Справа № 440/2972/19
Суддя: О.О. Кукоба
Дата ухвалення: 2019-11-13 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОЛТАВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

і м е н е м У к р а ї н и

13 листопада 2019 року м. ПолтаваСправа №440/2972/19

Полтавський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого - судді Кукоби О.О.,

за участю:

секретаря судового засідання - Пуленко М.І.

та представників сторін:

від позивача - ОСОБА_7.,

від відповідача - Федчун Т.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні за правилами загального позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до управління Держпраці у Полтавській області про визнання протиправними та скасування наказу та направлення,

В С Т А Н О В И В:

ІСТОРІЯ СПРАВИ

1. Короткий зміст позовних вимог.

ОСОБА_1 (надалі - позивач, ОСОБА_1 ) звернулась до суду з позовом до управління Держпраці у Полтавській області (надалі також відповідач), у якому просила визнати протиправними та скасувати пункт 1.1 наказу управління Держпраці у Полтавській області від 29.07.19 №162П "Про проведення заходів державного контролю" та видане на його підставі направлення на проведення заходу державного контролю від 30.07.19 №1334.

Позовні вимоги обґрунтувала посиланням на протиправність оспорюваних індивідуальних актів суб`єкта владних повноважень, оскільки їх видано за відсутності визначеного законом порядку проведення заходу державного нагляду (контролю). Так, на переконання позивача, з огляду на набрання законної сили рішенням суду про визнання нечинною та скасування постанови Кабінету Міністрів України від 26.04.17 №295 з 14.05.19 територіальні органи Держпраці не мали права на проведення інспекційних відвідувань з питань дотримання вимог законодавства про працю.

2. Позиція відповідача.

Відповідач позов не визнав. У наданому до суду відзиві на позов /а.с. 34-35/ представник відповідача просив у задоволенні позовних вимог відмовити повністю з огляду на їх необґрунтованість та безпідставність. Свою позицію мотивував посиланням на те, що рішення про проведення інспекційного відвідування у спірних відносинах ухвалене з огляду на отримання управлінням Держпраці у Полтавській області звернення гр. ОСОБА_2 щодо порушення ФОП ОСОБА_1 вимог трудового законодавства, а законодавчо визначеною підставою для ухвалення такого рішення визначено положення Конвенції Міжнародної організації праці №81 1947 року про інспекцію праці у промисловості й торгівлі, статті 259 Кодексу законів про працю України, Закону України "Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності".

3. Інші заяви по суті справи.

6.09.19 судом одержано відповідь на відзив /а.с. 55-56/, у якій представник позивача вкотре звертав увагу на відсутність підстав для проведення інспекційного відвідування ФОП ОСОБА_1 з огляду на визнання нечинною постанови КМУ №295.

13.09.19 до суду надійшли заперечення на відповідь /а.с. 61-62/, у яких представник відповідача стверджувала про відсутність підстав для задоволення позову, оскільки оспорювані індивідуальні акти фактично вичерпали свою дію через відмову уповноваженої особи позивача від допуску інспектора праці до інспекційного відвідування.

9.10.19 судом одержано клопотання представника відповідача про зменшення судових витрат /а.с. 66-67/, у якому заявник посилалась на неспівмірність заявленого представником позивача розміру витрат на професійну правничу допомогу зі складністю цієї справи та відсутність належних і достовірних доказів їх понесення.

18.10.19 судом одержані додаткові пояснення представника відповідача щодо спірних відносин /а.с. 85, 87/, у яких ініціатор звернення наголошувала на відсутності підстав для задоволення позовних вимог, оскільки розгляд справи про порушення ФОП ОСОБА_1 вимог чинного законодавства про працю фактично не відбувся, позивач до жодного з видів відповідальності не притягувалась.

23.10.19 судом одержані додаткові пояснення представника позивача /а.с. 94-95/, у яких останній стверджував про те, що доводи відповідача про неможливість проведення інспекційного відвідування та догляду справи про накладення на ФОП ОСОБА_1 штрафу не свідчать про необґрунтованість та безпідставність позовних вимог.

13.11.19 судом одержані аналогічні за змістом письмові пояснення представника позивача щодо правомірності позовних вимог /а.с. 108/.

4. Процесуальні дії у справі.

Ухвалою Полтавського окружного адміністративного суду від 9.08.19 відкрито провадження у даній справі, розгляд справи вирішено проводити за правилами спрощеного позовного провадження з викликом учасників.

