Справа № 300/1818/19
Суддя: Гундяк В.Д.
Дата ухвалення: 2019-11-25 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ІВАНО-ФРАНКІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"25" листопада 2019 р. справа №300/1818/19

м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський окружний адміністративний суд у складі судді Гундяка В.Д., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження у порядку письмового провадження в приміщенні суду адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Департаменту соціальної політики Івано-Франківської обласної державної адміністрації про визнання рішення протиправним, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Департаменту соціальної політики Івано-Франківської обласної державної адміністрації про визнання рішення протиправним.

Ухвалою Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 07.10.2019 відкрито провадження в даній адміністративній справі за правилами спрощеного позовного провадження.

Позовні вимоги мотивовані тим, що позивач неодноразово зверталася до Департаменту соціальної політики Івано-Франківської обласної державної адміністрації із заявами про надання дозволу на перереєстрацію на її ім`я на праві приватної власності легкового автомобіля марки ЗАЗ 110206-32, 2005 року випуску, із сплатою залишкової вартості автомобіля, що був виділений її батьку як учаснику бойових дій та інваліду війни. Проте відповідачем відмовлено в отриманні дозволу на перереєстрацію у зв`язку з тим, що термін сплати залишкової вартості автомобіля закінчився 24.03.2013 року та на день смерті свого батька, ОСОБА_2 , позивач не була зареєстрована за його місцем реєстрації. Зазначила, що дана відмова є несправедливою та порушує її права, оскільки відповідачем не було повідомлено його як члена сім`ї померлого про необхідність сплатити залишкову вартість автомобіля для подальшого залишення у сім`ї, а у зв`язку з доглядом за батьками зареєструватися за адресою батька вона не мала змоги. Окрім цього вказала, що через важку хворобу матері та сина не мала змоги вчасно звернутися до відповідача. Тому просить визнати рішення відповідача про відмову у передачі їй на праві приватної власності вказаного автомобіля, із сплатою залишкової вартості автомобіля протиправним.

10.10.2019 року відповідач отримав копію ухвали суду про відкриття провадження в даній адміністративній справі та копію позовної заяви разом з доданими документами, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення та розпискою. Заяв чи клопотань відповідач суду не подав, правом на подання відзиву на позов, у десятиденний строк з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі, не скористався. Також відповідачем не повідомлено суд про поважність причин ненадання такого відзиву.

Розглянувши матеріали адміністративної справи в порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами у відповідності до вимог статті 262 КАС України, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд дійшов висновку, що у задоволенні позовної вимоги слід відмовити з наступних мотивів.

Судом встановлено, що в 2005 році, батькові позивача, ОСОБА_2 як особі з інвалідністю І групи війни передано автомобіль марки ЗАЗ 110206-32, 2005 року випуску.

ІНФОРМАЦІЯ_1 батько позивача помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть серія НОМЕР_1 від 24.10.2012 року.

Також судом встановлено, що позивач 11.12.2018 року, 28.01.2019 року, 01.04.2019 року 06.05.2019 року зверталася до Департаменту соціальної політики Івано-Франківської обласної державної адміністрації із заявою про надання дозволу на перереєстрацію легкового автомобіля марки ЗАЗ 110206-32, 2005 року випуску, на її ім`я на праві приватної власності, із сплатою залишкової вартості автомобіля.

Департамент соціальної політики Івано-Франківської обласної державної адміністрації листами від 03.01.2019 року №Г-5049/12-18, 13.03.2019 року №581/091-42/Р-19, 19.04.2019 року №1427/05.1-42/09-19, від 11.06.2019 року №915/05.1-42/09 "Про перереєстрацію автомобіля" зазначив, що позивачу відмовлено в отриманні дозволу для перереєстрації автомобіля марки ЗАЗ 110206-32, 2005 року випуску, оскільки, термін сплати залишкової вартості автомобіля закінчився 24.04.2013 року та на день смерті свого батька позивач не була зареєстрована за його місцем реєстрації.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд виходить з наступного.

