Справа № 420/5055/19
Суддя: Самойлюк Г. П.
Дата ухвалення: 2019-11-22 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 420/5055/19
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 листопада 2019 року м. Одеса

Одеський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Самойлюк Г.П., розглянувши в порядку письмового провадження адміністративний позов Громадянина СВР ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) до Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області (65045, м. Одеса, вул. Преображенська, 44) про визнання дій суб`єкта владних повноважень протиправними, скасування рішення від 08.04.2016р. та зобов`язання вчинити певні дії,-

В С Т А Н О В И В :

27 серпня 2019 року до Одеського окружного адміністративного суду надійшов адміністративний позов громадянина СРВ ОСОБА_1 до Головного управління державної міграційної служби України в Одеській області , в якому позивач просить:

визнати дії Головного управління Державної Міграційної служби України в Одеській області щодо укладання висновку про скасування дозволу на імміграцію Нго Ван Куану від 08.04.2016р. протиправними та скасувати його;

визнати дії Головного управління Державної Міграційної служби України в Одеської області щодо прийняття рішення від 08.04.2016р. про скасування ОСОБА_1 дозволу на імміграцію протиправними та скасувати його;

зобов`язати Головне управління Державної міграційної служби України в Одеської області здійснити обмін бланку посвідки ОСОБА_1 по досягненню ним 25 річного віку.

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що позивач у 2009 році прибув в Україну до дружини До ОСОБА_2 , з якої він перебував у шлюбі з 2008 року та яка набула українське громадянство на підставі ст.8 ЗУ «Про громадянство» за рішенням міграційного органу Україні у Херсонській області від 14.08.2009р. У 2010 році позивач та його дружина переїхали на постійне проживання до м.Одеси. У цьому ж році ОСОБА_1 звернувся до ВГІРФО ГУМВС України в Одеської області із заявою про отримання дозволу на імміграцію та документування його відповідною посвідкою на постійне проживання в Україні. На підставі зібраних матеріалів та їх оцінки, керуючись Законом України «Про імміграцію», керівництво ВГІРФО ГУМВС України в Одеській області дійшло до висновку про можливість задовольнити клопотання ОСОБА_1 про надання дозволу та документування посвідкою на постійне проживання на підставі п.1. ч.3.ст.4 Закону України «Про імміграцію». 25.05.2010р. ВГІРФО ГУМВС України в Одеській області видано позивачу посвідку серії НОМЕР_1 із безстроковим терміном дії.

Як зазначає позивач, під час розгляду адміністративної справи №420/3598/19 про визнання протиправною бездіяльності ГУ ДМС України в Одеській області щодо здійснення обміну ОСОБА_1 бланку посвідки на постійне проживання в Україні та зобов`язання вчинити певні дії, позивачу стало відомо, що 08.04.2016р. відповідачем прийнято рішення про скасування позивачеві дозволу на імміграцію на підставі пункту 1 статті 12 ЗУ «Про імміграцію».

Позивач зазначає, що на момент подачі заяви про отримання дозволу на імміграцію та документування його відповідною посвідкою на постійне проживання в Україні всі документи, які були надані позивачем, відповідали нормам чинного законодавства. Позивач є добропорядним іммігрантом, платником податків в Україні, працює, створив родину, яка має стійкий правовий зв`язок з державою Україна. Дії суб`єкта владних повноважень щодо прийняття висновку та рішення від 08.04.2016р., на думку позивача, є протиправними, в зв`язку чим рішення та висновок підлягають скасуванню.

Ухвалою від 30.08.2019р. відкрито провадження по справі та визначено, що справа буде розглядатись в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін; призначено розгляд справи на 26 вересня 2019 року.

18.09.2019р. за вх.№33566/19 від представника відповідача надійшов відзив на позовну заяву.

Відповідач, як вбачається із відзиву на позов, заперечує проти задоволення позовних вимог. В обґрунтування заявленої позиції представником відповідача зазначається, що в якості підстав для імміграції в Україну громадянин СРВ ОСОБА_1 зазначив факт перебування у шлюбі понад два роки з громадянкою України - До ТхіНюнг, ІНФОРМАЦІЯ_1 . Відповідач вказує, що з матеріалів особової справи позивача не вбачається інших підстав для отримання дозволу на імміграцію в Україну.

