Справа № 140/1774/19
Суддя: Попко Ярослав Степанович
Дата ухвалення: 2019-11-26 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 листопада 2019 рокуЛьвів№ 857/10302/19

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого судді Попка Я.С.

суддів Хобор Р.Б., Носа С.П.

розглянувши у порядку письмового провадження у м. Львові апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Волинській області на рішення Волинського окружного адміністративного суду від 21 серпня 2019 року, ухвалене суддею Каленюк Ж.В., м. Луцьк, у справі за позовом Служби автомобільних доріг у Волинській області до Головного управління ДПС у Волинській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень,-

В С Т А Н О В И В:

31.05.2019 позивач - Служба автомобільних доріг у Волинській області звернулася до суду з позовом до Головного управління ДПС у Волинській області, в якому просить визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення відповідача від 5 квітня 2019 року № , № , № , № , № , № , № , № , № , № , № , № , № , № , № , № про застосування штрафних (фінансових) санкцій на загальну суму 11560,00 грн. за неподання податкових декларацій з плати за землю.

Рішенням Волинського окружного адміністративного суду від 21 серпня 2019 року позов задоволено повністю. Визнано протиправними та скасовано податкові повідомлення-рішення Головного управління ДФС у Волинській області від 5 квітня 2019 року № , № , № , № , № , № , № , № , № , № , № , № , № , № , № , № .

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що приймаючи податкові декларації з плати за землю за 2017 рік (№ від 17 лютого 2017 року), за 2018 рік (№ від 12 лютого 2018 року), за 2019 рік (№ від 12 лютого 2019 року), контролюючий орган не встановив відсутність чи недостовірність їх реквізитів, у тому числі визначення коду органу місцевого самоврядування за КОАТУУ. Відтак, підстави не вважати таку звітність податковою декларацією відсутні, а з огляду на наявність квитанцій №2 письмова відмова у прийнятті податкових декларацій позивачу не надсилалася. Отже, відповідач не знайшов таких дефектів її заповнення, які впливають на порядок адміністрування податку та не дають підстав для визнання податкової декларації податковою звітністю.

Суд першої інстанції зазначає, що суду не надано доказів проведення камеральної перевірки поданих податкових декларацій у встановлені строки - протягом 30 календарних днів, що настають за останнім днем граничного строку їх подання. Водночас, без перевірки податкових декларацій за землю за 2017 рік (№ від 17 лютого 2017 року), за 2018 рік (№ від 12 лютого 2018 року), за 2019 рік (№ від 12 лютого 2019 року) відповідач не може встановити їх дефекти (методологічні, арифметичні), які вказують на порушення порядку їх заповнення, неправильність (недостовірність) реквізитів. Самі ж декларації подані за формою, затвердженою наказом Міністерства фінансів України від 16 травня 2015 року № 560 у 2017 році, а у 2018, 2019 роках - за формою у редакції наказу Міністерства фінансів України від 23 січня 2017 року № 9.

Разом з тим, неналежний та несвоєчасний поточний контроль контролюючим органом цих декларацій, які є прийнятими, не може бути виправданням наступних процедур, пов'язаних із притягненням платника податків до відповідальності.

Перевіряючи обґрунтованість висновків камеральної перевірки, оформленої актом від 15 березня 2019 року №4705/03-20-55-12, суд першої інстанції встановив, що у ньому констатовано факт неподання Службою автомобільних доріг у Волинській області 29 податкових декларацій з плати за землю за 2017 рік, 23 - у 2018 році та 16 - у 2019 році, а загальний розмір штрафу, визначений спірними податковими повідомленнями-рішеннями становить 11560,00 грн. ((29 +23 + 16) х 170,00 грн.). Водночас, в акті перевірки відсутні відомості щодо місцязнаходження земельних ділянок, які позивач має у постійному користуванні на території тієї чи іншої сільської (селищної) ради чи об'єднаної територіальні громади Луцького району Волинської області.

Щоб встановити факт місцезнаходження земельної ділянки необхідно володіти достовірною інформацією - даними державного земельного кадастру, витягами про державну реєстрацію речових прав та їх обтяження (не стосуються об'єктів, визначених у частині четвертій статті 5 Закону №1952-ІV), довідкою (витягом) про розмір нормативної грошової оцінки земельної ділянки.

Суд першої інстанції дійшов висновку, що якби відповідачем було здійснено належний поточний контроль під час подання податкової декларації з плати за землю за 2017 рік (№ від 17 лютого 2017 року), а наступні податкові декларації (за 2018 рік № від 12 лютого 2018 року та за 2019 рік № від 12 лютого 2019 року) ідентичні, то ця помилка була б усунута у встановленому порядку - шляхом реалізації права платника податків подати належну податкову декларацію та у разі порушення строку її подання сплатити штраф, чи оскаржити відмову контролюючого органу у прийнятті податкової декларації, якщо платник податків не був згідний з таким рішенням. Проте за фактом подання цих податкових декларацій відповідач ніяких дій не вчинив та оцінку їм не надав.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, вважаючи його прийнятим з порушенням норм матеріального та процесуального права, Головне управління ДПС у Волинській області оскаржило його, подавши апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення Волинського окружного адміністративного суду від 21 серпня 2019 року та прийняти нове рішення, яким повністю відмовити в задоволенні позовних вимог.

