Справа № 480/2709/19
Суддя: Н.В. Савицька
Дата ухвалення: 2019-11-21 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

СУМСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 листопада 2019 р. Справа №480/2709/19

Сумський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді - Савицької Н.В.,

за участю секретаря судового засідання - Бєлянської С.М.,

позивача - ОСОБА_1 ,

представника позивача - Семеген Н.Б.,

представника відповідача - Сай О.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Суми за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу №480/2709/19 за позовом ОСОБА_1 до Управління поліції охорони в Сумській області про стягнення середнього заробітку,-

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 (далі по тексту - позивач, ОСОБА_1 ) звернувся до Сумського окружного адміністративного суду з позовом до Управління поліції охорони в Сумській області (далі по тексту - відповідач), і просить суд стягнути на користь позивача середній заробіток за весь час затримки належних йому сум, а саме заробітної плати та компенсації за невикористану відпустку за період з 01.09.2018 по 18.01.2019, в сумі 34745,83 грн. Також, у позовній заяві просить рішення в частині стягнення на користь позивача середнього заробітку (грошового забезпечення) за час затримки розрахунку при звільненні допустити до негайного виконання.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що в день звільнення позивача з ним не був проведений повний розрахунок. На неодноразові звернення ОСОБА_1 щодо виплати йому належних йому сум, відповідач повідомляв, що розрахунок не може бути проведений, оскільки на підставі п. 4 ст. 47 Закону України "Про національну поліцію" особи, які навчаються за державним замовленням у вищих навчальних закладах із специфічними умовами навчання, які здійснюють підготовку поліцейських, у разі дострокового розірвання контракту про здобуття освіти з будь-яких підстав, крім звільнення зі служби в поліції на підставі підпунктів 2,4 частини першої статті 77 цього Закону, відшкодовують Міністерству внутрішніх справ України витрати, пов`язані з їх утриманням у вищому навчальному закладі, в Порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

Ухвалою суду від 09.08.2019 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін.

30.08.2019 на адресу суду від Управління поліції охорони в Сумській області надійшов письмовий відзив на позовну заяву, в якому відповідач проти позовних вимог заперечував та просив залишити позовну заяву без розгляду, у зв`язку з пропуском позивачем строку звернення до суду (а.с.40-48).

Ухвалою суду від 03.09.2019 призначено судове засідання у справі на 16.10.2019.

12.09.2019 до суду надійшла відповідь на відзив (а.с.69-70), у якій позивач заперечує проти доводів відповідача, викладених у відзиві на позовну заяву.

Ухвалою суду від 16.10.2019 відмовлено у задоволенні клопотання Управління поліції охорони в Сумській області про залишення позовної заяви без розгляду, визнано поважними причини пропуску ОСОБА_1 строку для звернення до суду та задоволено клопотання позивача про поновлення строку звернення до суду з даним позовом.

11.11.2019 представником відповідача подано до суду додаткові пояснення до відзиву, в яких заперечує проти позовних вимог у повному обсязі та просить відмовити у їх задоволенні (а.с. 89-99). Так, з приводу виплати позивачу остаточного розрахунку при звільненні зазначає, що на звернення позивача на "гарячу лінію" Національної поліції України із скаргою на протиправні дії відповідача, Управлінням поліції охорони в Сумській області 18.01.2019 перераховано на особистий рахунок ОСОБА_1 кошти в сумі 11 635,92 грн. Крім того, відповідач вважає, що позивач помилково застосовує поняття «заробітної плати» при обчисленні середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, оскільки він проходив службу в органах Національної поліції та отримував грошове забезпечення, що передбачене спеціальними нормативними актами, складова якого є абсолютно відмінною від складової заробітної плати, та якими саме поняття «середньомісячна заробітна плата» і «середньомісячне грошове забезпечення» не визначене та не передбачене взагалі, у зв`язку з чим визначений позивачем предмет спору за даним позовом «про стягнення середнього заробітку» сам по собі є некоректним.