29.04.2015р. надійшов лист Управління ДМС України в Херсонській області № 1/2-8105 стосовно громадян СРВ, яким згідно ст. 21 Закону України «Про громадянство України» скасовано рішення про набуття громадянства та визнання паспортів громадян України недійсними. За № 170, згідно списку, громадянці До ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , рішенням Апеляційного суду Херсонської області від 09.03.2011р. скасовано рішення про оформлення набуття громадянства України та 30.04.2011р. прийнято рішення про скасування громадянства України. Врховуючи наведені обставини, відповідач вказує на правомірність висновку та рішення, яким згідно пункту 1 частини 1 статті 12 Закону України «Про імміграцію» дозвіл на імміграцію визнаний таким, що був наданий на підставі свідомо неправдивих відомостей, підроблених документів чи документів, що втратили чинність.

23.09.2019 року за вх.№34486/19 від позивача надійшла відповідь на відзив на позовну заяву.

26 вересня 2019р. представники сторін не з`явилися, явку представників не забезпечили, клопотань про розгляд справи з викликом сторін не подали.

Ухвалою суду від 09.10.2019р. адміністративний позов Громадянина СВР ОСОБА_1 залишено без руху. Надано позивачу 10-денний строк для усунення недоліків позовної заяви з дня отримання ухвали.

Ухвалою суду від 18.10.2019р. поновлено громадянину СРВ ОСОБА_1 пропущений строк звернення до суду. Ухвалено розгляд справи проводити за правилами загального позовного провадження зі стадії проведення підготовчого засідання. Призначено підготовче засідання на « 29» жовтня 2019 року о 10 годині 30 хвилин.

Ухвалою суду від 29.10.2019р. закрито підготовче провадження в адміністративній справі № 420/5055/19. Призначено судове засідання для розгляду справи по суті на 14 листопада 2019 року о 14 годині 20 хвилин.

До судового засідання 14.11.2019р. позивач не з`явився, про дату, час та місце проведення судового засідання повідомлений належним чином. В матеріалах справи наявна заява позивача (вх№40224/19 від 30.10.2019р.) про розгляд справи у письмовому провадженні.

Відповідач явку представника до судового засідання не забезпечив, про дату, час та місце проведення судового засідання повідомлений належним чином. 14.11.2019р. до суду надійшло клопотання представника відповідача про розгляд справи за його відсутності в порядку письмового провадження.

За приписами ч. 1 ст. 205 КАС України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи, за умови що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

Згідно ч. 9 ст. 205 КАС України, якщо немає перешкод для розгляду справи у судовому засіданні, визначених цією статтею, але всі учасники справи не з`явилися у судове засідання, хоча і були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду, суд має право розглянути справу у письмовому провадженні у разі відсутності потреби заслухати свідка чи експерта.

Згідно ч. 4 ст. 229 КАС України у разі неявки у судове засідання всіх учасників справи або якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Згідно ч. 4 ст. 229 КАС України у разі неявки у судове засідання всіх учасників справи або якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Враховуючи наведене, суд дійшов висновку про можливість розглянути справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Розглянувши матеріали справи, всебічно та повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши надані учасниками судового процесу докази в їх сукупності, суд, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 - громадянин НОМЕР_2 ІНФОРМАЦІЯ_2 , постійно проживає в Україні 10 років. У 2009 році позивач прибув в Україну до дружини - До ОСОБА_3 , з якої він перебував у шлюбі з 2008 року. До ТхіНюнг набула українське громадянство на підставі ст.8 ЗУ «Про громадянство» за рішенням міграційного органу Україні у Херсонської області від 14.08.2009 року .

У 2010 році ОСОБА_4 Куан та До Тхі ОСОБА_5 переїхали на постійне проживання до м.Одеси та позивач звернувся до ВГІРФО ГУМВС України в Одеської області із заявою про отримання дозволу на імміграцію та документування його відповідною посвідкою на постійне проживання в Україні.

19.05.2010р. ВГІРФО ГУМВС України в Одеській області проведено перевірку відносно позивача та складено відповідний висновок.

25.05.2010р. ВГІРФО ГУМВС України в Одеській області видано позивачу посвідку серії НОМЕР_1 із безстроковим терміном дії.

21.04.2011р. ОСОБА_1 шлюб з громадянкою До ОСОБА_3 та уклав шлюб з громадянкою ОСОБА_6 ІНФОРМАЦІЯ_3 .

ІНФОРМАЦІЯ_4 2011р. у позивача та ОСОБА_7 народилася донька ОСОБА_8 , а ІНФОРМАЦІЯ_5 народилася друга донька ОСОБА_9 .

