Справа № 420/5302/19
Суддя: Вовченко О. А.
Дата ухвалення: 2019-11-25 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 420/5302/19
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 листопада 2019 року м. Одеса

Суддя Одеського окружного адміністративного суду Вовченко O.A., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Держгеокадастру у Волинській області про визнання протиправною бездіяльність та зобов`язання вчинити дії,-

ВСТАНОВИВ:

09 вересня 2019 року до Одеського окружного адміністративного суду надійшов позов ОСОБА_1 до Головного управління Держгеокадастру у Волинській області про визнання протиправною бездіяльність, дії та зобов`язання вчинити дії.

Ухвалою суду від 11 вересня 2019 року даний позов залишено без руху, надано позивачу 5-денний строк на усунення недоліків позовної заяви та роз`яснено, що виявлені недоліки повинні бути усунені, шляхом надання до суду належним чином оформленої позовної заяви з позовними вимогами, приведеними у відповідність до ст.5 КАС України (з копією відповідачу).

20 вересня 2019 року до суду від позивача за вх.№33999/19 надійшов належним чином оформлений адміністративний позов (з копією відповідачу), у якому позовні вимоги викладені в такій редакції:

1. Визнати протиправною бездіяльність Головного управління Держгеокадастру у Волинській області щодо розгляду інформаційного запиту ОСОБА_1 від 24.08.2019 року;

2. Зобов`язати Головне управління Держгеокадастру у Волинській області надати позивачу наступну публічну інформацію: клопотання, заяву чи інший документ, згідно якого було надано дозвіл на розробку проекту землеустрою, стосовно земельної ділянки з кадастровим номером: :02:005:0060;

4. Зобов`язати Головне управління Держгеокадастру у Волинській області надати позивачу наступну публічну інформацію: клопотання, заяву чи інший документ, згідно якого було надано дозвіл на поділ земельної ділянки з кадастровим номером :02:005:0060 та площею 0,3 га, на дві земельні ділянки з кадастровими номерами: :02:005:0101 та :02:005:0104.

Ухвалою Одеського окружного адміністративного суду від 25 вересня 2019 року прийнято до розгляду позовну заяву ОСОБА_1 (вх.№33999/19), відкрито провадження у даній адміністративній справі та ухвалено розглядати справу за правилами спрощеного позовного провадження без виклику учасників справи.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що 24.08.2019 року звернулася за допомогою мережі Інтернет з інформаційним запитом до Головного управління Держгеокадастру у Волинській області, в якому просила надати копії наступних документів: клопотання, заяву чи інший документ, згідно якого було надано дозвіл на розробку проекту землеустрою, стосовно земельної ділянки з кадастровим номером: :02:005:0060; клопотання, заяву чи інший документ, згідно якого було надано дозвіл на поділ земельної ділянки з кадастровим номером :02:005:0060 та площею 0,3 га, на дві земельні ділянки з кадастровими номерами: :02:005:0101 та :02:005:0104. 30.08.2019 від відповідача на електрону адресу позивача прийшов лист №ПІ-65/0-68/0/63-1 від 30.08.2019, в якому відповідач повідомив про наявність розпорядження Кабінету Міністрів України від 16.05.2014 року № 523 та ст. 38 Закону України «Про Державний земельний кадастр». Запитуваних копій відповідач позивачу не надав. Посилаючись на Закон України «Про доступ до публічної інформації» та пункт 7.2 постанови Пленуму Вищого адміністративного суду України від 29 вересня 2016 №10 «Про практику застосування адміністративними судами законодавства про доступ до публічної інформації» позивач зазначає, що клопотання про надання дозволу на розробку проекту землеустрою, а також графічні матеріали, які особа подає до відповідного органу згідно ст. 118 Земельного Кодексу України, не затверджена ні в установленому порядку ні в не установленому порядку, тому клопотання/заява про надання дозволу на розробку проекту землеустрою не відноситься до документації із землеустрою. Відмовляючи у надані інформації стосовно заяв/клопотань про надання дозволу на розробку проекту землеустрою, відповідач порушує ч. 5 ст. 6, Закону України «Про доступ до публічної інформації».