Обґрунтовуючи доводи апеляційної скарги, апелянт зазначає, що згідно ІС «Податковий блок» Службою автомобільних доріг у Волинській області подано податкові декларації з плати за землю за 2017 рік (№ від 17.02.2017), за 2018 рік (№ від 12.02.2018), за 2018 рік від 12.02.2019) на земельні ділянки загальною площею 1064,3746 га. До декларації додано довідку (витяг) про розмір нормативної грошової оцінки земельних ділянок за місцем розташування у Луцькому районі в розрізі населених пунктів (що підтверджує приналежність земельних ділянок платнику податків та досліджено судом першої інстанції). В порушення вимог п. 286.2 ст. 286 ПК України Службою автомобільних доріг у Волинській області до Луцької ДПІ Луцького управління Головного управління ДФС у Волинській області не подано податкові декларації плати за землю за 2017-2019 роки за місцем розташування земельних ділянок (згідно коду КОАТУУ).

Апелянт посилається на те, що у разі об'єднання в поточному році сільських рад в об'єднану територіальну громаду плата за землю (земельний податок або орендна плата за землі державної і комунальної власності) сплачується на відкриті Державною казначейською службою України рахунки по сільських радах, а з нового бюджетного року на відкриті рахунки для зарахування надходжень з плати за землю до бюджету об'єднаної територіальної громади.

Внаслідок подання декларації з невірно вказаним КОАТУУ за вказаним кодом виникає об'єкт оподаткування з нарахованими податковими зобов'язаннями, а по коду КОАТУУ, де фактично знаходиться земельна ділянка, виникає факт неподання або несвоєчасного подання декларації. В такому разі за неподання або несвоєчасного подання декларації до такого платника податку застосовуються штрафні санкції відповідно до ст. 120 ПК України.

Ухвалою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 21 жовтня 2019 року замінено Головне управління ДФС у Волинській області на його правонаступника - Головне управління ДПС у Волинській області.

Апеляційну скаргу подано на рішення суду першої інстанції, яке ухвалене в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін, а тому суд апеляційної інстанції, у відповідності до ст.311 КАС України вважає за можливе розглянути справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Вислухавши суддю-доповідача, дослідивши обставини справи та доводи апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції приходить до висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з таких підстав.

Із змісту ст. 19 Конституції України вбачається, що правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством. Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Розглядаючи спір, суд апеляційної інстанції вважає, що суд першої інстанції повно і всебічно дослідив і оцінив обставини по справі, надані сторонами докази, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон, який їх регулює.

Встановлено, підтверджено матеріалами справи, що 17 лютого 2017 року Служба автомобільних доріг у Волинській області самостійно засобами електронного зв'язку подала податкову декларацію з плати за землю (земельного податку) за 2017 рік (№), 12 лютого 2018 року - за 2018 рік (№), а 12 лютого 2019 року - за 2019 рік (№). Як визначив позивач, земельні ділянки, земельний податок щодо яких розраховано у цих податкових деклараціях, належні йому на праві постійного користування та розташовані у Луцькому районі Волинської області. Усі земельні ділянки належать до земель транспорту та їх загальна площа становить 1064,3746 га. У всіх названих деклараціях показники незмінні із року в рік. Ці декларації є прийнятими контролюючим органом, що не заперечується сторонами.

Головним управлінням ДФС у Волинській області проведено камеральну перевірку податкової звітності з плати за землю за 2017-2019 року, за результатами якої складено акт від 15 березня 2019 року №4705/03-20-55-12, згідно висновків якого перевіркою встановлено, що в порушення пункту 286.2 статті 286 ПК України платником (Службою автомобільних доріг у Волинській області) не подано 29 податкових декларацій з плати за землю (річна) за 2017 рік (граничний строк подання до 20 лютого 2017 року), 23 - за 2018 рік (граничний строк подання до 20 лютого 2018 року) та 16 - за 2019 рік (граничний строк подання до 20 лютого 2019 року).

На підставі вказаного акта перевірки 5 квітня 2019 року Головним управлінням ДФС у Волинській області прийняті податкові повідомлення-рішення про застосування штрафних (фінансових) санкцій (штрафу) на підставі статті 120.1 ПК України: № на суму 510,00 грн.; № на суму 510,00 грн., № на суму 510,00 грн., № на суму 510,00 грн., № на суму 510,00 грн., № на суму 510,00 грн., № на суму 510,00 грн., № на суму 1020,00 грн., № на суму 680,00 грн., № на суму 510,00 грн., № на суму 510,00 грн., № на суму 850,00 грн., № на суму 1870,00 грн., № на суму 850,00 грн., № на суму 510,00 грн., № на суму 1190,00 грн., а всього на загальну суму 11560,00 грн.

Не погоджуючись із прийнятими податковими повідомленнями-рішеннями від 05 квітня 2019 року позивач звернувся із позовом до суду.

Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема, вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов'язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов'язки їх посадових осіб під час адміністрування податків, а також відповідальність за порушення податкового законодавства регулює та визначає Податковий кодекс України (далі - ПК України).

Відповідно до підпункту 16.1.3 пункту 16.1 статті 16 ПК України платник податків зобов'язаний подавати до контролюючих органів у порядку, встановленому податковим та митним законодавством, декларації, звітність та інші документи, пов'язані з обчисленням і сплатою податків та зборів

Згідно пункту 46.1 статті 46 ПК України податкова декларація, розрахунок, звіт (далі - податкова декларація) - документ, що подається платником податків (у тому числі відокремленим підрозділом у випадках, визначених цим Кодексом) контролюючому органу у строки, встановлені законом, на підставі якого здійснюється нарахування та/або сплата податкового зобов'язання або відображаються обсяги операції (операцій), доходів (прибутків), щодо яких податковим та митним законодавством передбачено звільнення платника податку від обов'язку нарахування і сплати податку і збору, чи документ, що свідчить про суми доходу, нарахованого (виплаченого) на користь платників податків - фізичних осіб, суми утриманого та/або сплаченого податку.

Положеннями пункту 15.1 статті 15 ПК України передбачено, що платниками податків визнаються фізичні особи (резиденти і нерезиденти України), юридичні особи (резиденти і нерезиденти України) та їх відокремлені підрозділи, які мають, одержують (передають) об'єкти оподаткування або провадять діяльність (операції), що є об'єктом оподаткування згідно з цим Кодексом або податковими законами, і на яких покладено обов'язок із сплати податків та зборів згідно з цим Кодексом.

Відповідно до пункту 269.1 статті 269 ПК України платниками земельного податку є власники земельних ділянок, земельних часток (паїв); землекористувачі (останні відповідно до підпункту 14.1.73 пункту 14.1 статті 14 ПК України - юридичні та фізичні особи (резиденти і нерезиденти), яким відповідно до закону надані у користування земельні ділянки державної та комунальної власності, у тому числі на умовах оренди).

Відтак, юридичні особи - землекористувачі та власники земельних ділянок, які мають об'єкт оподаткування, визначений статтею 270 ПК України, - земельні ділянки, які перебувають у власності або користуванні; земельні частки (паї), які перебувають у власності, є платниками податків, а відтак у них є обов'язок подавати податкову декларацію з плати за землю.

Згідно пункту 46.5 статті 46 ПК України форма податкової декларації встановлюється центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику. У такому ж порядку встановлюються форми податкових декларацій з місцевих податків і зборів, що є обов'язковими для застосування їх платниками (податковими агентами).

Приписами пункту 48.1 статті 48 ПК України визначено, що податкова декларація складається за формою, затвердженою в порядку, визначеному положеннями пункту 46.5 статті 46 цього Кодексу та чинному на час її подання. Форма податкової декларації повинна містити необхідні обов`язкові реквізити і відповідати нормам та змісту відповідних податку та збору.

Пунктом 48.2 ПК України визначено, що обов'язкові реквізити - це інформація, яку повинна містити форма податкової декларації та за відсутності якої документ втрачає визначений цим Кодексом статус із настанням передбачених законом юридичних наслідків

Відповідно до пунктів 48.3, 48.4 статті 48 ПК України податкова декларація повинна містити такі обов`язкові реквізити: тип документа (звітний, уточнюючий, звітний новий); звітний (податковий) період, за який подається податкова декларація; звітний (податковий) період, що уточнюється (для уточнюючого розрахунку); повне найменування (прізвище, ім'я, по батькові) платника податків згідно з реєстраційними документами; код платника податків згідно з Єдиним державним реєстром підприємств та організацій України або податковий номер; реєстраційний номер облікової картки платника податків або серію та номер паспорта (для фізичних осіб, які через свої релігійні переконання відмовляються від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків та повідомили про це відповідний контролюючий орган і мають відмітку у паспорті); місцезнаходження (місце проживання) платника податків; найменування контролюючого органу, до якого подається звітність; дата подання звіту (або дата заповнення - залежно від форми); інформація про додатки, що додаються до податкової декларації та є її невід'ємною частиною; ініціали, прізвища та реєстраційні номери облікових карток або інші відомості, визначені в абзаці сьомому цього пункту, посадових осіб платника податків; підписи платника податку - фізичної особи та/або посадових осіб платника податку, визначених цим Кодексом, засвідчені печаткою платника податку (за наявності).

У окремих випадках, коли це відповідає сутності податку або збору та є необхідним для його адміністрування, форма податкової декларації додатково може містити такі обов`язкові реквізити: відмітка про звітування за спеціальним режимом; код виду економічної діяльності (КВЕД); код органу місцевого самоврядування за КОАТУУ; індивідуальний податковий номер згідно з даними реєстру платників податку на додану вартість за звітний (податковий) період; дата та номер рішення про включення неприбуткової організації до Реєстру неприбуткових установ та організацій; ознака неприбутковості організації; повне найменування нерезидента; місцезнаходження нерезидента.

