Справа № 460/1483/19
Суддя: Щербаков В.В.
Дата ухвалення: 2019-11-25 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

РІВНЕНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

і м е н е м У к р а ї н и

25 листопада 2019 року м. Рівне №460/1483/19

Рівненський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Щербакова В.В., розглянувши в письмовому провадженні адміністративного позову ОСОБА_1 до Повчанської сільської ради про визнання бездіяльності протиправною, зобов`язання вчинення певних дій,

В С Т А Н О В И В :

До Рівненського окружного адміністративного суду надійшов позовом ОСОБА_1 (далі іменується - позивач) до Повчанської сільської ради (далі іменується - відповідач), в якому позивач просить суд:

визнати протиправною бездіяльність відповідача, яка полягає у залишенні без розгляду клопотання позивача про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки (кадастровий номер - :02:001:0144, площа - 0,5466 га, цільове призначення - для ведення особистого селянського господарства) за рахунок земель сільськогосподарського призначення комунальної власності та надання її у власність;

зобов`язати відповідача затвердити проект землеустрою щодо відведення позивачу земельної ділянки (кадастровий номер - :02:001:0144, площа - 0,5466 га, цільове призначення - для ведення особистого селянського господарства) за рахунок земель сільськогосподарського призначення комунальної власності та передати у мою власність.

В обґрунтування позову позивач зазначає, що 10.01.2019 звернувся до відповідача із заявою про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та надання її у власність, долучивши усі необхідні додатки. Дана заява була отримана відповідачем 11.01.2019. Таким чином, у відповідача виник обов`язок до 25.01.2019 включно прийняти рішення про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та надання її у власність. Всупереч ч. 9 ст. 118 ЗК України Повчанська сільська рада не прийняла рішення про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та надання її у власність. При цьому відповідач також не прийняв рішення і про відмову у затвердженні проекту землеустрою. Фактично відповідач проігнорував заяву, тим самим вчинивши протиправну бездіяльність, порушивши імперативну норму ч. 9 ст. 118 ЗК України. Вважає, що бездіяльність Повчанської сільської ради є протиправною та такою, що порушує право позивача на безкоштовне одержання у власність земельної ділянки в межах норм, визначених ст. 121 ЗК України. На підставі викладеного позивач просив задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

Ухвалою суду від 24.06.2019 позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження в адміністративній справі за правилами загального позовного провадження, призначено підготовче засідання та встановлено відповідачу строк для подачі відзиву на позовну заяву.

Відповідач у встановлений судом строк відзив на позовну заяву не подав. Враховуючи вимоги частини шостої статті 162 КАС України суд вирішує справу за наявними матеріалами.

Ухвалою суду від 15.08.2019 суд закрив підготовче засідання та призначив справу до судового розгляду по суті.

Ухвалою від 15.10.2019 суд перейшов до розгляду справи в порядку письмового провадження.

Відповідно до частини четвертої статті 229 КАС України у разі неявки у судове засідання всіх учасників справи або якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Розглянувши матеріали та з`ясувавши всі обставини адміністративної справи, які мають юридичне значення для розгляду та вирішення спору по суті, дослідивши наявні у справі докази у їх сукупності, суд встановив наступне.

ОСОБА_1 , бажаючи реалізувати своє право на одержання безоплатно у власність земельної ділянки із земель комунальної власності для ведення особистого селянського господарства у порядку частини шостої статті 118 Земельного кодексу України 10.10.2017 звернувся до Миколаївської сільської ради Млинівського району Рівненської області (надалі за текстом - Миколаївська сільська рада) із письмової заявою про надання дозволу на виготовлення проекту землеустрою, щодо відведення земельної ділянки (в межах с. Миколаївка) орієнтовною площею 0,55 гектара для ведення особистого селянського господарства (а.с.10).

Рішенням Миколаївської сільської ради від 20.10.2017 №219 позивачу було надано дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки орієнтовною площею 0,55 га для ведення особистого селянського господарства із земель запасу сількогосподарського призначення Миколаївської сільської ради (а.с.11).

Фізичною особою-підприємцем ОСОБА_2 на замовлення позивача було виготовлено проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки площею 0,5466 га для ведення особистого селянського господарства, котрий був погоджений Головним управлінням Держгеокадастру у Рівненській області (а.с.12-48).