Судове засідання 4.09.19 не відбулось з огляду на перебування судді у щорічній відпустці.

У судовому засіданні 9.10.19 суд постановив ухвалу про перехід до розгляду справи за правилами загального позовного провадження з проведенням підготовчого засідання.

У підготовчому засіданні 23.10.19 суд протокольною ухвалою, постановленою без виходу до нарадчої кімнати, закрив підготовче провадження та призначив справу до розгляду по суті.

У судовому засіданні 13.11.19 представник позивача позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити у повному обсязі.

Представник відповідача в судовому засіданні проти позову заперечувала, наполягала на відмові у задоволенні позовних вимог.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ

12.07.19 до управління Держпраці у Полтавській області з Кабінету Міністрів України надійшло звернення гр. ОСОБА_2 , подане через урядову "гарячу лінію", щодо невиплати їй коштів при звільненні /а.с. 39/. У зверненні заявник посилалась на те, що її 11.07.19 звільнено з посади косметолога у салоні лазерної косметології "ІНФОРМАЦІЯ_1", власником якого є ФОП ОСОБА_1 , однак при звільненні не виплачено заробітну плату за період з 16.06.19 по 11.07.19, відпускні та розрахункові кошти при звільненні, а також не видано трудову книжку та дипломи.

29.07.19, за результатами опрацювання звернення гр. ОСОБА_2 , управлінням Держпраці у Полтавській області видано наказ №162П, пунктом 1.1 якого визначено провести заходи державного контролю щодо відповідності вимогам законодавства про працю у діяльності ФОП ОСОБА_1 /а.с. 38/.

30.07.19, на підставі наказу від 29.07.19 №162П, відповідачем видане направлення на проведення заходу державного контролю №1334, яким доручено заступнику начальника відділу з питань гігієни та експертизи умов праці Рогізній Л.М. проведення інспекційного відвідування на предмет додержання вимог законодавства про працю у діяльності ФОП ОСОБА_1 щодо додержання законодавства про працю в частині порядку оформлення трудових відносин, дотримання робочого часу, часу відпочинку, оплати праці /а.с. 40/.

6.08.19 інспектор праці Рогізна Л.М. здійснила вихід до місця ведення позивачем підприємницької діяльності з метою проведення інспекційного відвідування, однак уповноважена особа ФОП ОСОБА_1 - адміністратор ОСОБА_5 відмовив у допуску інспектора праці до проведення заходу державного контролю, про що 8.08.19 складено акт №ПЛ4438/1836/НП про неможливість проведення інспекційного відвідування /а.с. 41-42/.

Листом від 9.08.19 вих.№16-П1010/03/14-04/214 відповідач повідомив ОСОБА_2 про неможливість проведення інспекційного відвідування ФОП ОСОБА_1 /а.с. 86/.

12.08.19 начальником управління Держпраці у Полтавській області прийняте рішення №ПЛ4438/1836/НП/СП щодо розгляду справи про накладення штрафу, яким на 22.08.19 призначено розгляд справи про накладення штрафу відповідно до абзацу шостого частини другої статті 265 КЗпП України на ФОП ОСОБА_1 за створення перешкод в частині ненадання інформації для проведення інспекційного відвідування /а.с. 43/.

13.08.19 позивачу за вих.№02-12/5277 надіслано лист-запрошення на розгляд справи про накладення штрафу /а.с. 44/.

22.08.19 посадовою особою управління Держпраці у Полтавській області складено службову записку, якою повідомлено про відсутність підстав для розгляду справи про накладення штрафу з огляду на відсутність відомостей щодо повідомлення ФОП ОСОБА_1 про її розгляд /а.с. 45/.

ДЖЕРЕЛА ПРАВА

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

За змістом статті 43 Основного Закону кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Громадянам гарантується захист від незаконного звільнення. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом.

Законом України від 8.09.04 №1985-IV ратифіковано Конвенцію Міжнародної організації праці №81 1947 року про інспекцію праці у промисловості й торгівлі, прийняту 11 липня 1947 року.

Відповідно до пункту "а" частини першої статті 3 Конвенції завданням системи інспекції праці є забезпечення застосування правових норм у галузі умов праці та охорони працівників під час їхньої роботи, як наприклад, норм щодо тривалості робочого дня, заробітної плати, безпеки праці, охорони здоров`я і добробуту, використання праці дітей і підлітків та з інших подібних питань, у тій мірі, в якій інспектори праці повинні забезпечувати застосування таких норм.