21 жовтня 2019 року до суду від відповідача за вх.№38648/19 надійшов відзив на позов (а.с.36-41), у якому відповідач зазначає, що з доводами, викладеними у адміністративному позові ОСОБА_1 не погоджується. Посилаючись на Положення про Державну службу України з питану геодезії, картографії та кадастру, затверджене постановою Кабінету Міністрів України від 14.01.2015 року № 15, Положення про Головне управління Держгеокадастру у Волинській області, затверджене наказом Державної служби України з питань геодезії, картографії та кадастру від 17.11.2016 року № 308, ст. 122 Земельного кодексу України, ст.38 Закону України «Про Державний земельний кадастр» відповідач зазначає, що Головним управлінням правомірно не надано позивачу запитувані копії документів. У позовній заяві позивач посилається на те, що звертався до Головного управління у порядку доступу до публічної інформації. Проте, у самому зверненні від 24.08.2019 року ОСОБА_1 не посилається на те, що даний запит складений в порядку доступу до публічної інформації. Посилаючись на ч. 6 ст. 19 Закону України «Про доступ до публічної інформації», Указ Президента України від 05.05.2011 року № 547/2011 «Питання забезпечення органами виконавчої влади доступу до публічної інформації» та Наказ Міністерства юстиції України від 26.05.2011 року № 1434/5 відповідач також зазначає, що інформаційний запит позивача від 24.08.2019 року не відповідає змісту та формі для подання запиту на отримання публічної інформації. Інформаційний запит ОСОБА_1 був оформлений в порядку Закону України «Про звернення громадян», а не в порядку Закону України «Про доступ до публічної інформації». ОСОБА_1 не являється особою, якій належить речове право на земельні ділянки :02:005:0060, :02:005:0101 та :02:005:0104, а отже не наділена правом на отримання засвідчених копій документів Державного земельного кадастру.

Враховуючи викладене, відповідач просить суд відмовити у задоволенні позовних вимог.

Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини справи, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне.

Судом встановлено, що 24 серпня 2019 року ОСОБА_1 подала до Головного управління Держгеокадастру у Волинській області інформаційний запит (а.с.9, 43), який зареєстровано у відповідача за вх. №ПІ-65/0/4-19 від 27.08.2019 року.

У вказаному запиті запитувач просить надати:

1. Клопотання, заяву чи інший документ, згідно якого було надано дозвіл на розробку проекту землеустрою, стосовно земельної ділянки з кадастровим номером: :02:003:0060;

2. Клопотання, заяву чи інший документ, згідно якого було надано дозвіл на поділ земельної ділянки з кадастровим номером :02:005:0060 та площею 0,3 га, на дві земельні ділянки з кадастровими номерами: :02:005:0101 та :02:005:0104.

30 серпня 2019 року за вих.№ПІ-65/0-68/0/63-19 Головним управлінням Держгеокадастру у Волинській області направлено позивачу лист «Щодо розгляду запиту» (а.с.10, 42), у якому зазначено наступне: «На Ваш запит щодо надання копій документів, згідно яких був наданий дозвіл на розроблення документацій із землеустрою на земельні ділянки з кадастровими номерами :02:005:0060, :02:005:0101, :02:005:0104 повідомляємо наступне.

Надання відомостей, з документації із землеустрою, що включена до державного фонду документації із землеустрою є адміністративною послугою, яка входить до переліку адміністративних послуг органів виконавчої влади, які надаються через центри надання адміністративних послуг згідно розпорядження Кабінету Міністрів України від 16.05.2014 р. № 523 «Деякі питання надання адміністративних послуг органів виконавчої влади через центри надання адміністративних послуг».