У 2016 році ОСОБА_7 та позивач звернулися до Головного управління Державної Міграційної служби України в Одеській області із заявою про реєстрацію громадянкою України доньки - ОСОБА_8 .

Відповідно до довідки ГУ ДМС в Одеській області №361325 від 19.07.2016р. про реєстрацію особи громадянином України, ОСОБА_8 набула громадянство України (а.с.22). Довідка видана до свідоцтва про народження НОМЕР_3 та є підставою для одержання документа, що підтверджує громадянство України.

22.08.2016р. року відповідач здійснив обмін бланку посвідки дружині позивача - ОСОБА_7

ІНФОРМАЦІЯ_6 р. позивач звернувся до відповідача з заявою-анкетою №220719000 про заміну посвідки на постійне проживання.

24.04.2019р. відповідачем прийнято рішення про відмову в оформленні (видачі) посвідки на постійне проживання.

14.05.2019р. позивач повторно звернувся до відповідача з заявою-анкетою №223504000 про заміну посвідки на постійне проживання.

13.06.2019р. відповідачем прийнято рішення про відмову в оформленні (видачі) посвідки на постійне проживання.

Як зазначає позивач, під час звернення до Одеського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Головного управління Державної міграційної служби в Одеській області, в якому просив: визнати бездіяльність ГУ ДМС України в Одеської області протиправною; зобов`язати ГУ ДМС України в Одеській області здійснити обмін бланку посвідки на постійне проживання в Україні серії НОМЕР_4 ,видану ВГІРФО ГУМВС України в Одеської області 25.05.2010 року у зв`язку із досягненням 25 річного віку (адміністративна справа №420/3598/19), йому стало відомо, що 08.04.2016 року провідним спеціалістом відділу імміграційної роботи ГУ ДМС України в Одеській області Звягінцевою О.М. було складено висновок про можливість скасування ОСОБА_4 Куану дозволу на імміграцію. 31.03.2016р. ДМС України погодило проект висновку про можливість скасування дозволу на імміграцію Нго Ван Куан, 08.04.2016 року та відповідачем було прийнято рішення про скасування позивачеві дозволу на імміграцію на підставі пункту 1 статті 12 ЗУ «Про імміграцію».

Вказані висновок та рішення позивач вважає незаконними та звернувся до Одеського окружного адміністративного суду з позовом, в якому просить визнати протиправними дії відповідача щодо прийняття висновку та рішення та скасувата рішення та висновок від 08.04.2016р.

Оцінивши належність, допустимість, достовірність наданих сторонами доказів, а також достатність та взаємний зв`язок у їх сукупності, суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог з огляду на наступне.

Частиною другою статті 19 Конституції України обумовлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбаченіКонституцієюта законами України.

Згідно з ст. 3 Закону України «Про імміграцію» № 2491-III від 07 червня 2001 року (надалі - Закон № 2491-III, в редакції на момент виникнення спірних правовідносин) правовий статус іммігранта в Україні визначається Конституцією України, цим Законом, іншими законами України та прийнятими відповідно до них нормативно-правовими актами.

Відповідно до статті 1 Закону № 2491-III імміграція - це прибуття в Україну чи залишення в Україні у встановленомузакономпорядку іноземців та осіб без громадянства на постійне проживання; дозвіл на імміграцію - рішення спеціально уповноваженого центрального органу виконавчої влади з питань імміграції та підпорядкованих йому органів, що надає право іноземцям та особам без громадянства на імміграцію.

Згідно з абзацом 6 статті 1 Закону України "Про імміграцію" посвідка на постійне проживання - документ, що підтверджує право іноземця чи особи без громадянства на постійне проживання в Україні.

Відповідно до статті 12 Закону України "Про імміграцію", дозвіл на імміграцію може бути скасовано, якщо: 1) з`ясується, що його надано на підставі свідомо неправдивих відомостей, підроблених документів чи документів, що втратили чинність; 2) іммігранта засуджено в Україні до позбавлення волі на строк більше одного року і вирок суду набрав законної сили; 3) дії іммігранта становлять загрозу національній безпеці України, громадському порядку в Україні; 4) це є необхідним для охорони здоров`я, захисту прав і законних інтересів громадян України; 5) іммігрант порушив законодавство про правовий статус іноземців та осіб без громадянства; 6) в інших випадках, передбачених законами України.