Спірні правовідносини між сторонами у справі щодо умов та порядку забезпечення технічними та іншими засобами реабілітації, спеціального автотранспорту інвалідів, регулюються правовими нормами Закону України "Про реабілітацію осіб з інвалідністю в Україні" від 06.10.2005р №2961-IV (далі - Закон №2961), порядком забезпечення осіб з інвалідністю автомобілями, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 19 липня 2006р №999 (далі - Порядок), що були чинні на день виникнення таких відносин.

Статтею 1 Закону №2961 передбачено, що особа з інвалідністю - особа зі стійким розладом функцій організму, що при взаємодії із зовнішнім середовищем може призводити до обмеження її життєдіяльності, внаслідок чого держава зобов`язана створити умови для реалізації нею прав нарівні з іншими громадянами та забезпечити її соціальний захист.

Згідно статтею 26 Закону №2961 держава гарантує розробку, виробництво технічних та інших засобів реабілітації та закупівлю спеціального автотранспорту, виробів медичного призначення та забезпечення ними осіб з інвалідністю, дітей з інвалідністю для соціальної адаптації, полегшення умов праці і побуту, спілкування осіб з інвалідністю, дітей з інвалідністю, поширює інформацію про таку продукцію.

Відповідно до частини третьої статті 38 Закону України "Про основи соціальної захищеності осіб з інвалідністю в Україні" від 21.03.1991р №875-XII, після смерті особи з інвалідністю, дитини з інвалідністю автомобіль, виданий безоплатно чи на пільгових умовах, у тому числі визнаний гуманітарною допомогою, за бажанням членів її сім`ї може бути переданий у їх власність безоплатно у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України. Технічні та інші засоби реабілітації можуть бути залишені у власності членів сім`ї померлої особи з інвалідністю, дитини з інвалідністю в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

Правила забезпечення легковими автомобілями інвалідів, які мають право на їх отримання безоплатно або на пільгових умовах, врегульовано "Порядком забезпечення інвалідів автомобілями", затвердженим постановою Кабінету Міністрів України №999 від 19.07.2006 .

Цей Порядок визначає механізм забезпечення легковими автомобілями інвалідів, зокрема дітей-інвалідів, які мають право на їх отримання безоплатно або на пільгових умовах, є громадянами України і місце проживання яких зареєстровано в Україні в установленому законодавством порядку.

Забезпечення автомобілями інвалідів за місцем реєстрації здійснюється Міністерством соціальної політики Автономної Республіки Крим, відповідними структурними підрозділами соціального захисту населення обласних, Київської та Севастопольської міських держадміністрацій або управліннями виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в Автономній Республіці Крим, областях, мм. Києві та Севастополі.

Абзацами третім-п`ятим пункту 16 Порядку передбачено, що автомобіль, строк експлуатації якого менше ніж 10 років (крім випадку, зазначеного в абзаці другому цього пункту), після смерті особи з інвалідністю залишається у користуванні її сім`ї, якщо в ній є особа з інвалідністю, яка: мала підстави для забезпечення автомобілем на час смерті особи з інвалідністю або протягом не більше 6 місяців з дня її смерті; зареєстрована на час смерті особи з інвалідністю за місцем її реєстрації; не має іншого автомобіля, у тому числі отриманого через структурний підрозділ з питань соціального захисту населення або управління виконавчої дирекції Фонду.

Абзацом дев`ятим пункту 16 Порядку передбачено, що іншому члену сім`ї померлої особи з інвалідністю, який зареєстрований за місцем реєстрації особи з інвалідністю на час смерті, автомобіль, строк експлуатації якого менше ніж 10 років, залишається у разі сплати ним протягом шести місяців з дня смерті особи з інвалідністю до державного бюджету на рахунки, відкриті в органах Казначейства, а членом сім`ї померлої особи з інвалідністю внаслідок трудового каліцтва - на рахунки відповідних управлінь виконавчої дирекції Фонду вартості автомобіля з урахуванням розрахункової вартості автомобіля та суми, сплаченої за нього особою з інвалідністю.

