Справа № 208/1029/17(2-а/208/148/17)
Суддя: Мороз Л.Л.
Дата ухвалення: 2019-11-22 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

Іменем України

22 листопада 2019 року

Київ

справа №208/1029/17(2-а/208/148/17)

адміністративне провадження №К/9901/8054/18

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

судді-доповідача - Мороз Л.Л.,

суддів: Бучик А.Ю., Рибачука А.І.,

розглянувши у порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами у касаційній інстанції адміністративну справу № 469/1511/16-а

за позовом ОСОБА_1 до Кам`янського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Дніпропетровської області про зобов`язання вчинити певні дії, провадження в якій відкрито

за касаційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Заводського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 22 червня 2017 року та ухвалу Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду, прийняту 12 грудня 2017 року у складі колегії суддів: головуючого - Чепурнова Д.В., суддів Мельника В.В., Сафронової С.В.,

в с т а н о в и в :

ОСОБА_1 звернувся до суду з вищевказаним позовом, в якому просив:

- зобов`язати Дніпродзержинське об`єднане управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області нарахувати і виплачувати ОСОБА_1 пенсію в розмірі фактичного прожиткового мінімуму згідно даних Міністерства соціальної політики України з моменту подання позову;

- зобов`язати Дніпродзержинське об`єднане управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області виплатити ОСОБА_1 різницю між нарахованою пенсією і фактичним розміром прожиткового мінімуму, оскільки з моменту нарахування пенсії знаходиться за межею бідності - порушено права людини та ст.3, ст.46 Конституції України - в сумі 27704,03 грн.;

- зобов`язати Дніпродзержинське об`єднане управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області відшкодувати ОСОБА_1 моральні збитки згідно ст. 56 Конституції України в сумі 1000000 грн. за бездіяльність, оскільки ОСОБА_1 знаходиться за межею бідності і його життя постійно знаходиться під загрозою;

- зобов`язати Дніпродзержинське об`єднане управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області відшкодувати ОСОБА_1 витрати на канцелярські товари та виготовлення копій документів для подачі позову в сумі 12 грн., оскільки ОСОБА_1 знаходиться за межею бідності.

Постановою Заводського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 22 червня 2017 року, залишеною без змін ухвалою Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 12 грудня 2017 року, позовні вимоги задоволено частково.

Зобов`язано Кам`янське об`єднане управління Пенсійного фонду України Дніпропетровської області з 01 грудня 2016 року здійснити перерахунок призначеної пенсії ОСОБА_1 , з урахуванням положень ст. 46 Конституції України, враховуючи розмір прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, встановленого законом, та зобов`язати виплатити недоплачені суми пенсійних виплат.

В іншій частині позову відмовлено.

Як встановлено, позивач перебуває на обліку в Кам`янському об`єднаному управлінні Пенсійного фонду України Дніпропетровської області та отримує за віком на пільгових умовах, призначену відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення».

Розмір пенсії позивача станом на 01 грудня 2016 року складає 961,47 грн.

У касаційній скарзі позивач заявив вимогу про скасування судових рішень судів першої та апеляційної інстанцій та ухвалення нової постанови про задоволення позовних вимог у повному обсязі.

В обґрунтування своїх вимог заявник посилається на неправильне застосування судом норм матеріального та порушення норм процесуального права.

Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровської області звернулось до суду з клопотанням про заміну ним, як правонаступником, Кам`янського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Дніпропетровської області, яке припинене 01 лютого 2018 року. Клопотання є обґрунтованим, у зв`язку з чим суд задовольняє його на підставі статті 52 КАС України.

Суд заслухав доповідь судді-доповідача про обставини, необхідні для ухвалення судового рішення судом касаційної інстанції, та, переглянувши судові рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги, дійшов висновку про часткове задоволення касаційної скарги.

В обґрунтування позовних вимог ОСОБА_1 послався на те, що пенсії є меншим за розмір прожиткового мінімуму, встановленого законом, що не відповідає положенням статті 46 Конституції України. Проте, відповідач відмовив у підвищенні пенсії відповідачу з посиланням на те, що він не має 35 років стажу.

Як встановлено, розмір пенсії, з урахуванням державної адресної допомоги, передбаченої постановою Кабінету Міністрів України від 26 березня 2008 року № 265 «Деякі питання пенсійного забезпечення громадян» (далі - постанова № 265), становить 949,00 грн.

Такий розмір пенсії відповідав розміру прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, що був встановлений законом до 01 вересня 2015 року.