Звертає увагу суду на те, що оскільки складова грошового забезпечення поліцейських, а також порядок та строки його виплати чітко врегульовані спеціальними законами, а саме: частиною 1 статті 94 Закону України «Про Національну поліцію», постановою Кабінету Міністрів України від 11.11.2015 № 988 «Про грошове забезпечення поліцейських Національної поліції» і Порядком та умовами виплати грошового забезпечення поліцейським Національної поліції, затвердженого наказом МВС України від 06.04.2016 № 260, а тому положення КЗпП України в частині оплати праці, норми Закону України «Про оплату праці» та Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 № 100, на працівників поліції і на позивача, зокрема, не поширюються і не можуть бути застосовані до наявних між сторонами спору правовідносин.

Крім того, зазначає, що у відповідача у період з 27.07.2018 по 09.01.2019 не існувало можливості проведення з позивачем розрахунку при звільненні, з огляду на винесення відділом примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Сумській області постанови про накладення арешту на усі розрахункові рахунки відповідача, відкриті в банківських установах, та усе рухоме і нерухоме майно відповідача.

У судовому засіданні позивач та його представник позовні вимоги підтримали у повному обсязі з підстав, викладених у позовній заяві.

Представник відповідача заперечував проти задоволення позову з підстав, зазначених у відзиві на позовну заяву та дадаткових поясненнях до відзиву.

Заслухавши позивача та його представника, представника відповідача, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази у їх сукупності, суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог виходячи з наступного.

Під час розгляду справи судом встановлено, що 31.08.2015 між Управлінням Державної служби охорони при УМВС України в Сумській області, Рівненським вищим професійним училищем Департаменту Державної служби охорони при МВС України та ОСОБА_1 було укладено договір №86/1187 на навчання позивача за кошти підрозділу Державної служби охорони (а.с.15-17).

На підставі наказу РВП №92-к від 10.09.2015 ОСОБА_1 був прийнятий на службу в органи внутрішніх справ.

Наказом №10 о/с від 07.01.2016 призначений на посаду поліцейського - водія батальйону Управління поліції охорони в Сумській області із спеціальним званням "сержан поліції".

Наказом № 210 о/с від 30.08.2018 ОСОБА_1 було звільнено з Управління поліції охорони в Сумській області 31.08.2018 на підставі п.7 ч.1 ст.77 Закону України «Про Національну поліцію» (за власним бажанням) (а.с.11).

Як встановлено судом та не заперечується відповідачем, у день звільнення ОСОБА_1 , а саме 31.08.2018, Управлінням поліції охорони в Сумській області були нараховані позивачеві кошти в сумі 11 635,98 грн, з яких: 7 419 грн - грошове забезпечення за серпень, 4 216,67 грн - компенсація за невикористану відпустку за 2018 рік. У той же час, вказані кошти у розмірі 11 635, 92 грн 31.08.2018 було відраховано з грошового забезпечення позивача, без його згоди, у рахунок відшкодування витрат, які були понесені відповідачем за навчання ОСОБА_1 , посилаючись на те, що позивач після проходження навчання не відпрацював три роки, відповідно договору №86/1187.

На неодноразові звернення ОСОБА_1 щодо виплати йому заробітної плати, відповідач повідомляв, що розрахунок не може бути проведений, оскільки на підставі п. 4 ст. 47 Закону України "Про національну поліцію" особи, які навчаються за державним замовленням у вищих навчальних закладах із специфічними умовами навчання, які здійснюють підготовку поліцейських, у разі дострокового розірвання контракту про здобуття освіти з будь-яких підстав, крім звільнення зі служби в поліції на підставі підпунктів 2,4 частини першої статті 77 цього Закону, відшкодовують Міністерству внутрішніх справ України витрати, пов`язані з їх утриманням у вищому навчальному закладі, в Порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

У подальшому 08.01.2019 ОСОБА_1 звернувся на "гарячу лінію" Національної поліції України із скаргою на протиправні дії відповідача, які полягали у не проведенні остаточного розрахунку у день звільнення.

18.01.2019 на вищезазначене звернення позивача, Управлінням поліції охорони в Сумській області перераховано на особистий рахунок ОСОБА_1 кошти в сумі 11 635,92 грн.