Тобто, відповідно до вказаних норм, умовами для залишення автомобіля є сплата коштів членом сім`ї померлої особи з інвалідністю протягом шести місяців з дня смерті померлої особи з інвалідністю до державного бюджету на рахунки, відкриті в органах Казначейства та реєстрація члена сім`ї померлого інваліда за місцем реєстрації особи з інвалідністю на час її смерті.

Розрахункова вартість автомобіля визначається структурним підрозділом з питань соціального захисту населення або управлінням виконавчої дирекції Фонду з урахуванням зносу автомобіля 0,84 відсотка за кожний повний календарний місяць, або 10 відсотків за кожний повний рік. Під час розрахунку неповний календарний місяць користування автомобілем (незалежно від кількості днів) зараховується як повний календарний місяць. За результатами розрахунку складається довідка-рахунок за формою, що затверджується Мінсоцполітики.

В іншому разі автомобіль, строк експлуатації якого менше ніж 10 років, вилучається або повертається структурному підрозділу з питань соціального захисту населення чи органу соціального захисту населення або управлінню виконавчої дирекції Фонду у повному комплекті.

Згідно з положеннями абз. 12 п. 41 Порядку повернутий автомобіль структурний підрозділ з питань соціального захисту населення здає підприємству, що здійснює заготівлю та переробку металобрухту, або видає в порядку черговості особі з інвалідністю, яка перебуває на обліку. Така особа з інвалідністю знімається з обліку на десятирічний строк, який визначається починаючи з дати отримання автомобіля попередньою особою з інвалідністю, з урахуванням строку його експлуатації померлою особою з інвалідністю.

Судом встановлено, що позивачем кошти (вартості автомобіля з урахуванням розрахункової вартості автомобіля та суми, сплаченої за нього особою з інвалідністю) протягом шести місяців з дня смерті особи з інвалідністю - ОСОБА_2 , до державного бюджету на рахунки, відкриті в органах Казначейства не сплачено.

Крім того, суд звертає увагу на те, що батько позивача - ОСОБА_2 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , а позивач вперше звернулася до департаменту соціальної політики Івано-Франківської обласної державної адміністрації із заявою про надання дозволу на перереєстрацію легкового автомобіля марки ЗАЗ 110206-32, 2005 року випуску на її ім`я на праві приватної власності тільки 11.12.2018 року, в зв`язку з чим значно пропущено строк можливості сплати вартості автомобіля з урахуванням розрахункової суми для викупу автомобіля та суми, сплаченої за нього інвалідом.

Також на час смерті свого батька, позивач не була зареєстрована за місцем його реєстрації, що підтверджується наданими поясненнями в позовній заяві та довідкою виконавчого комітету Балинцівської сільської ради Снятиського району Івано-Франківської області від 04.07.2019 року.

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, що позивачем не виконано вимог щодо сплати розрахункової суми вартості автомобіля до державного бюджету впродовж шести місяців з дня смерті особи з інвалідністю та на час смерті особи з інвалідністю вона не була зареєстрована за її місцем проживання, в зв`язку з чим, відповідачем обґрунтовано відмовлено ОСОБА_1 у задоволенні заяви про надання дозволу на перереєстрацію легкового автомобіля марки ЗАЗ 110206-32, 2005 року випуску.

Суд також відхиляє, як безпідставні посилання позивача на те, що відповідачем не було повідомлено його як члена сім`ї померлого про необхідність сплатити залишкову вартість автомобіля для подальшого залишення у сім`ї, то суд зазначає, що Порядком №999 не передбачено обов`язку органу соціального захисту населення інформувати членів сім`ї померлого інваліда про можливість викупу автомобіля, а окрім цього можливість такого інформування прямо заперечується приписами частини 2 статті 19 Конституції України.

Так, право членів сім`ї померлого інваліда, який безоплатно забезпечений автомобілем, на отримання такого автомобіля у власність відповідно до Порядку №999, встановлене законом. Юридична необізнаність у строках реалізації такого права не перериває перебіг вказаного строку. Більше того, Порядком №999 не передбачено можливості продовження 6-місячного строку, встановленого для викупу автомобіля, або визнання поважними причин його пропуску, навіть за умови наявності відповідних поважних причин.