Разом з тим, згідно ст. 38 Закону України «Про Державний земельний кадастр» право на отримання засвідчених копій документів Державного земельного кадастру та витягів з них мають, щодо документації, на підставі якої внесені відомості до Поземельної книги на земельну ділянку, - особи, яким належить речове право на цю земельну ділянку».

Не погоджуючись з вищевказаною відповіддю відповідача, ОСОБА_1 звернулась до суду з даним адміністративним позовом.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про інформацію», інформація - це будь-які відомості та/або дані, які можуть бути збережені на матеріальних носіях або відображені в електронному вигляді.

Згідно ст. 5 вказаного Закону України «Про інформацію» кожен має право на інформацію, що передбачає можливість вільного одержання, використання, поширення, зберігання та захисту інформації, необхідної для реалізації своїх прав, свобод і законних інтересів.

Реалізація права на інформацію не повинна порушувати громадські, політичні, економічні, соціальні, духовні, екологічні та інші права, свободи і законні інтереси інших громадян, права та інтереси юридичних осіб.

Порядок здійснення та забезпечення права кожного на доступ до інформації, що знаходиться у володінні суб`єктів владних повноважень, інших розпорядників публічної інформації, визначених цим Законом, та інформації, що становить суспільний інтерес визначений Законом України «Про доступ до публічної інформації».

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про доступ до публічної інформації» публічна інформація - це відображена та задокументована будь-якими засобами та на будь-яких носіях інформація, що була отримана або створена в процесі виконання суб`єктами владних повноважень своїх обов`язків, передбачених чинним законодавством, або яка знаходиться у володінні суб`єктів владних повноважень, інших розпорядників публічної інформації, визначених цим Законом. Публічна інформація є відкритою, крім випадків, встановлених законом.

Згідно ст. 5 Закону України «Про доступ до публічної інформації» доступ до інформації забезпечується шляхом: 1) систематичного та оперативного оприлюднення інформації: в офіційних друкованих виданнях; на офіційних веб-сайтах в мережі Інтернет; на єдиному державному веб-порталі відкритих даних; на інформаційних стендах; будь-яким іншим способом; 2) надання інформації за запитами на інформацію.

Статтею 12 Закону України «Про доступ до публічної інформації» визначено, що суб`єктами відносин у сфері доступу до публічної інформації є:

1) запитувачі інформації - фізичні, юридичні особи, об`єднання громадян без статусу юридичної особи, крім суб`єктів владних повноважень;

2) розпорядники інформації - суб`єкти, визначені у статті 13 цього Закону;

3) структурний підрозділ або відповідальна особа з питань доступу до публічної інформації розпорядників інформації.

Відповідно до ч.1 та ч.2 ст.13 Закону України «Про доступ до публічної інформації» розпорядниками інформації для цілей цього Закону визнаються:

1) суб`єкти владних повноважень - органи державної влади, інші державні органи, органи місцевого самоврядування, органи влади Автономної Республіки Крим, інші суб`єкти, що здійснюють владні управлінські функції відповідно до законодавства та рішення яких є обов`язковими для виконання;

2) юридичні особи, що фінансуються з державного, місцевих бюджетів, бюджету Автономної Республіки Крим, - стосовно інформації щодо використання бюджетних коштів;

3) особи, якщо вони виконують делеговані повноваження суб`єктів владних повноважень згідно із законом чи договором, включаючи надання освітніх, оздоровчих, соціальних або інших державних послуг, - стосовно інформації, пов`язаної з виконанням їхніх обов`язків;

4) суб`єкти господарювання, які займають домінуюче становище на ринку або наділені спеціальними чи виключними правами, або є природними монополіями, - стосовно інформації щодо умов постачання товарів, послуг та цін на них.

Частина 3 статті 23 Закону України «Про доступ до публічної інформації» визначає, що оскарження рішень, дій чи бездіяльності розпорядників інформації до суду здійснюється відповідно до Кодексу адміністративного судочинства України.

Статтею 16 Закону України «Про доступ до публічної інформації» передбачено, що запит, що пройшов реєстрацію в установленому розпорядником інформації порядку, обробляється відповідальними особами з питань доступу до публічної інформації.