Однак, середній заробіток за весь час затримки виплати належних сум при звільненні позивачу виплачений не був, у зв`язку з цим позивач звернувся до суду за захистом своїх прав.

Надаючи правову оцінку обставинам справи, суд виходить з наступного.

Відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Так, відповідно до ст.3 КЗпП України законодавство про працю регулює трудові відносини працівників усіх підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, виду діяльності і галузевої належності, а також осіб, які працюють за трудовим договором з фізичними особами.

Водночас питання проходження служби особами рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ, звільненням із неї, права і обов`язки таких осіб визначені та урегульовані спеціальним законодавством, зокрема, Законом України від 02.07.2015 № 580-VIII «Про Національну поліцію» (далі - Закон № 580-VIII).

Приписами ст. 77 вказаного Закону врегульовано питання звільнення зі служби в поліції.

Грошове забезпечення поліцейських Національної поліції врегульовано ст. 94 Закону № 580-VIII та Постановою Кабінету Міністрів України від 11.11.2015 № 988 «Про грошове забезпечення поліцейських Національної поліції».

Проте, зазначеними нормативними актами не визначено порядку проведення розрахунку при звільненні зі служби в поліції.

За загальним правилом пріоритетними є норми спеціального законодавства, а трудове законодавство підлягає застосуванню у випадках, якщо нормами спеціального законодавства не врегульовано спірні правовідносини або коли про це йдеться у спеціальному законі.

Статтею 116 КЗпП України встановлено, що при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок.

Частиною 1 статті 117 КЗпП України зазначається, що в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 № 100 затверджено Порядок обчислення середньої заробітної плати (далі - Порядок № 100).

Згідно з п.2 Порядку № 100 обчислення середньої заробітної плати для оплати часу щорічної відпустки, додаткових відпусток у зв`язку з навчанням, творчої відпустки, додаткової відпустки працівникам, які мають дітей, або для виплати компенсації за невикористані відпустки провадиться виходячи з виплат за останні 12 календарних місяців роботи, що передують місяцю надання відпустки або виплати компенсації за невикористані відпустки. У всіх інших випадках збереження середньої заробітної плати середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана відповідна виплата. Працівникам, які пропрацювали на підприємстві, в установі, організації менше двох календарних місяців, середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за фактично відпрацьований час.

За загальним правилом пріоритетними є норми спеціального законодавства, а трудове законодавство підлягає застосуванню у випадках, якщо нормами спеціального законодавства не врегульовано спірні правовідносини або коли про це йдеться у спеціальному законі.

Слід зауважити, що непоширення норм КЗпП України на поліцейських стосується саме порядку та умов визначення норм оплати праці (грошового забезпечення) та порядку вирішення спорів щодо оплати праці.

Питання ж відповідальності за затримку розрахунку при звільненні поліцейських зі служби в поліції (зокрема, затримку виплати як грошового забезпечення, так і затримку виплати коштів за період вимушеного прогулу на виконання рішення суду, одноразової грошової допомоги при звільненні, компенсації за невикористану відпустку, які не є складовими грошового забезпечення) не врегульовані положеннями спеціального законодавства, що регулює порядок, умови, склад, розміри виплати грошового забезпечення.

У той же час такі питання врегульовані КЗпП України.

Враховуючи наведене, суд не приймає до уваги твердження відповідача стосовно того, що спірні відносини не регулюються загальними нормами трудового законодавства і на них розповсюджуються норми спеціального законодавства, оскільки спеціальним законодавством, яке регулює оплату праці поліцейських, не встановлено дату проведення остаточного розрахунку зі звільненими працівниками та відповідальність роботодавця за невиплату або несвоєчасну виплату працівнику всіх належних сум.

Отже, суд дійшов висновку про можливість застосування норм статті 116 та 117 КЗпП України, як таких, що є загальними та поширюються на правовідносини, які виникають під час звільнення зі служби в поліції.

Аналогічна правова позиція висловлена в постановах Верховного Суду від 07.02.2018 у справі № 806/535/16 (№ К/9901/1799/18), від 01.03.2018 у справі №806/1899/17 (№ К/9901/2433/17) та від 30.01.2019 у справі №806/2164/16.