Вказана земельна ділянка площею 0,5466 га була зареєстрована у Державному земельному кадастрі, кадастровий номер земельної ділянки :02:001:0144.

29.04.2018 відбулися перші вибори депутатів Повчанської сільської ради, Повчанського сільського голови та була утворена Повчанська сільська об`єднана територіальної громада, до складу якої увійшли Повчанська сільська рада Дубенського району Рівненської області та Миколаївська сільська рада Млинівського району Рівненської області.

Відповідно до рішення №11 від 01.06.2018 Повчанська сільська рада є правонаступником всього майна, прав та обов`язків Миколаївської сільської ради (а.с.49).

10.01.2019 ОСОБА_1 звернувся до Повчанської сільської ради з заявою про затвердження проекту землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки площею 0,5466 га (гектарів) для ведення особистого селянського господарства, яка розташована у с. Миколаївка Млинівського району Рівненської області (а.с.51).

Повчанська сільська рада не прийняла рішення про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та надання її у власність.

Вважаючи неправомірною поведінку відповідача у правовідносинах щодо передачі у власність земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства, позивач звернулась до суду з даним позовом.

Надаючи правову оцінку встановленим судом обставинам справи та спірним правовідносинам сторін, суд враховує таке.

Відповідно до статті 14 Конституції України земля є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави. Право власності на землю гарантується. Це право набувається і реалізовується громадянами, юридичними особами та державою відповідно до закону.

Частиною другою статті 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною першою статті 3 Земельного кодексу України (далі - ЗК України) визначено, що земельні відносини регулюються Конституцією України, цим Кодексом, а також прийнятими відповідно до них нормативно-правовими актами.

Приписами статті 80 ЗК України визначено, що суб`єктами права власності на землю є: громадяни та юридичні особи - на землі приватної власності; територіальні громади, які реалізують це право безпосередньо або через органи місцевого самоврядування, - на землі комунальної власності; держава, яка реалізує це право через відповідні органи державної влади, - на землі державної власності.

Згідно зі статтею 81 ЗК України, громадяни України набувають права власності на земельні ділянки на підставі: придбання за договором купівлі-продажу, ренти, дарування, міни, іншими цивільно-правовими угодами; безоплатної передачі із земель державної і комунальної власності; приватизації земельних ділянок, що були раніше надані їм у користування; прийняття спадщини; виділення в натурі (на місцевості) належної їм земельної частки (паю).

Згідно з частинами першою та другою статті 116 ЗК України, громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом, або за результатами аукціону. Набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування.

Згідно з пунктом "б" частини першої статті 121 ЗК України громадяни України мають право на безоплатну передачу їм земельних ділянок із земель державної або комунальної власності в таких розмірах, зокрема: для ведення особистого селянського господарства - не більше 2,0 гектара.

Відповідно до вимог частин третьої, четвертої статті 116 ЗК України безоплатна передача земельних ділянок у власність громадян провадиться у разі: а) приватизації земельних ділянок, які перебувають у користуванні громадян; б) одержання земельних ділянок внаслідок приватизації державних і комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій; в) одержання земельних ділянок із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначених цим Кодексом.

Передача земельних ділянок безоплатно у власність громадян у межах норм, визначених цим Кодексом, провадиться один раз по кожному виду використання.

Відповідно до частини першої статті 12 ЗК України до повноважень сільських, селищних, міських рад у галузі земельних відносин на території сіл, селищ, міст належить, зокрема: б) передача земельних ділянок комунальної власності у власність громадян та юридичних осіб відповідно до цього Кодексу.

Частиною першою статті 122 ЗК України встановлено, що сільські, селищні, міські ради передають земельні ділянки у власність або у користування із земель комунальної власності відповідних територіальних громад для всіх потреб.

Відповідно до частини шостої статті 118 ЗК України громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення фермерського господарства, ведення особистого селянського господарства, ведення садівництва, будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибної ділянки), індивідуального дачного будівництва, будівництва індивідуальних гаражів у межах норм безоплатної приватизації, подають клопотання до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу. У клопотанні зазначаються цільове призначення земельної ділянки та її орієнтовні розміри. До клопотання додаються графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки, погодження землекористувача (у разі вилучення земельної ділянки, що перебуває у користуванні інших осіб) та документи, що підтверджують досвід роботи у сільському господарстві або наявність освіти, здобутої в аграрному навчальному закладі (у разі надання земельної ділянки для ведення фермерського господарства).