Відповідно до частини 1 статті 13 Закону України "Про імміграцію", центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері імміграції, не пізніш як у тижневий строк надсилає копію рішення про скасування дозволу на імміграцію особі, стосовно якої прийнято таке рішення, та вилучає у неї посвідку на постійне проживання.

Відповідно до п.п. 21-24 "Порядку провадження за заявами про надання дозволу на імміграцію і подання про його скасування та виконання прийнятих рішень", затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 26.12.2002 № 1983, дозвіл на імміграцію скасовується органом, який його видав.

Для започаткування процедури розгляду питання про скасування дозволу на імміграцію відповідне подання надсилається до органу, який приймав рішення про надання такого дозволу. Департамент, територіальні органи і підрозділи всебічно вивчають у місячний термін подання щодо скасування дозволу на імміграцію, запитують у разі потреби додаткову інформацію в ініціатора подання, інших органів виконавчої влади, юридичних і фізичних осіб, а також запрошують для надання пояснень іммігрантів, стосовно яких розглядається це питання. На підставі результату аналізу інформації приймається відповідне рішення.

Про прийняте рішення письмово повідомляються протягом тижня ініціатори процедури скасування дозволу на імміграцію та іммігранти. Рішення про скасування дозволу на імміграцію надсилається протягом тижня органам, що його прийняв, до територіального підрозділу за місцем проживання для вилучення посвідки на постійне проживання в іммігранта та вжиття заходів відповідно до статті 13 Закону України "Про імміграцію". Копія рішення надсилається Держкомкордон.

Судом встановлено, що на підставі висновку проведеної документальної перевірки відповідачем 08 квітня 2016 прийнято рішення про скасування позивачу дозволу на імміграцію в Україну на підставі пункту 1 статті 12 Закону України "Про імміграцію".

Статтею 12 Закону № 2491-III встановлений вичерпний перелік підстав для скасування дозволу на імміграцію в Україну.

Пунктом 1 частини першої статті 12 Закону № 2491-III встановлено, що дозвіл на імміграцію може бути скасовано, якщо з`ясується, що його надано на підставі свідомо неправдивих відомостей, підроблених документів чи документів, що втратили чинність.

При цьому, судом встановлено, що відповідачем не надано доказів отримання позивачем дозволу на імміграцію в Україну на підставі свідомо неправдивих відомостей, підроблених документів чи документів, що втратили чинність, що є підставою для скасування дозволу відповідно до пункту 1 статті 12 Закону № 2491-ІІІ.

Судом встановлено, що посилання відповідача у своєму висновку на те, що позивачем надано при оформленні дозволу на імміграцію документи, що втратили чинність, не підтверджується матеріалами справи, оскільки рішення апеляційного суду Херсонської області від 09.03.2019р., на яке посилається відповідач, прийнято через 10 місяців після того, як міграційний орган видав позивачу посвідку ОД №12677 (25.05. 2010р.) на постійне проживання в Україні, тобто підстави вважати, що позивачем надано свідомо неправдиві відомості або документи, що втратили чинність, відсутні.

Під час судового розгляду не встановлено, що з дати видання посвідки виникли обставини, передбачені статті 12 Закону України "Про імміграцію", які б тягли за собою скасування дозволу на імміграцію позивача.

Крім цього, при прийнятті оскаржуваного рішення відповідачем не були враховані усі обставини, що мають значення для його прийняття, а саме те, що позивач тривалий час проживає на території України, не вчинив жодних дій, які є підставою для скасування дозволу на імміграцію, його донька є громадянкою України, що підтверджується довідкою про реєстрацію громадянина України № НОМЕР_5 .

З урахуванням наведеного, суд дійшов висновку, що відповідач приймаючи оскаржувані висновок та рішення діяв не на підставі, не у межах повноважень та не у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України, відтак висновок висновок Головного управління Державної Міграційної служби України в Одеській області про скасування дозволу на імміграцію Нго ОСОБА_10 Куану від 08.04.2016 року та рішення Головного управління Державної Міграційної служби України в Одеській області від 08.04.2016 року про скасування ОСОБА_1 дозволу на імміграцію підлягають скасуванню.

Щодо вимоги позивача про зобов`язання Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області здійснити обмін бланку посвідки ОСОБА_1 по досягненню ним 25 річного віку, суд зазначає наступне.

Як зазначено позивачем в позовній заяві, 09.04.2019р. він звернувся до відповідача з заявою-анкетою №220719000 про заміну посвідки на постійне проживання.

24.04.2019р. відповідачем прийнято рішення про відмову в оформленні (видачі) посвідки на постійне проживання.

