Справа № 160/11622/19
Суддя: Царікова Олена Василівна
Дата ухвалення: 2019-11-25 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

25 листопада 2019 р. Справа № 160/11622/19

Суддя Дніпропетровського окружного адміністративного суду Царікова О.В. перевіривши матеріали позовної заяви ОСОБА_1 до Департаменту адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпропетровської міської ради, треті особи: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , Управління - служба у справах дітей Шевченківської районної у місті Дніпрі ради про визнання протиправним та скасування рішення,-

ВСТАНОВИВ:

20 листопада 2019 року до Дніпропетровського окружного адміністративного суду надійшов адміністративний позов ОСОБА_1 до Департаменту адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпропетровської міської ради, треті особи: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , Управління - служба у справах дітей Шевченківської районної у місті Дніпрі ради про визнання протиправним та скасування рішення державного реєстратора відділу формування та ведення реєстру територіальної громади Управління у сфері Державної реєстрації Департаменту адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпропетровської міської ради з питань реєстрації місця проживання та перебування фізичних осіб від 08.11.2019 року про реєстрацію неповнолітньої ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , про реєстрацію в квартирі АДРЕСА_1 .

Згідно з п.п. 3, 6 ч. 1 ст. 171 КАС України суддя після одержання позовної заяви з`ясовує, чи відповідає позовна заява вимогам, встановленим ст. ст. 160, 161, 172 цього Кодексу, чи немає інших підстав для залишення позовної заяви без руху, повернення позовної заяви або відмови у відкритті провадження в адміністративній справі, встановлених цим Кодексом.

Суд, дослідивши матеріали адміністративного позову, дійшов висновку про необхідність відмови у відкритті провадження в адміністративній справі, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 4 КАС України адміністративна справа - переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір. Публічно-правовий спір - спір, у якому: хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції, в тому числі на виконання делегованих повноважень, і спір виник у зв`язку із виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій; або хоча б одна сторона надає адміністративні послуги на підставі законодавства, яке уповноважує або зобов`язує надавати такі послуги виключно суб`єкта владних повноважень, і спір виник у зв`язку із наданням або ненаданням такою стороною зазначених послуг; або хоча б одна сторона є суб`єктом виборчого процесу або процесу референдуму і спір виник у зв`язку із порушенням її прав у такому процесі з боку суб`єкта владних повноважень або іншої особи.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 19 КАС України, юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема, спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження.

Отже, до компетенції адміністративних судів належать спори фізичних чи юридичних осіб з органом державної влади, органом місцевого самоврядування, їхньою посадовою або службовою особою, предметом яких є перевірка законності рішень, дій чи бездіяльності цих органів (осіб), прийнятих або вчинених ними під час здійснення владних управлінських функцій, крім спорів, для яких законом установлений інший порядок судового вирішення.

Слід зазначити, що визначальною ознакою справи адміністративної юрисдикції є суть (зміст, характер) спору. Публічно-правовий спір, на який поширюється юрисдикція адміністративних судів, є спором між учасниками публічно-правових відносин і стосується саме цих відносин.

Разом із тим, приватноправові відносин вирізняються наявністю майнового чи немайнового, особистого інтересу учасника.

Спір має приватноправовий характер, якщо він обумовлений порушенням або загрозою порушення приватного права чи інтересу конкретного суб`єкта, що підлягає захисту в спосіб, передбачений законодавством для сфери приватноправових відносин, навіть і в тому випадку, якщо до порушення приватного права чи інтересу призвели управлінські дії суб`єктів владних повноважень.

При вирішенні питання про розмежування компетенції судів щодо розгляду адміністративних і цивільних справ у кожній конкретній справі не достатньо застосування виключно формального критерію визначення суб`єктного складу спірних правовідносин (участь у них суб`єкта владних повноважень). Визначальною ознакою для правильного вирішення такого питання є характер правовідносин, із яких виник спір.

Така правова позиція висловлена Великою палатою Верховного Суду у постанові від 21 лютого 2018 року по справі № 520/15749/14-ц.

Таким чином, помилковим є намагання поширення юрисдикції адміністративних судів на той чи інший спір тільки тому, що відповідач у справі є суб`єкт владних повноважень.

Як видно зі змісту позовної заяви та доданих до неї документів, позивач звернувся до адміністративного суду з позовом, направленим на поновлення його порушеного права, як власника майна.

Так позивач зазначив, що 08.11.2019 року в належній йому на праві власності квартирі АДРЕСА_1 без його відома та згоди була зареєстрована стороння особа - неповнолітня ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

На підставі рішення Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 07.12.2011 року по справі № 2-5605/11 позивачу належить право власності на 1/2 частину квартири АДРЕСА_1 . 10.08.2017 року право власності позивача на зазначене майно було зареєстровано державним реєстратором в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно за № 21891635.

Право власності на іншу 1/2 частину цієї квартири зареєстровано за третьою особою -2 ОСОБА_3 на підставі договору довічного утримання (догляду), укладеного 04.11.2019 року між нею та колишньою власницею цієї частини квартири - третьою-1 ОСОБА_2 .