Згідно ч.ч.1,2 статті 19 Закону України «Про доступ до публічної інформації» запит на інформацію - це прохання особи до розпорядника інформації надати публічну інформацію, що знаходиться у його володінні. Запитувач має право звернутися до розпорядника інформації із запитом на інформацію незалежно від того, стосується ця інформація його особисто чи ні, без пояснення причини подання запиту.

Відповідно до частин 1, 2 та 4 статті 20 Закону України «Про доступ до публічної інформації» розпорядник інформації має надати відповідь на запит на інформацію не пізніше п`яти робочих днів з дня отримання запиту. У разі якщо запит на інформацію стосується інформації, необхідної для захисту життя чи свободи особи, щодо стану довкілля, якості харчових продуктів і предметів побуту, аварій, катастроф, небезпечних природних явищ та інших надзвичайних подій, що сталися або можуть статись і загрожують безпеці громадян, відповідь має бути надана не пізніше 48 годин з дня отримання запиту. У разі якщо запит стосується надання великого обсягу інформації або потребує пошуку інформації серед значної кількості даних, розпорядник інформації може продовжити строк розгляду запиту до 20 робочих днів з обґрунтуванням такого продовження. Про продовження строку розпорядник інформації повідомляє запитувача в письмовій формі не пізніше п`яти робочих днів з дня отримання запиту.

Відповідно до п.3 ч.2 ст.23 Закону України «Про доступ до публічної інформації» запитувач має право оскаржити ненадання відповіді на запит на інформацію.

Суд зазначає, що з наданого Головним управлінням Держгеокадастру у Волинській області позивачу листа «Щодо розгляду запиту» від 30 серпня 2019 року за вих.№ПІ-65/0-68/0/63-19 не вбачається конкретної обґрунтованої відмови чи іншої вмотивованої відповіді ОСОБА_1 щодо надання запитуваних нею копій документів. Натомість у листі зазначено «На Ваш запит щодо надання копій документів… повідомляємо наступне», тобто даний лист носить інформативний характер, а не вирішує питання по суті.

Згідно ч.4 ст.22 Закону України «Про доступ до публічної інформації» у відмові в задоволенні запиту на інформацію має бути зазначено: 1) прізвище, ім`я, по батькові та посаду особи, відповідальної за розгляд запиту розпорядником інформації; 2) дату відмови; 3) мотивовану підставу відмови; 4) порядок оскарження відмови; 5) підпис.

Таким чином суд приходить до висновку, що відповідачем не було надано ОСОБА_1 відповіді на її запит.

При цьому суд не приймає до уваги посилання відповідача на те, що запит позивача був оформлений в порядку Закону України «Про звернення громадян», оскільки не відповідає змісту та формі для подання запиту на отримання публічної інформації, оскільки відповідно до ч.5 ст.19 Закону України «Про доступ до публічної інформації» передбачено, що запит на інформацію має містити: 1) ім`я (найменування) запитувача, поштову адресу або адресу електронної пошти, а також номер засобу зв`язку, якщо такий є; 2) загальний опис інформації або вид, назву, реквізити чи зміст документа, щодо якого зроблено запит, якщо запитувачу це відомо; 3) підпис і дату за умови подання запиту в письмовій формі.

Запит на інформацію позивача відповідає вищевказаним вимогам.

При цьому, ч.6 ст.19 Закону України «Про доступ до публічної інформації» передбачає право особи, а не її обов`язок, подавати запит шляхом заповнення відповідних форм запитів на інформацію, які можна отримати в розпорядника інформації та на офіційному веб-сайті відповідного розпорядника.

За таких обставин, враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку про обґрунтованість первісної вимоги позивача щодо визнання протиправною бездіяльність Головного управління Держгеокадастру у Волинській області та з урахуванням вимог ст.9 КАС України вважає за доцільне задовольнити її шляхом визнання протиправною бездіяльність Головного управління Держгеокадастру у Волинській області щодо ненадання обґрунтованої відповіді по суті на інформаційний запит ОСОБА_1 від 24.08.2019 року.