14.05.2019р. позивач повторно звернувся до відповідача з заявою-анкетою №223504000 про заміну посвідки на постійне проживання.

13.06.2019р. відповідачем прийнято рішення про відмову в оформленні (видачі) посвідки на постійне проживання.

Відповідно до ст.9 Кодексу адміністративного судочинства України суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього кодексу, в межах позовних вимог (ч.2).

Суд не надає оцінку рішенням відповідача про відмову в оформленні (видачі) посвідки на постійне проживання від 24.04.2019р. та 13.06.2019р., оскільки останні не є предметом розгляду в межах даної справи. Так, відповідно до позовної заяви позивача, останній звернувся з позовом, в якому просить визнати дії Головного управління Державної Міграційної служби України в Одеській області щодо укладання висновку про скасування дозволу на імміграцію Нго Ван Куану від 08.04.2016р. та прийняття рішення від 08.04.2016р. про скасування ОСОБА_1 дозволу на імміграцію протиправними протиправними та скасувати їх; зобов`язати Головне управління Державної міграційної служби України в Одеської області здійснити обмін бланку посвідки ОСОБА_1 по досягненню ним 25 річного віку.

Позивачем не надано доказів скасування рішення про відмову в одержанні (видачі) посвідки на постійне проживання та правомірність останніх не оскаржується в межах даної справи.

З огляду на зазначене, суд відмовляє позивачу у задоволенні позовних вимог в частині зобов`язання Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області здійснити обмін бланку посвідки ОСОБА_1 по досягненню ним 25 річного віку.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Частиною 1 ст.139 КАС України визначено, що при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Як вбачається з квитанцій №0.0..1 від 16.08.2019р. та № 0.0..1 від 27.08.2019р., позивачем сплачено судовий збір за подання адміністративного позову немайнового характеру у розмірі 1536.80 грн.

Враховуючи те, що суд прийшов до висновку про наявність підстав для часткового задоволення позовної заяви громадянина СРВ ОСОБА_1 , суд вважає за можливе стягнути з Головного управління Державної міграційної служби України за рахунок бюджетних асигнувань на користь позивача сплачений судовий збір у сумі 768,40 грн.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 2, 6, 7, 8, 9, 10, 77, 90, 139, 242-246, 250, 251, 255, 295, 297 КАС України, суд

ВИРІШИВ:

Позов Громадянина Соціалістичної республіки В`єтнам ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , код РНОКПП НОМЕР_6 ) до Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області (65045, м. Одеса, вул. Преображенська, 44, ) про визнання дій суб`єкта владних повноважень протиправними, скасування рішення від 08.04.2016р. та зобов`язання вчинити певні дії, - задовольнити частково.

Визнати дії Головного управління Державної Міграційної служби України в Одеській області (65045, м. Одеса, вул. Преображенська, 44, ) щодо прийняття висновку про скасування дозволу на імміграцію Нго ОСОБА_11 ( АДРЕСА_1 , код РНОКПП НОМЕР_6 ) від 08.04.2016 року та прийняття рішення від 08.04.2016 року про скасування Нго ОСОБА_11 ( АДРЕСА_1 , код РНОКПП НОМЕР_6 ) дозволу на імміграцію протиправними.

Скасувати висновок Головного управління Державної Міграційної служби України в Одеській області (65045, м. Одеса, вул. Преображенська, 44, ) про скасування дозволу на імміграцію Нго Ван Куану ( АДРЕСА_1 , код РНОКПП НОМЕР_6 ) від 08.04.2016 року

Скасувати рішення Головного управління Державної Міграційної служби України в Одеській області (65045, м. Одеса, вул. Преображенська, 44, ) від 08.04.2016 року про скасування ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , код РНОКПП НОМЕР_6 ) дозволу на імміграцію.

В задоволенні решти позовних вимог,- відмовити.

Стягнути з Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області (65045, м. Одеса, вул. Преображенська, 44, ) за рахунок бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 м. АДРЕСА_3 , код РНОКПП НОМЕР_6 ) судовий збір у розмірі 768,40 грн. (сімсот шістдесят вісім гривень 40 коп.).

Рішення може бути оскаржено до П`ятого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги безпосередньо до суду апеляційної інстанції протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга подається учасниками справи відповідно до п.15.5 ч.1 розділу VІІ Перехідні положення КАС України через Одеський окружний адміністративний суд до П`ятого апеляційного адміністративного суду.

Суддя Г.П. Самойлюк

.