Згідно пунктів 49.1-49.2 статті 49 ПК України податкова декларація подається за звітний період в установлені цим Кодексом строки контролюючому органу, в якому перебуває на обліку платник податків. Платник податків зобов'язаний за кожний встановлений цим Кодексом звітний період, в якому виникають об'єкти оподаткування, або у разі наявності показників, які підлягають декларуванню, відповідно до вимог цього Кодексу подавати податкові декларації щодо кожного окремого податку, платником якого він є. Цей абзац застосовується до всіх платників податків, в тому числі платників, які перебувають на спрощеній системі оподаткування обліку та звітності.

Пунктами 286.2-286.4 статті 286 ПК України встановлено, що платники плати за землю (крім фізичних осіб) самостійно обчислюють суму податку щороку станом на 1 січня і не пізніше 20 лютого поточного року подають відповідному контролюючому органу за місцезнаходженням земельної ділянки податкову декларацію на поточний рік за формою, встановленою у порядку, передбаченому статтею 46 цього Кодексу, з розбивкою річної суми рівними частками за місяцями. Подання такої декларації звільняє від обов'язку подання щомісячних декларацій. При поданні першої декларації (фактичного початку діяльності як платника плати за землю) разом з нею подається довідка (витяг) про розмір нормативної грошової оцінки земельної ділянки, а надалі така довідка подається у разі затвердження нової нормативної грошової оцінки землі. Платник плати за землю має право подавати щомісяця звітну податкову декларацію, що звільняє його від обов'язку подання податкової декларації не пізніше 20 лютого поточного року, протягом 20 календарних днів місяця, що настає за звітним. За нововідведені земельні ділянки або за новоукладеними договорами оренди землі платник плати за землю подає податкову декларацію протягом 20 календарних днів місяця, що настає за звітним. У разі зміни протягом року об'єкта та/або бази оподаткування платник плати за землю подає податкову декларацію протягом 20 календарних днів місяця, що настає за місяцем, у якому відбулися такі зміни.

Отже, контролюючому органу за місцезнаходженням земельної ділянки подається податкова декларація щороку (за вибором платника податку - річна до 20 лютого поточного року або щомісяця звітна) у разі виникнення об'єктів оподаткування або у разі наявності показників, які підлягають декларуванню.

Відповідно до пункту 47.1 статті 47 ПК України відповідальність за неподання, порушення порядку заповнення документів податкової звітності, порушення строків їх подання контролюючим органам, недостовірність інформації, наведеної у зазначених документах, несуть юридичні особи, постійні представництва нерезидентів, які відповідно до цього Кодексу визначені платниками податків, а також їх посадові особи.

Приписами пункту 49.3 статті 49 ПК України передбачено, що податкова декларація подається за вибором платника податків, якщо інше не передбачено цим Кодексом, в один із таких способів: а) особисто платником податків або уповноваженою на це особою; б) надсилається поштою з повідомленням про вручення та з описом вкладення; в) засобами електронного зв`язку в електронній формі з дотриманням умови щодо реєстрації електронного підпису.

Із матеріалів справи вбачається, що податкові декларації з плати за землю за 2017 рік (№ від 17 лютого 2017 року), за 2018 рік (№ від 12 лютого 2018 року), за 2019 рік (№ від 12 лютого 2019 року) прийняті контролюючим органом.

Обов'язку платника податків подати податкову декларацію (підпунктом 16.1.3 пункту 16.1 статті 16 ПК України) кореспондується обов'язок контролюючого органу прийняти податкову декларацію (пункт 49.8 статті 48 ПК України). Водночас, пунктом 49.8 статті 48 ПК України обумовлено, що під час прийняття податкової декларації уповноважена посадова особа контролюючого органу, в якому перебуває на обліку платник податків, зобов'язана перевірити наявність та достовірність заповнення всіх обов'язкових реквізитів, передбачених пунктами 48.3 та 48.4 статті 48 цього Кодексу. Інші показники, зазначені в податковій декларації платника податків, до її прийняття перевірці не підлягають.

Отже, прийняття податкової декларації передбачає мінімальний рівень податкового контролю, який обмежується перевіркою лише наявності та достовірності заповнення всіх обов`язкових реквізитів, передбачених пунктами 48.3 та 48.4 статті 48 ПК України. Процедура прийняття податкової декларації полягає у вчиненні посадовою особою податкового органу фактичних дій із: 1) перевірки наявності та достовірності заповнення обов'язкових реквізитів, передбачених пунктами 48.3 та 48.4 Податкового кодексу України; 2) реєстрації податкової декларації у день її отримання органом державної податкової служби. Таким чином, прийняття податкової декларації органом доходів і зборів є, по суті, формальним рівнем податкового контролю, під час якого працівник контролюючого органу здійснює візуальну перевірку декларації та її аналіз за формальними ознаками.

Згідно пункту 48.7 статті 48 ПК України податкова звітність, складена з порушенням норм цієї статті, не вважається податковою декларацією, крім випадків, встановлених пунктом 46.4 статті 46 цього Кодексу.