Законом України від 17 вересня 2015 року № 704-VIII «Про внесення змін до Закону України «Про Державний бюджет України на 2015 рік» з 01 вересня 2015 року збільшено розмір прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність (із 949, 00 грн до 1074, 00 грн).

Із зміною розміру прожиткового мінімуму розмір пенсії позивача збільшено не було.

Частиною другою статті 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Правовідносини, що виникають між суб`єктами системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування врегульовані, зокрема нормами Закону №1058-IV та Закону № 1788-ХІІ.

Згідно із пунктом 2 розділу XV Прикінцевих положень Закону № №1058-IV пенсійне забезпечення застрахованих осіб, які працювали або працюють на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за списком № 1 та на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджених Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, на посадах, що дають право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах або за вислугу років, які відповідно до законодавства, що діяло раніше, мали право на пенсію на пільгових умовах або за вислугу років, здійснюється згідно з окремим законодавчим актом через професійні та корпоративні фонди.

До запровадження пенсійного забезпечення через професійні та корпоративні фонди:

1) особам, зазначеним в абзаці першому цього пункту, пенсії призначаються за нормами цього Закону в разі досягнення пенсійного віку та наявності трудового стажу, передбаченого Законом України "Про пенсійне забезпечення".

У цьому випадку розміри пенсій визначаються відповідно до статті 27 та з урахуванням норм статті 28 цього Закону.

Частиною першою статті 28 Закону №1058-IV визначено, що мінімальний розмір пенсії за віком за наявності у чоловіків 35 років, а у жінок 30 років страхового стажу встановлюється в розмірі прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, визначеного законом. У разі виплати застрахованій особі довічної пенсії, передбаченої цим Законом, мінімальний розмір пенсії за віком у солідарній системі зменшується на розмір зазначеної пенсії.

За наявності страхового стажу меншої тривалості, ніж передбачено частиною першою цієї статті, пенсія за віком встановлюється в розмірі, пропорційному наявному страховому стажу, виходячи з мінімального розміру пенсії за віком (частина друга статті 28 Закону № 1058-IV).

Відповідно до частини третьої статті 28 Закону № 1058-IV мінімальний розмір пенсії за віком, встановлений абзацом першим частини першої цієї статті, застосовується виключно для визначення розмірів пенсій, призначених згідно з цим Законом.

Пунктом 2 постанови № 265 (з урахуванням змін, внесених постановою Кабінету Міністрів України від 25 березня 2014 року № 112) установлено, що у разі, коли щомісячний розмір пенсійних виплат, державної соціальної допомоги особам, які не мають права на пенсію, та інвалідам, крім осіб, зазначених у пункті 1 цієї постанови (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткових пенсій, цільової грошової допомоги, сум індексації та інших доплат, встановлених законодавством, крім пенсій за особливі заслуги перед Україною), не досягає 949 гривень, таким особам надається щомісячна державна адресна допомога у сумі, що не вистачає до зазначеного розміру.

З огляду на вищенаведені норми Закону № 1058-IV та постанови № 265, у разі відсутності необхідного стажу для призначення пенсії у розмірі прожиткового мінімуму (у чоловіків 35 років, а у жінок 30 років), за рахунок коштів Пенсійного фонду виплачується пенсія, розрахована пропорційно наявному страховому стажу, а щомісячна державна адресна допомога в розмірі, що не вистачає до 949, 00 грн, виплачується за рахунок коштів державного бюджету.

Крім того, абзацом 2 частини першої статті 58 Закону № 1058-IV установлено, що організовуючи в Україні систему соціального захисту, в тому числі, пенсійного забезпечення, держава, діючи в межах допустимого розсуду, заклала основу самоврядності її функціонування, що базується на принципах, закріплених у статті 7 цього Закону, серед яких має місце заінтересованість кожної працездатної особи у власному матеріальному забезпеченні після виходу на пенсію, рівноправності застрахованих осіб щодо отримання пенсійних виплат та виконання обов`язків щодо сплати страхових внесків на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, диференціації розмірів пенсій залежно від тривалості страхового стажу та розміру заробітної плати (доходу), солідарності та субсидування в солідарній системі.