Згідно з частиною сьомою статті 118 ЗК України відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, розглядає клопотання у місячний строк і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його

Проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки розробляється за замовленням громадян суб`єктами господарювання, що є виконавцями робіт із землеустрою згідно із законом, у строки, що обумовлюються угодою сторін.

Частина шоста статті 118 ЗК України дає перелік цільових призначень, за якими можуть використовуватися безоплатно передані земельні ділянки:

для ведення фермерського господарства,

ведення особистого селянського господарства,

ведення садівництва,

будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибної ділянки),

індивідуального дачного будівництва,

будівництва індивідуальних гаражів у межах норм безоплатної приватизації.

Суд встановив, що 10.10.2017 ОСОБА_1 , у відповідності до частин шостої, сьомої статті 118 ЗК України, з метою одержання дозволу на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для ведення особистого селянського господарства в с. Миколаївка орієнтовною площею 0,55 га звернувся до уповноваженого органу місцевого самоврядування Миколаївської сільської ради, та отримавши відповідний дозвіл, замовив розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки.

10.01.2019 позивач звернувся до Повчанської сільської ради з заявою про затвердження проекту землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки площею 0,5466 га (гектарів) для ведення особистого селянського господарства, яка розташована у с. Миколаївка Млинівського району Рівненської області

Слід зазначити, що перевірка на відповідність проекту землеустрою вимогам законів та прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів має здійснюватись саме на етапі погодження такого проекту (висновок Верховного Суду, викладений в постанові від 06.03.2019 у справі № 1640/2594/18).

Судом встановлено, що проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність позивачу погоджений у встановленому законом порядку територіальним органом центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин, як такий, що відповідає діючим нормативним документам та законодавчим актам України.

Згідно з відомостями Державного земельного кадастру, земельна ділянку, яку має намір отримати у власність позивач, відноситься до категорії земель: землі сільськогосподарського призначення; землі запасу (а.с.46).

Частиною восьмою статті 118 ЗК України встановлено, що проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки погоджується в порядку, встановленому статтею 186-1 цього Кодексу.

Частиною шостою статті 186 ЗК України передбачено, що проекти землеустрою щодо відведення земельних ділянок погоджуються в порядку, встановленому статтею 186-1 цього Кодексу, і затверджуються Верховною Радою Автономної Республіки Крим, Радою міністрів Автономної Республіки Крим, органами виконавчої влади або органами місцевого самоврядування відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу.

Відповідно до частин першої та другої статті 186-1 ЗК України проект землеустрою щодо відведення земельних ділянок усіх категорій та форм власності (крім земельних ділянок зони відчуження та зони безумовного (обов`язкового) відселення території, що зазнала радіоактивного забруднення внаслідок Чорнобильської катастрофи) підлягає обов`язковому погодженню з територіальним органом центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин.

Проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки у межах населеного пункту або земельної ділянки за межами населеного пункту, на якій розташовано об`єкт будівництва або планується розташування такого об`єкта подається також на погодження до структурних підрозділів районних, Київської та Севастопольської міських державних адміністрацій у сфері містобудування та архітектури, а якщо місто не входить до території певного району, - до виконавчого органу міської ради у сфері містобудування та архітектури, а в разі, якщо такий орган не утворений, - до органу виконавчої влади Автономної Республіки Крим з питань містобудування та архітектури чи структурного підрозділу обласної державної адміністрації з питань містобудування та архітектури.

Згідно з частиною четвертою статті 186-1 ЗК України розробник подає на погодження до органу, визначеного в частині першій цієї статті, за місцем розташування земельної ділянки оригінал проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, а до органів, зазначених у частинах другій і третій цієї статті, - завірені ним копії проекту, а щодо земельної ділянки зони відчуження або зони безумовного (обов`язкового) відселення території, що зазнала радіоактивного забруднення внаслідок Чорнобильської катастрофи, розробник подає оригінал проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки на погодження до центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин, а до органів, зазначених у частині третій цієї статті, - завірені ним копії проекту.