В силу частини першої статті 4 Конвенції, настільки, наскільки це сумісно з адміністративною практикою члена Організації, інспекція праці повинна проводитись під наглядом і контролем центрального органа влади.

Стаття 12 Конвенції проголошує, що інспектори праці, забезпечені відповідними документами, що засвідчують їхні повноваження, мають право: a) безперешкодно, без попереднього повідомлення і в будь-яку годину доби проходити на будь-яке підприємство, яке підлягає інспекції; b) проходити у денний час до будь-яких приміщень, які вони мають достатні підстави вважати такими, що підлягають інспекції; та c) здійснювати будь-який огляд, перевірку чи розслідування, які вони можуть вважати необхідними для того, щоб переконатися у тому, що правові норми суворо дотримуються, і зокрема: i) наодинці або в присутності свідків допитувати роботодавця або персонал підприємства з будь-яких питань, які стосуються застосування правових норм; ii) вимагати надання будь-яких книг, реєстрів або інших документів, ведення яких приписано національним законодавством з питань умов праці, з метою перевірки їхньої відповідності правовим нормам, і знімати копії з таких документів або робити з них витяги; iii) зобов`язувати вивішувати об`яви, які вимагаються згідно з правовими нормами; iv) вилучати або брати з собою для аналізу зразки матеріалів і речовин, які використовуються або оброблюються, за умови повідомлення роботодавцю або його представнику про те, що матеріали або речовини були вилучені або взяті з цією метою.

У разі інспекційного відвідування інспектори повідомляють про свою присутність роботодавцю або його представнику, якщо тільки вони не вважатимуть, що таке повідомлення може завдати шкоди виконанню їхніх обов`язків.

Стаття 17 Конвенції проголошує, що особи, які порушують або ухиляються від дотримання правових норм, виконання яких повинні забезпечувати інспектори праці, підлягають негайному судовому переслідуванню без попередження. Проте національне законодавство може передбачити винятки щодо таких випадків, коли має робитися попереднє повідомлення для того, щоб виправити становище або вжити запобіжних заходів.

Інспектори праці можуть на свій розсуд вирішувати питання щодо того, чи слід робити попередження або давати пораду замість того, щоб порушувати або рекомендувати порушити переслідування.

Статтями 22-24 Конвенції визначено, що кожний член Міжнародної організації праці, для якого цей розділ цієї Конвенції є чинним, повинен забезпечувати систему інспекції праці на торговельних підприємствах.

Система інспекції праці на торговельних підприємствах застосовується до тих підприємств, щодо яких інспектори праці повинні забезпечити застосування правових норм, які стосуються умов праці та охорони працівників під час їхньої роботи.

Система інспекції праці на торговельних підприємствах повинна відповідати вимогам статей 3 - 21 цієї Конвенції, настільки, наскільки вони можуть бути застосовані.

Згідно з частиною першою статті 116 Кодексу законів про працю України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум.

За змістом статті 1 Закону України "Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності" державний нагляд (контроль) - діяльність уповноважених законом центральних органів виконавчої влади, їх територіальних органів, державних колегіальних органів, органів виконавчої влади Автономної Республіки Крим, місцевих державних адміністрацій, органів місцевого самоврядування (далі - органи державного нагляду (контролю)) в межах повноважень, передбачених законом, щодо виявлення та запобігання порушенням вимог законодавства суб`єктами господарювання та забезпечення інтересів суспільства, зокрема належної якості продукції, робіт та послуг, допустимого рівня небезпеки для населення, навколишнього природного середовища; заходи державного нагляду (контролю) - планові та позапланові заходи, які здійснюються у формі перевірок, ревізій, оглядів, обстежень та в інших формах, визначених законом.

Відповідно до частин четвертої та п`ятої статті 2 названого Закону, заходи контролю здійснюються органами державного нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю та зайнятість населення у встановленому цим Законом порядку з урахуванням особливостей, визначених законами у відповідних сферах та міжнародними договорами.