Щодо посилання не неплатоспроможність відповідача та на відсутність коштів для проведення розрахунку з позивачем, суд зазначає наступне.

Відповідно до приписів частини 1 статті 117 КЗпП у разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, за відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Європейський Суд з прав людини у рішенні по справі "Кечко проти України" зауважував, що реалізація особою права, що пов`язане з отриманням бюджетних коштів, яке базується на спеціальних та чинних на час виникнення спірних правовідносин нормативно-правових актах національного законодавства, не може бути поставлена у залежність від бюджетних асигнувань.

Отже, суд дійшов висновку, що арешт коштів відповідача для виплати вказаних виплат при звільненні також не може бути підставою для відмови у задоволенні позовних вимог та жодним чином не впливає на наявність чи відсутність у позивача права на нарахування та виплату належних сум при звільненні, затримка виплати якої є предметом спору у даній справі.

Суд також зазначає, що ні у відзиві на позовну заяву, ні у додаткових поясненнях, ні під час судового розгляду справи, представник відповідача не зміг послатися на норму права, яка б передбачала можливість відрахування коштів з грошового забезпечення позивача при звільненні, сплачених Управлінням за його навчання.

Крім того, суд зауважує, що у подальшому Управління поліції охорони в Сумській області скористалося правом звернення до суду із позовом до ОСОБА_1 про стягнення коштів в рахунок відшкодування витрат, понесених у зв`язку із проходженням професійного навчання, який 27.06.2019 судом було задоволено (а.с.52-54).

З урахуванням викладеного, суд дійшов висновку по те, що відповідно до вимог ст.117 КЗпП України у відповідача виник обов`язок сплатити позивачу середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 01.09.2018 по 18.01.2019.

Згідно з довідкою Управління поліції охорони в Сумській області від 28.08.2019 №1845, середньоденний розмір грошового забезпечення за два останні календарні місяці перед звільненням складає 234,73 грн. (а.с.49), а у розрахунку позивача, що є додатком до позовної заяви, позивач визначає середньоденний заробіток у розмірі 249, 97 грн і прость стягнути на його користь 34 745,83 грн (а.с.6).

Враховуючи те, що сума середнього заробітку за несвоєчасний розрахунок при звільненні значно перевищує суму, як підлягала виплаті ОСОБА_1 при звільненні, суд вважає за необхідне застосувати принцип співмірності, та стягнути на користь позивача середній заробіток за весь час затримки розрахунку при звільненні за період з 01.09.2018 по 18.01.2019, в розмірі, що не перевищує суму, яка була безпідставно відрахована відповідачем при звільненні останнього, що становить 11 635, 92 грн.

Такий висновок суду узгоджується з правовою позицією Верховного Суду України, викладеною у постановах від 27 квітня 2016 року по справі № 6-113цс16, від 15 вересня 2015 року по справі № 21-1765а15, яка є обов`язковою для всіх судів України.

Клопотання позивача про звернення рішення суду до негайного виконання не підлягає до задоволення у зв`язку із його необгрунтованістю у позовній заяві.

Щодо розподілу судових витрат суд зазначає, що з матеріалів справи вбачається, що позивач звільнений від сплати судового збору на підставі Закону України "Про судовий збір" і такий ним не сплачувався. Відтак, підстави для компенсації витрат за сплату позивачем судового збору у справі відсутні.

Керуючись ст.ст. 90, 139, 143, 241- 246, 250, 255, 295 КАС України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 до Управління поліції охорони в Сумській області про стягнення середнього заробітку - задовольнити частково.

Стягнути на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) з Управління поліції охорони в Сумській області (вул. Псільська, 36, м. Суми, 40022, ) середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні у сумі 11 635 (одинадцять тисяч шістсот тридцять п`ять) грн 92 коп.

В іншій частині позову - відмовити.

Рішення може бути оскаржено до Другого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного рішення. Апеляційні скарги до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи подаються через Сумський окружний адміністративний суд.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повне рішення складено та підписано 25.11.2019.

Суддя Н.В. Савицька