Органи, зазначені в частинах першій - третій цієї статті, зобов`язані протягом десяти робочих днів з дня одержання проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або копії такого проекту безоплатно надати або надіслати рекомендованим листом з повідомленням розробнику свої висновки про його погодження або про відмову в такому погодженні з обов`язковим посиланням на закони та прийняті відповідно до них нормативно-правові акти, що регулюють відносини у відповідній сфері (частина п`ята статті 186-1 ЗК України).

Згідно з частиною шостою статті 186-1 ЗК України підставою для відмови у погодженні проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки може бути лише невідповідність його положень вимогам законів та прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, документації із землеустрою або містобудівній документації.

Кожен орган здійснює розгляд та погодження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки самостійно та незалежно від погодження проекту іншими органами, зазначеними у частинах першій - третій цієї статті, у визначений законом строк.

Відповідно до частини дев`ятої статті 118 ЗК України відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, у двотижневий строк з дня отримання погодженого проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки (а в разі необхідності здійснення обов`язкової державної експертизи землевпорядної документації згідно із законом - після отримання позитивного висновку такої експертизи) приймає рішення про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та надання її у власність.

Системний аналіз наведених правових норм дає підстави дійти до висновку про те, що затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельних ділянок комунальної власності для всіх потреб здійснюється відповідною сільською, селищною, міською радою. При цьому проект землеустрою підлягає обов`язковому погодженню з територіальним органом центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин. Погодження з відповідним органом у сфері містобудування та архітектури є обов`язковим лише у разі, якщо на земельній ділянці розташовано об`єкт будівництва або планується розташування такого об`єкта. Відмова у погодженні та затвердженні проекту землеустрою можлива виключно з підстав невідповідності його положень вимогам законів та прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, документації із землеустрою або містобудівній документації.

Даний висновок узгоджується з правовою позицією, що міститься у постановах Верховного Суду від 19.06.2018 у справі № 816/1920/17, від 14.08.2018 у справі №820/5134/17.

За обставинами справи, відповідач, одержавши погоджений в установленому законом порядку проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність позивачу, у встановлені строки не прийняв жодного рішення - ні про затвердження проекту, ні про відмову в такому затвердженні.

За встановлених судом обставин, не прийнявши рішення про затвердження проекту землеустрою відповідач неправомірно ухилився від прийняття рішення в порядку та у спосіб, встановлений законом.

Суд зазначає, що за правилами, встановленими частиною дев`ятою статті 118 ЗК України, повноваження відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування та порядок їх реалізації передбачають лише один вид правомірної поведінки відповідного органу - у двотижневий строк з дня отримання погодженого проекту землеустрою прийняти рішення про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та надання її у власність. Отже, за законом у цього органу немає вибору між декількома можливими правомірними рішеннями. При цьому, відмова в затвердженні проекту землеустрою можлива виключно з підстав невідповідності його положень вимогам законів та прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, документації із землеустрою або містобудівній документації. Якщо такі умови відсутні, орган повинен прийняти рішення про затвердження проекту.

Суд вважає, що факт не розгляду клопотання позивача на сесії сільської ради свідчить про протиправну бездіяльність відповідача у спірних правовідносинах, що мало наслідком порушення прав та законних інтересів особи, яка виявила намір одержати у власність земельну ділянку у встановленому порядку, однак не зміг його реалізувати через непослідовність та необґрунтованість поведінки сільської ради.

Крім того, згідно з частиною першою статті 10 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" від 21.05.1997 № 280/97-ВР (далі - Закон № 280/97-ВР) сільські, селищні, міські ради є органами місцевого самоврядування, що представляють відповідні територіальні громади та здійснюють від їх імені та в їх інтересах функції і повноваження місцевого самоврядування, визначені Конституцією України, цим та іншими законами.

Відповідно до пункту 34 частини першої статті 26 Закону № 280/97-ВР виключно на пленарних засіданнях сільської, селищної, міської ради вирішуються такі питання: вирішення відповідно до закону питань регулювання земельних відносин.

Згідно з частинами першою, другою статті 59 Закону № 280/97-ВР рада в межах своїх повноважень приймає нормативні та інші акти у формі рішень.