Зазначені у частині четвертій цієї статті органи, що здійснюють державний нагляд (контроль) у встановленому цим Законом порядку з урахуванням особливостей, визначених законами у відповідних сферах та міжнародними договорами, зобов`язані забезпечити дотримання вимог статті 1, статті 3, частин першої, четвертої, шостої - восьмої, абзацу другого частини десятої, частин тринадцятої та чотирнадцятої статті 4, частин першої - четвертої статті 5, частини третьої статті 6, частин першої - четвертої та шостої статті 7, статей 9, 10, 19, 20, 21, частини третьої статті 22 цього Закону.

Згідно з пунктом 1 Положення про Державну службу України з питань праці, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 11.02.15 №96, Держпраці є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра розвитку економіки, торгівлі та сільського господарства, і який реалізує державну політику у сферах промислової безпеки, охорони праці, гігієни праці, поводження з вибуховими матеріалами промислового призначення, здійснення державного гірничого нагляду, а також з питань нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю, зайнятість населення, загальнообов`язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності, у зв`язку з тимчасовою втратою працездатності, на випадок безробіття (далі - загальнообов`язкове державне соціальне страхування) в частині призначення, нарахування та виплати допомоги, компенсацій, надання соціальних послуг та інших видів матеріального забезпечення з метою дотримання прав і гарантій застрахованих осіб.

Відповідно до підпункту 6 пункту 4 названого Положення, Держпраці відповідно до покладених на неї завдань здійснює державний контроль за дотриманням законодавства про працю юридичними особами, у тому числі їх структурними та відокремленими підрозділами, які не є юридичними особами, та фізичними особами, які використовують найману працю.

Процедуру здійснення державного контролю за додержанням законодавства про працю юридичними особами (включаючи їх структурні та відокремлені підрозділи, які не є юридичними особами) та фізичними особами, які використовують найману працю, визначено Порядком здійснення державного контролю за додержанням законодавства про працю, що затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 26.04.17 №295.

Постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 14.05.19 у справі №826/8917/17 визнано нечинною постанову Кабінету Міністрів України від 26.04.17 №295.

Згідно з частиною другою статті 265 Кодексу адміністративного судочинства України нормативно-правовий акт втрачає чинність повністю або в окремій його частині з моменту набрання законної сили відповідним рішенням суду.

ОЦІНКА СУДОМ ОБСТАВИН СПРАВИ

Надаючи правову оцінку спірним відносинам, суд враховує, що юридичною підставою для звернення позивача до суду з цим позовом є наявність у неї переконання про те, що відсутність на момент видання спірних наказу і направлення чинного порядку проведення заходів контролю у сфері дотримання законодавства про працю призводить до протиправності зазначених актів індивідуальної дії.

Так, позивач посилалась на те, що постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 14.05.19 у справі №826/8917/17 визнано нечинною постанову Кабінету Міністрів України від 26.04.17 №295, якою затверджено Порядок здійснення державного контролю за додержанням законодавства про працю, а відтак, на дату видання відповідачем наказу від 29.07.19 №162П та направлення від 30.07.19 №1339, відповідний порядок був відсутній, що унеможливлювало здійснення органами Держпраці заходів державного контролю.

Оцінюючи дані твердження позивача та її представника, суд враховує, що у спірних відносинах передумовою для призначення відповідачем заходу державного контролю стосовно ФОП ОСОБА_1 стало отримання управлінням Держпраці у Полтавській області звернення найманого працівника, у якому повідомлялось про порушення позивачем вимог законодавства про працю.

Ні позивач, ані її представник у ході розгляду справи судом не заперечували фактів наявності відповідних порушень.

З урахуванням наведеного, зважаючи на наявність у відповідача обов`язку щодо розгляду по суті звернення найманого працівника, у якому повідомлялось про порушення позивачем вимог законодавства про працю, з огляду на необхідність перевірки правомірності такого звернення та правдивості викладених у ньому фактів, за наявного чинного міжнародного договору, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України, та відповідного чинного нормативно-правового регулювання повноважень Держпраці та її територіальних органів на проведення заходів державного контролю з питань дотримання роботодавцями прав найманих працівників, суд дійшов висновку, про наявність у відповідача права на проведення заходу контролю у спірних відносинах, адже у іншому випадку визнання нечинною постанови №295 фактично призводить до неможливості захисту прав найманих працівників у разі їх порушення з боку роботодавців у позасудовий спосіб (при тому, що відповідне право прямо гарантоване Конституцією України та міжнародним договором, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України).