Разом з тим, пунктом 49.9 статті 49 ПК України визначено, що за умови дотримання вимог, встановлених статтями 48 і 49 цього Кодексу податкова декларація, надана платником, вважається прийнятою. Свідченням цього є наявність на всіх аркушах, з яких складається податкова декларація та, за бажанням платника податків, на її копії, відмітки (штампу) контролюючого органу, яким отримана податкова декларація, із зазначенням дати її отримання, або квитанції про отримання податкової декларації у разі її подання засобами електронного зв'язку, або поштового повідомлення з відміткою про вручення контролюючому органу, у разі надсилання податкової декларації поштою; відсутність повідомлення контролюючого органу про відмову у прийнятті податкової декларації.

Відповідно до пункту 49.15 ПК України податкова декларація, надіслана платником податків або його представником поштою або засобами електронного зв'язку, вважається неподаною за умови її заповнення з порушенням норм пунктів 48.3 і 48.4 статті 48 цього Кодексу та надсилання контролюючим органом платнику податків письмової відмови у прийнятті його податкової декларації.

Згідно пункту 49.11 статті 49 ПК України у разі подання платником податків до контролюючого органу податкової декларації, заповненої з порушенням вимог пунктів 48.3 та 48.4 статті 48 цього Кодексу, такий контролюючий орган зобов`язаний надати такому платнику податків письмове повідомлення про відмову у прийнятті його податкової декларації із зазначенням причин такої відмови.

Відмова контролюючого органу у прийнятті податкової декларації дає право платнику податків подати податкову декларацію та сплатити штраф у разі порушення строку її подання; оскаржити рішення контролюючого органу у порядку, передбаченому статтею 56 цього Кодексу (пункт 49.12 статті 49 ПК України).

Як вірно встановлено судом першої інстанції, приймаючи податкові декларації з плати за землю за 2017 рік (№ від 17 лютого 2017 року), за 2018 рік (№ від 12 лютого 2018 року), за 2019 рік (№ від 12 лютого 2019 року), контролюючий орган не встановив відсутність чи недостовірність їх реквізитів, у тому числі визначення коду органу місцевого самоврядування за КОАТУУ. Відтак, підстави не вважати таку звітність податковою декларацією відсутні, а з огляду на наявність квитанцій №2 письмова відмова у прийнятті податкових декларацій позивачу не надсилалася.

Відтак, відповідач не знайшов таких дефектів її заповнення, які впливають на порядок адміністрування податку та не дають підстав для визнання податкової декларації податковою звітністю.

Підпунктом 20.1.4 пункту 20.1 статті 20 ПК України встановлено право контролюючих органів проводити відповідно до законодавства перевірки і звірки платників податків (крім Національного банку України), у тому числі після проведення процедур митного контролю та/або митного оформлення.

Відповідно до пункту 75.1 статті 75 ПК України контролюючі органи мають право проводити камеральні, документальні (планові або позапланові; виїзні або невиїзні) та фактичні перевірки. Камеральні та документальні перевірки проводяться контролюючими органами в межах їх повноважень виключно у випадках та у порядку, встановлених цим Кодексом, а фактичні перевірки - цим Кодексом та іншими законами України, контроль за дотриманням яких покладено на контролюючі органи.

Згідно підпункту 75.1.1 пункту 75.1 статті 75 ПК України камеральною вважається перевірка, яка проводиться у приміщенні контролюючого органу виключно на підставі даних, зазначених у податкових деклараціях (розрахунках) платника податків, та даних системи електронного адміністрування податку на додану вартість (даних органу, що здійснює казначейське обслуговування бюджетних коштів, в якому відкриваються рахунки платників у системі електронного адміністрування податку на додану вартість, даних Єдиного реєстру податкових накладних та даних митних декларацій), а також даних Єдиного реєстру акцизних накладних та даних системи електронного адміністрування реалізації пального.

Положеннями пункту 76.1 статті 76 ПК України передбачено, що камеральна перевірка проводиться посадовими особами контролюючого органу без будь-якого спеціального рішення керівника такого органу або направлення на її проведення. Камеральній перевірці підлягає вся податкова звітність суцільним порядком. Згода платника податків на перевірку та його присутність під час проведення камеральної перевірки не обов'язкова.

Отже, камеральні перевірки проводяться контролюючими органами в межах їх повноважень виключно у випадках та у порядку, встановлених ПК України. Камеральна перевірка є одним з видів податкових перевірок, встановлених пунктом 75.1 статті 75 ПК України, при цьому будь-якого окремого рішення для проведення даного виду перевірки не вимагається, оскільки подання платником податків податкової звітної документації автоматично виступає юридичним фактом для перевірки її достовірності. Камеральна перевірка проводиться на систематичній основі, тобто перевіряються всі без винятку податкові декларації та уточнюючі розрахунки, подані платником, якого перевіряють.