Рішення ради приймається на її пленарному засіданні після обговорення більшістю депутатів від загального складу ради, крім випадків, передбачених цим Законом. При встановленні результатів голосування до загального складу сільської, селищної, міської ради включається сільський, селищний, міський голова, якщо він бере участь у пленарному засіданні ради, і враховується його голос.

Отже, вирішення питань, які є предметом судового розгляду в даній справі, відносяться до повноважень місцевої ради, а за результатами їх розгляду відповідач повинен був прийняти рішення.

На законодавчому рівні поняття "дискреційні повноваження" суб`єкта владних повноважень відсутнє. У судовій практиці сформовано позицію щодо поняття дискреційних повноважень, під якими слід розуміти такі повноваження, коли у межах, які визначені законом, адміністративний орган має можливість самостійно (на власний розсуд) вибирати один з кількох варіантів конкретного правомірного рішення.

Водночас, повноваження державних органів не є дискреційними, коли є лише один правомірний та законно обґрунтований варіант поведінки суб`єкта владних повноважень. Тобто, у разі настання визначених законодавством умов відповідач зобов`язаний вчинити конкретні дії і, якщо він їх не вчиняє, його можна зобов`язати до цього в судовому порядку.

Тобто, дискреційне повноваження може полягати у виборі діяти, чи не діяти, а якщо діяти, то у виборі варіанту рішення чи дії серед варіантів, що прямо або опосередковано закріплені у законі. Важливою ознакою такого вибору є те, що він здійснюється без необхідності узгодження варіанту вибору будь-ким.

У справі, що розглядається, повноваження щодо затвердження чи не затвердження проекту землеустрою, регламентовано частиною дев`ятою статті 118 ЗК України.

За законом у органу, який вирішує питання про затвердження проекту землеустрою немає вибору між декількома можливими правомірними рішеннями. Тому зазначені повноваження не є дискреційними.

Відповідно до статті 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

У справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до частини другої статті 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дій чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

В ході судового розгляду відповідач не виконав процесуального обов`язку доказування та не підтвердив правомірності своєї поведінки у спірних правовідносинах. Встановлені судом фактичні обставини справи свідчать про те, що оскаржена поведінка суб`єкта владних повноважень не ґрунтується на матеріальному законі, не відповідає критеріям добросовісності та розсудливості, а відтак є протиправною та порушує право позивача на одержання земельної ділянки у власність, яке підлягає судовому захисту.

Завдання адміністративного судочинства полягає в гарантуванні ефективного захисту порушених прав осіб, що звертаються до суду за захистом цих прав, з урахуванням принципу розподілу влади, за суті яким на адміністративний суд покладено обов`язок контролю легальності дій та рішень суб`єктів владних повноважень, які мають діяти у визначених законом межах та на власний розсуд при виборі одного законного рішення із кількох можливих варіантів.

Враховуючи вищевикладене, позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають задоволенню повністю.

Відповідно до частини першої статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України суд присуджує на користь позивача витрати по сплаті судового збору в сумі 768,40грн., сплачених відповідно до квитанції №ПН960772 від 12.06.2019, оригінал якої знаходиться в матеріалах справи.

Керуючись статтями 241-246, 255, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

В И Р І Ш И В :

Позовну заяву ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_1 ) до Повчанської сільської ради (35644, с. Повча, Дубенський район, Рівненська область; ) задовольнити повністю.

Визнати протиправною бездіяльність Повчанської сільської ради щодо незатвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність ОСОБА_1 для ведення особистого селянського господарства, кадастровий номер - :02:001:0144, площа - 0,5466 га, за рахунок земель сільськогосподарського призначення комунальної власності.

Зобов`язати Повчанську сільську раду прийняти рішення про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність ОСОБА_1 для ведення особистого селянського господарства, кадастровий номер - :02:001:0144, площа - 0,5466 га, за рахунок земель сільськогосподарського призначення комунальної власності.

Стягнути на користь позивача ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень - Повчанської сільської ради судові витрати по сплаті судового збору в сумі 768,40 грн.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Апеляційна скарга подається до Восьмого апеляційного адміністративного суду через Рівненський окружний адміністративний суд.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення складений 25 листопада 2019 року.

Суддя Щербаков В.В.