенітет і територіальну цілісність України та беруть безпосередню участь у заходах із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації.

Таким чином, оскільки ОСОБА_2 , як член сім`ї ОСОБА_1 , має у власності частину житлового приміщення, що розташоване в іншому регіоні, ніж тимчасово окуповані території у Донецькій та Луганській областях, Автономній Республіці Крим і м.Севастополі, населені пункти, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження, та населені пункти, що розташовані на лінії зіткнення, грошова допомога, передбачена пункту 2 Порядку №505, не призначається.

З огляду на викладене, відповідачем правомірно відмовлено ОСОБА_1 в призначенні грошової допомоги з 20.11.2018 року.

А відтак, колегія суддів погоджується з рішенням суду першої інстанції в цій частині про відмову в задоволенні позовних вимог.

Щодо нарахування переплати раніше призначеної щомісячної адресної допомоги, колегія суддів зазначає наступне.

Листом №526/01-08-01/1019 від 01.02.2019 року Управління соціального захисту населення Соборної районної у місті Дніпрі ради повідомлено ОСОБА_1 , що управлінням проведено перерахунок раніше призначеної щомісячної адресної допомоги та у зв`язку з наданням завідомо недостовірної інформації виникла переплата адресної допомоги за період з 03.11.2015 року по 21.11.2018 року в розмірі 33011,22 грн.. Позивачу запропоновано повернути суму переплати щомісячної адресної допомоги на вказаний у листі рахунок. У разі відмови добровільного повернення коштів, виплачена надміру сума державної допомоги буде стягуватись управлінням у примусовому порядку через суд (а.с.19-20).

З урахуванням наведеного, колегія суддів вважає, що вказаний лист є повідомленням про наявну, на думку управління, переплату державної допомоги, та не є рішенням, на підставі якого може бути проведено стягнення без звернення управління з відповідним позовом до суду.

Вказаний лист в частині наявності переплати грошової допомоги не є рішенням суб`єкта владних повноважень в розумінні КАС України, а відтак не породжує саме по собі порушення будь-яких прав чи інтересів позивача.

Стягнення таких сум переплати можливо лише за рішенням суду, прийнятим за результатами розгляду адміністративного позову Управління до Худової Н.В..

Питання щодо правомірності нарахування сум переплати щомісячної адресної допомоги є предметом розгляду зазначеного вище позову.

Таким чином, позивачем невірно обраний спосіб захисту, а тому в цій частині позовних вимог слід відмовити, проте з інших підстав, ніж зазначено судом першої інстанції.

Частиною другою статті 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до частини першої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Згідно частини другої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Враховуючи викладене, колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції при постановлені рішення допустив неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи та невідповідність висновків, викладених у рішенні, обставинам справи, що у відповідності до статті 317 Кодексу адміністративного судочинства України є підставою для зміни мотивувальної частини рішення.

Вирішуючи питання про можливість касаційного оскарження постанови суду апеляційної інстанції, колегія суддів зазначає таке.

Відповідно до пункту 2 частини п`ятої статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у справах незначної складності.

За приписами пункту 3 частини шостої статті 12 Кодексу адміністративного судочинства України для цілей цього Кодексу справами незначної складності є справи щодо оскарження фізичними особами рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень щодо обчислення, призначення, перерахунку, здійснення, надання, одержання пенсійних виплат, соціальних виплат непрацездатним громадянам, виплат за загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням, виплат та пільг дітям війни, інших соціальних виплат, доплат, соціальних послуг, допомоги, захисту, пільг;

Керуючись статтями 12, 77, 243, 250, 308, 311, 315, 317, 321, 322, 325, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 22 квітня 2019 року в адміністративній справі № 160/2474/19 залишити без задоволення.

Рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 22 квітня 2019 року в адміністративній справі № 160/2474/19 змінити в його мотивувальній частині.

В іншій частині рішення залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції за наслідками перегляду набирає законної сили з дати її прийняття та не може бути оскаржена.

Головуючий - суддя І.В. Юрко

суддя С.В. Чабаненко

суддя С.Ю. Чумак