Окрім цього суд не погоджується з поважністю наведених позивачем причин, які б перешкоджали її реєстрації за місцем проживання батька та вважає вказані причини неможливості даної реєстрації надуманими поза всіляким розумним сумнівом.

Відповідно до статті 55 Конституції України кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.

Завданням адміністративного судочинства згідно з частиною першою статті 2 КАС України є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Частиною 1 ст. 5 КАС України встановлено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішеннями, діями чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або інтереси.

Конституційний Суд України, вирішуючи питання, порушені в конституційному зверненні і конституційному поданні щодо тлумачення частини другої статті 55 Конституції України, в Рішенні від 14 грудня 2011 року № 19-рп/2011 зазначив, що права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави (частина друга статті 3 Конституції України). Для здійснення такої діяльності органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові і службові особи наділені публічною владою, тобто мають реальну можливість на підставі повноважень, встановлених Конституцією і законами України, приймати рішення чи вчиняти певні дії. Особа, стосовно якої суб`єкт владних повноважень прийняв рішення, вчинив дію чи допустив бездіяльність, має право на захист.

Утвердження правової держави відповідно до приписів статті 1, другого речення частини третьої статті 8, статті 55 Основного Закону України полягає, зокрема, у гарантуванні кожному судового захисту прав і свобод, а також у запровадженні механізму щодо такого захисту.

Відносини, що виникають між фізичною чи юридичною особою і представниками органів влади під час здійснення ними владних повноважень, є публічно-правовими і поділяються, зокрема, на правовідносини у сфері управлінської діяльності та правовідносини у сфері охорони прав і свобод людини і громадянина, а також суспільства від злочинних посягань. Діяльність органів влади, у тому числі судів, щодо вирішення спорів, які виникають у публічно-правових відносинах, регламентується відповідними правовими актами.

Рішення, прийняті суб`єктами владних повноважень, дії, вчинені ними під час здійснення управлінських функцій, а також невиконання повноважень, встановлених законодавством (бездіяльність), можуть бути оскаржені до суду відповідно до частин першої, другої статті 55 Конституції України, статей 2, 5 КАС України.

Отже, обов`язковою умовою надання правового захисту судом є наявність відповідного порушення суб`єктом владних повноважень прав, свобод або інтересів особи на момент її звернення до суду. Порушення має бути реальним, стосуватися (зачіпати) зазвичай індивідуально виражених прав чи інтересів особи, яка стверджує про їх порушення.

Таким чином, гарантоване статтею 55 Конституції України й конкретизоване у законах України право на судовий захист передбачає можливість звернення до суду за захистом порушеного права, але вимагає, щоб стверджувальне порушення було обґрунтованим.

Відсутність порушеного права чи невідповідність обраного позивачем способу його захисту способам, визначеним законодавством, встановлюється при розгляді справи по суті, і є підставою для прийняття судом рішення про відмову в позові.

Враховуючи вищевикладене та положення п. 16 Порядку забезпечення інвалідів автомобілями, затвердженим Постановою Кабінету Міністрів України від 19 липня 2006 року №999, відповідач при наданні відмови, діяв правомірно, на підставах, у межах та у порядку, визначеному чинним законодавством, а тому позовні вимоги є необґрунтованими та не підлягають задоволенню.

З огляду на вищенаведене, суд дійшов висновку, що у задоволенні адміністративного позову слід відмовити.

На підставі статті 129-1 Конституції України, керуючись статтями 139, 241-246, 250, 262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

УХВАЛИВ:

в задоволенні позову відмовити.

Згідно ст. 255 КАС України рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене до Восьмого апеляційного адміністративного суду через Івано-Франківський окружний адміністративний суд шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з 25.11.2019 року, як дня складення повного судового рішення.

Повне найменування учасників справи:

позивач: ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , АДРЕСА_1 ;

відповідач: Департамент соціальної політики Івано-Франківської обласної державної адміністрації, , вул. Л. Курбаса, 2, м. Івано-Франківськ, 76000.

Суддя /підпис/ Гундяк В.Д.