12.11.2019 року позивачу з Довідки № 18800 про склад сім`ї або зареєстрованих у житловому приміщенні /будинку осіб стало відомо, що 08.11.2019 року в належній йому на праві власності квартирі без його відома та згоди була зареєстрована стороння особа - неповнолітня ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Під час прийняття рішення про реєстрацію неповнолітньої ОСОБА_4 , яка досягла віку 14 років відповідачем було допущено порушення закону і порушення прав позивача.

Так статтею 358 ЦК передбачено, що право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. відповідно до ч. 2 ст. 369 ЦК розпорядження майном, що є у спільній сумісній власності, здійснюється за згодою всіх співвласників.

Отже, позивач вказав, що аналіз наведеної норми законодавства дозволяє дійти до висновку, що відповідач не мав права без письмової згоди позивача, як співвласника квартири, приймати рішення про реєстрацію місця проживання неповнолітньої особи, яка досягла віку 14 років, в цій квартирі.

Тобто, незаконна реєстрація іншої особи порушує право власності позивача на вільне володіння його майном- ? квартири, що і стало підставою для звернення до суду із даним позовом.

Згідно з ч.1 ст. 19 Цивільного процесуального кодексу України (далі -ЦПК України) суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

Як вказав Верховний Суд в постанові від 24 вересня 2019 року у справі №805/3863/16-а (адміністративне провадження №К/9901/23477/18) правовідносини у яких спір виник щодо визнання незаконною та скасування (зняття) з реєстрації місця проживання вже були предметом розгляду Великої Палати Верховного Суду.

Зокрема, у постанові від 16 травня 2018 року (справа № 337/2535/2017, провадження № 14-130цс18) Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку, що позовні вимоги про визнання незаконною та скасування (зняття) з реєстрації місця проживання стосуються права користування та розпорядження майном, а предметом спірних правовідносин є майнові права на квартиру.

Визначальною ознакою справи адміністративної юрисдикції є суть (зміст, характер) спору. Публічно-правовий спір, на який поширюється юрисдикція адміністративних судів, є спором між учасниками публічно-правових відносин і стосується саме цих відносин.

Натомість однією з визначальних ознак приватноправових відносин є наявність майнового чи немайнового, особистого інтересу учасника.

Спір буде мати приватноправовий характер, якщо він обумовлений порушенням або загрозою порушення приватного права чи інтересу, як правило, майнового, конкретного суб`єкта, що підлягає захисту в спосіб, передбачений законодавством для сфери приватноправових відносин, навіть і в тому випадку, якщо до порушення приватного права чи інтересу призвели управлінські дії суб`єктів владних повноважень.

Разом з тим, участь суб`єкта владних повноважень є обов`язковою ознакою класифікації спору як публічно-правового. Однак не кожен спір за участю суб`єкта владних повноважень є публічно-правовим.

Предметом спірних правовідносин є майнові права позивача на спірну квартиру, вимоги ж до Головного управління державної міграційної служби України в Донецькій області та Білицької міської ради м. Добропілля Донецької області є похідними від них. Таким чином, спір має приватноправовий характер та має розглядатися за правилами ЦПК України.

Враховуючи позицію Верховного Суду та обставини даної справи, які є аналогічним, що і у справі №805/3863/16-а, яка розглядалась Верховним Судом, суд доходить висновку, що спір підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства, оскільки не стосується захисту прав, свобод та інтересів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень, а пов`язаний з вирішенням питання щодо майнових прав позивача.

Згідно п.1 ч.1 ст.170 КАС України, суддя відмовляє у відкритті провадження в адміністративній справі, якщо позов не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства.

Отже, спірні правовідносини, які виникли між ОСОБА_1 та Департаментом адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпропетровської міської ради не містять ознак публічності, оскільки рішенням відповідача зачіпаються права позивача у сфері приватноправових відносин, захист яких, в силу приписів ч. 1 ст. 19 ЦПК України, віднесений до компетенції місцевого суду загальної юрисдикції в порядку цивільного судочинства, а відтак у відкритті провадження у адміністративній справі слід відмовити.

Відповідно до ч.5 ст.170 Кодексу адміністративного судочинства України, повторне звернення тієї самої особи до адміністративного суду з адміністративним позовом з тих самих предмета і підстав та до того самого відповідача, як той, щодо якого постановлено ухвалу про відмову у відкритті провадження, не допускається.

Керуючись ст.ст. 4, 19, 170, 241, 248, 256 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

УХВАЛИВ:

Відмовити у відкритті провадження в адміністративній справі за позовною заявою ОСОБА_1 до Департаменту адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпропетровської міської ради, треті особи: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , Управління - служба у справах дітей Шевченківської районної у місті Дніпрі ради про визнання протиправним та скасування рішення.

Роз`яснити позивачу, що вирішення даного спору здійснюється в порядку цивільного судочинства та віднесено до компетенції місцевого суду загальної юрисдикції.

Копію ухвали разом із позовною заявою та доданими матеріалами надіслати позивачу за зазначеною у позовній заяві адресою.

Ухвала суду набирає законної сили відповідно до статті 256 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржена в порядку та у строки, встановлені статтею 295 Кодексу адміністративного судочинства України шляхом подання апеляційної скарги до Третього апеляційного адміністративного суду у п`ятнадцятиденний строк з дня її складення через Дніпропетровський окружний адміністративний суд.

Суддя О.В. Царікова