За своєю правовою сутністю така перевірка є формою поточного документального контролю за дотриманням платником вимог податкового законодавства на підставі декларацій та інших документів податкової звітності, одержаних від платника. Фактично камеральною перевіркою охоплюються лише показники податкової звітності (аналіз достовірності сформованих платником показників податкової звітності під час камеральної перевірки не здійснюється). Предмет камеральної перевірки передбачає встановлення повноти, своєчасності подання платником податкової звітності, перевірку правильності оформлення документів податкової звітності (повноти заповнення усіх необхідних реквізитів, чіткості їх заповнення тощо), перевірку правильності складення розрахунків за податковими платежами (арифметичний підрахунок остаточних сум податків, правильність відображення показників, необхідних для обчислення бази оподаткування). Тобто, перевірка будь-яких інших відомостей, витребування у платника додаткової інформації та документів, подання яких разом з податковою декларацією чинним законодавством не передбачено, камеральною перевіркою не охоплюється. Відтак, перевірка будь-яких інших відомостей перебуває поза межами даної перевірки. Метою камеральної перевірки є виявлення в поданій звітності, інших даних систем електронного адміністрування арифметичних та/або методологічних помилок або інших відомостей, які призвели до заниження/завищення податкових зобов'язань або свідчать про допущені платником податків порушення термінів, порядку реєстрації податкових накладних, акцизних накладних або про неподання (несвоєчасне подання) податкової звітності, відповідальність за що передбачена статтями 120, 120-1, 120-2 ПК України.

Порядок оформлення результатів камеральної перевірки здійснюється відповідно до вимог статті 86 ПК України (пункт 76.2 ПК України).

Камеральна перевірка податкової декларації або уточнюючого розрахунку може бути проведена лише протягом 30-ти календарних днів, що настають за останнім днем граничного строку їх подання, а якщо такі документи були надані пізніше, - за днем їх фактичного подання. Камеральна перевірка з інших питань проводиться з урахуванням строків давності, визначених статті 102 ПК України (пункт 76.3 цього Кодексу).

Відповідно до пункту 102.1 статті 102 ПК України контролюючий орган, крім випадків, визначених пунктом 102.2 цієї статті, має право самостійно визначити суму грошових зобов'язань платника податків у випадках, визначених цим Кодексом, не пізніше закінчення 1095 дня (2555 дня у разі проведення перевірки контрольованої операції відповідно до статті 39 цього Кодексу), що настає за останнім днем граничного строку подання податкової декларації, звіту про використання доходів (прибутків) неприбуткової організації, визначеної пунктом 133.4 статті 133 цього Кодексу, та/або граничного строку сплати грошових зобов'язань, нарахованих контролюючим органом, а якщо така податкова декларація була надана пізніше, - за днем її фактичного подання. Якщо протягом зазначеного строку контролюючий орган не визначає суму грошових зобов'язань, платник податків вважається вільним від такого грошового зобов'язання, а спір стосовно такої декларації та/або податкового повідомлення не підлягає розгляду в адміністративному або судовому порядку.

Відтак, апеляційний суд погоджується з позицією суду першої інстанції, що застосування норми щодо проведення камеральної перевірки протягом 30 календарних днів, що настають за останнім днем граничного строку їх подання, передбачено лише у випадку фактичного подання податкової декларації. В інших випадках, визначених ПК України, відповідно до статті 102 ПК України застосовується норма щодо проведення камеральної перевірки - не пізніше закінчення 1095 дня, що настає за останнім днем граничного строку подання податкової декларації.

Таким чином, камеральна перевірка з питань своєчасності подання податкових декларацій може бути проведена не пізніше закінчення 1095 дня, що настає за останнім днем граничного строку подання податкової декларації.

Отже, зобов'язання перевірити наявність та достовірність заповнення всіх обов'язкових реквізитів контролюючий орган має під час прийняття податкової звітності, а також встановити повноту заповнення усіх необхідних реквізитів під час камеральної перевірки.

У матеріалах справи відсутні докази проведення камеральної перевірки поданих податкових декларацій у встановлені строки - протягом 30 календарних днів, що настають за останнім днем граничного строку їх подання. Водночас, без перевірки податкових декларацій за землю за 2017 рік (№ від 17 лютого 2017 року), за 2018 рік (№ від 12 лютого 2018 року), за 2019 рік (№ від 12 лютого 2019 року) відповідач не може встановити їх дефекти (методологічні, арифметичні), які вказують на порушення порядку їх заповнення, неправильність (недостовірність) реквізитів. Самі ж декларації подані за формою, затвердженою наказом Міністерства фінансів України від 16 травня 2015 року № 560 у 2017 році, а у 2018, 2019 роках - за формою у редакції наказу Міністерства фінансів України від 23 січня 2017 року № 9.

Разом з тим, неналежний та несвоєчасний поточний контроль контролюючим органом цих декларацій, які є прийнятими, не може бути виправданням наступних процедур, пов'язаних із притягненням платника податків до відповідальності.

Згідно пунктів 109.1, 109.2 статті 109 ПК України податковими правопорушеннями є протиправні діяння (дія чи бездіяльність) платників податків, податкових агентів, та/або їх посадових осіб, а також посадових осіб контролюючих органів, що призвели до невиконання або неналежного виконання вимог, установлених цим Кодексом та іншим законодавством, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи. Вчинення платниками податків, їх посадовими особами та посадовими особами контролюючих органів порушень законів з питань оподаткування та порушень вимог, встановлених іншим законодавством, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, тягне за собою відповідальність, передбачену цим Кодексом та іншими законами України.