Обставини можливого вчинення гр. ОСОБА_2 протиправних діянь стосовно ФОП ОСОБА_1 не є предметом цього спору та у будь-якому випадку не можуть визнаватись підставою для порушення прав найманого працівника роботодавцем.

З урахуванням наведеного, суд визнає необґрунтованими доводи позивача про наявність підстав для скасування спірних індивідуальних актів з огляду на відсутність на момент їх прийняття чинного порядку здійснення заходів державного контролю Держпраці та її територіальними органами.

Окрім того, суд також звертає увагу на такі обставини.

Відповідно до пункту 2 частини першої статті 5 Кодексу адміністративного судочинства України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист шляхом визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень.

Наведені положення необхідно застосовувати з урахування приписів частини першої статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, відповідно до яких завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Суд наголошує, що захист прав здійснюється у разі їх порушення. З цього слідує, що під час розгляду кожної справи суд повинен встановити чи має місце порушення прав позивача, адже без цього не можна виконати завдання судочинства. Якщо позивач не довів факту порушення особисто своїх прав, то навіть у разі, якщо дії суб`єкта владних повноважень є протиправними, підстав для задоволення позову немає. Звернення до суду є способом захисту порушених суб`єктивних прав, а не способом відновлення законності та правопорядку у публічних правовідносинах.

Об`єктом судового захисту є права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб. Для розкриття цих категорій необхідно звернути увагу на Рішення Конституційного Суду України у справі за конституційним поданням 50 народних депутатів України щодо офіційного тлумачення окремих положень частини першої статті 4 ЦПК України (справа про охоронюваний законом інтерес) від 1.12.04 №18-рп/2004 (справа №1-10/2004). Системний аналіз, який провів Конституційний Суд України, свідчить, що поняття "охоронюваний законом інтерес" у всіх випадках вживання його у законах України у логічно-смисловому зв`язку з поняттям "права" має один і той же зміст.

Отже, поняття "охоронюваний законом інтерес" треба розуміти як прагнення до користування конкретним матеріальним та/або нематеріальним благом, як зумовлений загальним змістом об`єктивного і прямо не опосередкований у суб`єктивному праві простий легітимний дозвіл, що є самостійним об`єктом судового захисту та інших засобів правової охорони з метою задоволення індивідуальних і колективних потреб, які не суперечать Конституції і законам України, суспільним інтересам, справедливості, добросовісності, розумності та іншим загальноправовим засадам.

Суд захищає лише порушені, невизнані або оспорюванні права, свободи та інтереси учасників адміністративних правовідносин. Визнання протиправним рішення, дії чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень можливе лише за позовом особи, право або охоронюваний законом інтерес якої порушені такою діяльністю.

Отже, гарантоване статтею 55 Конституції України й конкретизоване у законах України право на судовий захист передбачає можливість звернення до суду за захистом порушеного права чи охоронюваного законом інтересу, але вимагає, щоб порушення, про яке стверджує позивач, було обґрунтованим.

У цій справі суд встановив, що права позивача у спірних відносинах фактично захищені шляхом недопуску інспектора праці до проведення інспекційного відвідування.

Так, з огляду на недопуск інспектора праці до інспекційного відвідування ФОП ОСОБА_1 відповідний захід державного контролю не відбувся, а наказ управління Держпраці у Полтавській області від 29.07.19 №162П та направлення від 30.07.19 №1334 фактично не реалізовані.

При цьому суд враховує, що у направленні від 30.07.19 №1334 визначено конкретні дати початку та закінчення заходу контролю, а саме - з 2.08.19 по 8.08.19. Відтак, можливість повторного проведення заходу контролю щодо позивача на підставі згаданих вище індивідуальних актів виключається.

За таких обставин, суд зауважує, що спірні наказ та направлення на момент розгляду справи у суді вичерпали свою дію, а порушення прав позивача зазначеними актами індивідуальної дії відсутні.

Стосовно посилань представника позивача на ймовірність застосування до ФОП ОСОБА_1 штрафних санкцій з огляду на недопуск інспектора праці до інспекційного відвідування, суд враховує, що розгляд справи про накладення штрафу фактично не відбувся з огляду на відсутність у відповідача доказів повідомлення ОСОБА_1 про її розгляд.