Таким чином, сьогоднішній стан системи пенсійного забезпечення, яке здійснюється в межах солідарно-накопичувальної системи загальнообов`язкового державного соціального страхування (першого-другого рівнів), не передбачає прямого взаємозв`язку між розміром сплачених сум єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, що розраховується і сплачується виходячи з нормативного закріплення бази у статті 7 Закону України від 08 липня 2010 року № 2464-VI «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» (далі - Закон № 2464-VI), та розміром пенсійних виплат. Водночас, зважаючи на соціальну солідарність та справедливість у системі соціального захисту, до складу якої входить система пенсійного забезпечення, держава нормативно встановлює передумови щодо визначення пропорційної взаємозалежності між участю особи в системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування та рівнем її подальшого пенсійного забезпечення за рахунок вказаної системи фінансування пенсій та інших соціальних виплат.

Частина третя статті 46 Конституції України дослівно визначає гарантію, за якою «пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом». Вказане положення повторюється у частині другій статті 7 Закону №1058-IV.

Їх застосування у комплексному підході до аналізу системи соціального забезпечення в Україні визначає необхідність сукупного забезпечення державою рівня життя, не нижчого від прожиткового мінімуму, як через систему пенсійних так і інших соціальних виплат («пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування»), а отже, як за рахунок солідарно-накопичувальної системи, так і коштів Державного бюджету України, в рамках виконання конституційних зобов`язань перед особою.

Таким чином, законодавством відмежовано поняття «пенсійні виплати» від інших соціальних виплат (допомоги, доплати, надбавки та підвищення до зазначених виплат), виходячи з того, за рахунок яких коштів вони виплачуються (або з коштів Пенсійного фонду з Накопичувального пенсійного фонду, який формується за рахунок пенсійних внесків, сплачених учасниками накопичувальної системи пенсійного страхування, або за рахунок Державного бюджету України). Відповідно, від цього залежить, який орган є відповідальним за виплату.

Держава взяла на себе зобов`язання створити альтернативні компенсаторні механізми забезпечення достатнього рівня життя за рахунок системи гарантування права на соціальний захист на рівні, не нижчому від прожиткового мінімуму, встановленого законом, шляхом виплати додаткових соціальних допомог, надання безоплатно соціальних послуг, безоплатного або з істотною знижкою отримання права на медичне забезпечення та придбання лікарських засобів, компенсації соціальних витрат тощо, а тому оцінка не може ґрунтуватися лише на підході порівняння абсолютного значення розміру конкретної пенсійної виплати, оскільки в межах реалізації соціальних прав, особа користується і іншими видами допомоги від держави.

Саме на виконання своїх зобов`язань у сфері соціального захисту на рівні не нижчому від прожиткового мінімуму, державою унормовано здійснення соціальних виплат на підставі постанови № 265, Закону України від 18 травня 2004 року № 1727-IV «Про державну соціальну допомогу особам, які не мають права на пенсію, та особам з інвалідністю», Закону України від 01 червня 2000 року № 1768-III «Про державну соціальну допомогу малозабезпеченим сім`ям» тощо.

Отже, колегія суддів дійшла висновку, що у своїй сукупності вказані норми матеріального права не суперечать один одному та частини третьої статті 46 Конституції України, і лише свідчать про право позивача звернутися до відповідного органу соціального захисту населення для отримання державної соціальної допомоги, яка б забезпечила рівень життя позивача, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого Законами про Держбюджет України на відповідний рік.

Оскільки, у справі, яка розглядається страховий стаж позивача на момент призначення пенсії склав менше 35 років, то відсутні підстави для визнання протиправними дій пенсійного органу та задоволення позову, в межах розгляду даної справи.

Аналогічна правова позиція викладена в постановах Верховного Суду від 08 травня 2018 року у справі № 607/8511/17, від 31 жовтня 2018 року у справі № 148/625/17 та від 31 жовтня 2019 року у справі № 208/3208/16-а.

Суд не вбачає підстав для задоволення позову.

Враховуючи вищезазначене, має місце неправильне застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального права, що є підставою для скасування судових рішень повністю та ухвалення нового рішення про відмову в задоволенні позову.

Керуючись статтями 52, 345, 349, 351, 355, 356 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

п о с т а н о в и в :

Здійснити заміну відповідача у справі, Кам`янського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Дніпропетровської області, його правонаступником - Головним управлінням Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області.

Касаційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Постанову Заводського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 22 червня 2017 року та ухвалу Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 12 грудня 2017 року скасувати.

Ухвалити нове рішення.

У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до Кам`янського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Дніпропетровської області про зобов`язання вчинити певні дії - відмовити повністю.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та не може бути оскаржена.

...........................

...........................

...........................

Л.Л. Мороз

А.Ю. Бучик

А.І. Рибачук ,

Судді Верховного Суду