При цьому, щодо вимог ОСОБА_1 зобов`язати Головне управління Держгеокадастру у Волинській області надати позивачу: клопотання, заяву чи інший документ, згідно якого було надано дозвіл на розробку проекту землеустрою, стосовно земельної ділянки з кадастровим номером: :02:005:0060; клопотання, заяву чи інший документ, згідно якого було надано дозвіл на поділ земельної ділянки з кадастровим номером :02:005:0060 та площею 0,3 га, на дві земельні ділянки з кадастровими номерами: :02:005:0101 та :02:005:0104, суд зазначає наступне.

Відповідно до статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Україною Законом №475/97-ВР від 17.07.1997, кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Отже, обираючи спосіб захисту порушеного права, слід зважати й на його ефективність з точки зору статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Як зазначено у рекомендаціях Комітету Міністрів Ради Європи стосовно здійснення адміністративними органами влади дискреційних повноважень, прийнятої Комітетом Міністрів 11.03.1980 року на 316-й нараді №R(80)2, під дискреційними повноваженнями слід розуміти повноваження, які адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду, тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин.

Отже, суб`єкт може вільно обирати між двома чи більшою кількістю альтернатив, кожна з яких буде правомірною. Якщо ж правомірним може вважатися лише один варіант поведінки, дискреційні повноваження відсутні.

Таке тлумачення суті дискреційних повноважень адміністративного органу наведено у постанові Верховного Суду від 01.03.2018 року по справі №826/22282/15.

Суд зазначає, що вирішення питання щодо змісту відповіді на запит про доступ до публічної інформації належить до дискреційних повноважень Головного управління Держгеокадастру у Волинській області, у зв`язку з чим суд вважає за доцільне відмовити у задоволенні позовних вимог позивача у цій частині.

Відповідно до ч.2 ст.9 Кодексу адміністративного судочинства України суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Отже, з метою ефективного захисту прав, свобод, інтересів позивача, враховуючи протиправну бездіяльність Головного управління Держгеокадастру у Волинській області щодо надання відповіді на запит ОСОБА_1 , суд вважає за доцільне вийти за межі позовних вимог шляхом зобов`язання Головного управління Держгеокадастру у Волинській області розглянути інформаційний запит ОСОБА_1 від 24 серпня 2019 року, зареєстрований у Головному управлінні Держгеокадастру у Волинській області 27.08.2019 року за вх. №ПІ-65/0/4-19 та надати обґрунтовану відповідь по суті.

Частиною 1 ст.77 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.

Згідно зі ст.90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Перевіривши юридичну та фактичну обґрунтованість доводів позивача, оцінивши докази, які містяться в матеріалах справи, суд приходить до висновку, що позов ОСОБА_1 слід задовольнити частково.

Керуючись ст.ст. 241- 246, 250, 255, 295 КАС України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 задовольнити частково.

Визнати протиправною бездіяльність Головного управління Держгеокадастру у Волинській області щодо ненадання обґрунтованої відповіді по суті на інформаційний запит ОСОБА_1 від 24.08.2019 року.

Зобов`язати Головне управління Держгеокадастру у Волинській області розглянути інформаційний запит ОСОБА_1 від 24 серпня 2019 року, зареєстрований у Головному управлінні Держгеокадастру у Волинській області 27.08.2019 року за вх. №ПІ-65/0/4-19 та надати обґрунтовану відповідь по суті.

В решті позовних вимог відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене до П`ятого апеляційного адміністративного суду шляхом подання апеляційної скарги через Одеський окружний адміністративний суд протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Позивач ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , р.н.о.к.п.п. НОМЕР_1 ).

Відповідач Головне управління Держгеокадастру у Волинській області (вул.Винниченка, 67, м.Луцьк, 43021, ).

Суддя

ОСОБА_2 ОСОБА_3