Пунктом 6 Порядку накладення штрафів за порушення законодавства про працю та зайнятість населення (у редакції, чинній на момент реалізації спірних відносин) визначено, що про розгляд справи уповноважені посадові особи письмово повідомляють суб`єктів господарювання та роботодавців не пізніше ніж за п`ять днів до дати розгляду рекомендованим листом чи телеграмою, телефаксом, телефонограмою або шляхом вручення повідомлення їх представникам, про що на копії повідомлення, яка залишається в уповноваженої посадової особи, що надіслала таке повідомлення, робиться відповідна позначка, засвідчена підписом такого представника.

Верховний Суд у постанові від 16.02.19 у справі №813/3415/18 зазначив, що обов`язок уповноваженої посадової особи письмово повідомляти суб`єктів господарювання та роботодавців не пізніше ніж за п`ять днів до дати розгляду справи про накладення штрафу вважається виконаним, якщо особа, яка притягується до відповідальності, знає (поінформована) про час та місце розгляду справи за п`ять днів до дати розгляду справи. Обов`язок доказування цієї обставини несе уповноважена посадова особа.

А відтак, відсутність в управління Держпраці доказів повідомлення особи, яка притягується до відповідальності, щодо розгляду справи про накладення штрафу виключає можливість ухвалення компетентним органом рішення про притягнення правопорушника до відповідальності.

Поряд з цим, суд враховує, що пунктами 4, 5 згаданого Порядку чітко регламентовано строки розгляду справи про накладення штрафу. Так, справа розглядається у п`ятнадцятиденний строк з дня прийняття рішення про її розгляд. У разі надходження від суб`єкта господарювання або роботодавця, щодо якого порушено справу, обґрунтованого клопотання про відкладення її розгляду, строк розгляду справи може бути продовжений уповноваженою посадовою особою, але не більше ніж на 10 днів.

У спірних відносинах рішення про розгляд справи про накладення штрафу відповідачем ухвалене 12.08.19, а її розгляд 22.08.19 не відбувся. Рішення про продовження розгляду справи відповідачем не ухвалювались. Порядком накладення штрафів за порушення законодавства про працю та зайнятість населення не передбачено можливості повторного ініціювання питання щодо розгляду справи про накладення штрафу.

З урахуванням наведеного, ймовірність притягнення позивача до відповідальності за недопуск інспектора праці до інспекційного відвідування виключається.

Положення Порядку накладення штрафів за порушення законодавства про працю та зайнятість населення у редакції постанови Кабінету Міністрів України від 21.08.19 №823, що набрали чинності 30.08.19, не можуть бути застосовані до спірних відносин з огляду на приписи статті 58 Конституції України.

Оцінюючи правомірність позовних вимог суд враховує висновки Верховного Суду, викладені у постанові від 3.07.19 у справі №527/451/17, згідно з якими правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси. Суд повинен установити, чи були порушені, невизнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, і залежно від установленого вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні. Якщо за результатами розгляду справи факту такого порушення не встановлено, а позивач посилається на формальне порушення закону, в адміністративного суду відсутні підстави для задоволення позову.

У спірних відносинах судом не встановлено порушення прав позивача оспорюваними актами індивідуальної дії, адже інспекційне відвідування ФОП ОСОБА_1 фактично не відбулось, права позивача захищені шляхом недопуску інспектора праці до заходу контролю, а підстави для притягнення ініціатора звернення до відповідальності за недопуск посадової особи управління Держпраці у Полтавській області до такого заходу відсутні.

Зважаючи на встановлені в ході судового розгляду фактичні обставини справи та враховуючи вищенаведені норми законодавства, якими урегульовано спірні відносини, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позовних вимог повністю.

РОЗПОДІЛ СУДОВИХ ВИТРАТ

З огляду на ухвалення судом рішення про відмову у задоволенні позовних вимог, за відсутності доказів несення судових витрат відповідачем, підстав для їх розподілу немає.

Керуючись статтями 2, 3, 6-10, 72-77, 90, 241-246 Кодексу адміністративного судочинства України, Полтавський окружний адміністративний суд

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до управління Держпраці у Полтавській області про визнання протиправними та скасування наказу та направлення відмовити.

Рішення набирає законної сили відповідно до положень статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене до Другого апеляційного адміністративного суду у порядку та строки, визначені статтями 293, 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

Повний текст рішення складено 25 листопада 2019 року.

Суддя О.О. Кукоба