Відповідно до пункту 113.1 статті 113 ПК України строки застосування, сплата, стягнення та оскарження сум штрафних (фінансових) санкцій (штрафів) здійснюються у порядку, визначеному цим Кодексом для сплати, стягнення та оскарження сум грошових зобов'язань.

Згідно з пунктом 114.1 статті 114 ПК України граничні строки застосування штрафних (фінансових) санкцій (штрафів) до платників податків відповідають строкам давності для нарахування податкових зобов'язань, визначеним статтею 102 цього Кодексу.

Пунктом 120.1 статті 120 ПК України, яка була застосована відповідачем при прийнятті спірних податкових повідомлень-рішень від 05 квітня 2019 року, визначено, що неподання (крім випадків, якщо податкова декларація не подається відповідно до пункту 49.2 статті 49 цього Кодексу) або несвоєчасне подання платником податків або іншими особами, зобов'язаними нараховувати і сплачувати податки та збори, податкових декларацій (розрахунків), а також іншої звітності, обов'язок подання якої до контролюючих органів передбачено цим Кодексом, - тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі 170 гривень, за кожне таке неподання або несвоєчасне подання. Ті самі дії, вчинені платником податків, до якого протягом року було застосовано штраф за таке порушення, тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі 1020 гривень за кожне таке неподання або несвоєчасне подання.

За змістом статей 54, 58 ПК України підставою для винесення податкового повідомлення-рішення є акти перевірок податкового органу, у яких зафіксовані порушення податкового законодавства.

Згідно висновків камеральної перевірки, оформленої актом від 15 березня 2019 року №4705/03-20-55-12, Службою автомобільних доріг у Волинській області не подно 29 податкових декларацій з плати за землю за 2017 рік, 23 - у 2018 році та 16 - у 2019 році, а загальний розмір штрафу, визначений спірними податковими повідомленнями-рішеннями становить 11560,00 грн. ((29 +23 + 16) х 170,00 грн.).

Суд апеляційної інстанції звертає увагу, що складання податкової декларації з плати за землю має здійснюватися із зазначенням у рядку 7 декларації код органу місцевого самоврядування за КОАТУУ, на території якого знаходиться земельна ділянка, щодо якої подається декларація. Юридична особа, яка має у власності або користуванні, у тому числі на умовах оренди, земельні ділянки на території різних населених пунктів (сіл, селищ, міст), за їх межами або в різних районах одного населеного пункту (міста), в тому числі у рік об'єднання населених пунктів територіальних громад в об'єднані територіальні громади (коди згідно з КОАТУУ різні), які відносяться до одного контролюючого органу, подає до такого контролюючого органу окремі податкові декларації з плати за землю (земельний податок та/або орендна плата за земельні ділянки державної або комунальної власності) щодо кожного коду органу місцевого самоврядування за місцезнаходженням земельної ділянки. У разі об'єднання в поточному році населених пунктів територіальних громад в об'єднані територіальні громади з початку нового бюджетного року до контролюючого органу юридичною особою подаються окремі податкові декларації з плати за землю щодо кожного коду об'єднаної територіальні громади за місцезнаходженням земельної(их) ділянки(ок) за КОАТУУ. Такий порядок дозволяє здійснювати належне адміністрування плати за землю, яка відповідно до підпункту 10.1.1 пункту 10.1 статті 10 та підпункту 265.1.3 пункту 265.1 статті 265 ПК України належить до місцевих податків, рішення про встановлення яких відповідно до пункту 12.3 статті 12 ПК України в межах своїх повноважень приймають сільські, селищні, міські ради та ради об'єднаних територіальних громад, що створені згідно із законом та перспективним планом формування територій громад (пункт 12.3 статті 12 ПК України). Необхідність подання податкових декларацій з плати за землю щодо кожного коду органу місцевого самоврядування за КОАТУУ обумовлена тією обставиною, що зарахування місцевих податків та зборів до відповідних місцевих бюджетів здійснюється відповідно до Бюджетного кодексу України (пункт 10.5 статті 10 ПК України) - на відкриті в органах Казначейства рахунки за надходженнями до місцевих бюджетів.

Однак, в акті перевірки відсутні відомості щодо місцязнаходження земельних ділянок, які позивач має у постійному користуванні на території тієї чи іншої сільської (селищної) ради чи об'єднаної територіальні громади Луцького району Волинської області.

Зідно статтей 125, 126 Земельного кодексу України право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав. Право власності, користування земельною ділянкою оформлюється відповідно Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно їх обтяжень». У свою чергу, відповідно до частини четвертої статті 5 Закону України від 01 липня 2014 року №1952-ІV «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" не підлягають державній реєстрації речові права та їх обтяження на корисні копалини, рослини, а також на малі архітектурні форми, а також окремо на споруди, що є приналежністю головної речі, або складовою частиною речі, зокрема на магістральні та промислові трубопроводи (у тому числі газорозподільні мережі), автомобільні дороги, електричні мережі, магістральні теплові мережі, мережі зв'язку, залізничні колії.

Відповідно до пункту 286.1 статті 286 ПК України підставою для нарахування земельного податку є дані державного земельного кадастру. Центральні органи виконавчої влади, що реалізують державну політику у сфері земельних відносин та у сфері державної реєстрації речових прав на нерухоме майно, у сфері будівництва щомісяця, але не пізніше 10 числа наступного місяця, а також за запитом відповідного контролюючого органу за місцезнаходженням земельної ділянки подають інформацію, необхідну для обчислення і справляння плати за землю, у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Також відповідно до пункту 286.2 статті 286 ПК України при поданні першої декларації (фактичного початку діяльності як платника плати за землю) разом з нею подається довідка (витяг) про розмір нормативної грошової оцінки земельної ділянки, а надалі така довідка подається у разі затвердження нової нормативної грошової оцінки землі.

Отже, щоб встановити факт місцезнаходження земельної ділянки необхідно володіти достовірною інформацією - даними державного земельного кадастру, витягами про державну реєстрацію речових прав та їх обтяження (не стосуються об'єктів, визначених у частині четвертій статті 5 Закону №1952-ІV), довідкою (витягом) про розмір нормативної грошової оцінки земельної ділянки.

Із матеріалів справи видно, що приймаючи податкові повідомлення-рішення, контролюючий орган дійшов висновку про невиконання позивачем обов'язку подати у строк, встановлений пунктом 286.2 статті 286 ПК України (до 20 лютого поточного року), податкові декларації з плати за землю щодо земельних ділянок, які знаходяться на території різних сільських рад та об'єднаних територіальних громад згідно з КОАТУУ. При цьому до висновку щодо наявності у позивача такого обов'язку він дійшов виключно на підставі листа Управління Держгеокадастру у Луцькому районі Волинської області від 14 лютого 2017 року №28-304-0.3-225/2-17 щодо нормативної грошової оцінки земельних ділянок на території Луцького району станом на 01 січня 2017 року, які перебувають у користуванні в позивача (а.с.102-103). Як зазначив відповідач у відзиві, такий лист наданий йому позивачем до декларації (а.с.84), а в доповненні до відзиву вказано, що цей лист був наданий під час перевірки (а.с.92). Тут же мова йде, що згідно з отриманими даними Управління Держгеокадастру у Луцькому районі Волинської області в Служби автомобільних доріг у Волинській області наявні земельні ділянки за місцезнаходженням: Баківська сільська рада (код КОАТУУ ); Боратинська об'єднана територіальна громада (код КОАТУУ ); Воютинська сільська рада (код КОАТУУ ); Гіркополонівська об'єднана територіальна громада (код КОАТУУ ); Городищенська об'єднана територіальна громада (код КОАТУУ ); Заборольська об'єднана територіальна громада (код КОАТУУ ); Коршівська сільська рада (код КОАТУУ ); Липинська об'єднана територіальна громада (код КОАТУУ ); Княгининівська об'єднана територіальна громада (код КОАТУУ ); Підгайцівська об'єднана територіальна громада (код КОАТУУ ); Піддубцівська сільська рада (код КОАТУУ ); Радомишльська сільська рада (код КОАТУУ ); Романівська сільська рада (код КОАТУУ ); Смолигівська об'єднана територіальна громада (код КОАТУУ ); Чаруківська сільська рада (код КОАТУУ ); Торчинська об'єднана територіальна громада (код КОАТУУ ).

Суд апеляційної інстанції погоджується з позицією суду першої інстанції, що якби відповідачем було здійснено належний поточний контроль під час подання податкової декларації з плати за землю за 2017 рік (№ від 17 лютого 2017 року), а наступні податкові декларації (за 2018 рік № від 12 лютого 2018 року та за 2019 рік № від 12 лютого 2019 року) ідентичні, то ця помилка була б усунута у встановленому порядку - шляхом реалізації права платника податків подати належну податкову декларацію та у разі порушення строку її подання сплатити штраф, чи оскаржити відмову контролюючого органу у прийнятті податкової декларації, якщо платник податків не був згідний з таким рішенням. Проте за фактом подання цих податкових декларацій відповідач ніяких дій не вчинив та оцінку їм не надав.

Разом з тим, інформація третіх осіб може бути предметом дослідження поряд з іншими правовстановлюючими документами під час документальної перевірки, а не камеральної перевірки. Лист Управління Держгеокадастру у Луцькому районі Волинської області від 14 лютого 2017 року №28-304-0.3-225/2-17 не є достатнім доказом місцезнаходження земельних ділянок з урахуванням вимог пункту 286.1 статті 286 ПК України.

Крім того, довідка про нормативну грошову оцінку землі не є частиною декларації, вона має виключно інформаційний характер.

Таким чином, апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції, що висновки акта камеральної перевірки від 15 березня 2019 року №4705/03-20-55-12 не може бути покладено в основу податкових повідомлень-рішень від 05 квітня 2019 року № , № , № , № , № , № , № , № , № , № , № , № , № , № , № , № , оскільки камеральна перевірка поданих податкових декларацій з плати за землю не проведена своєчасно, неналежний поточний контроль з боку контролюючого органу не повинен мати негативні наслідки для платника податків, бо позбавляє його можливості скористатися правом у встановлений спосіб виправити недоліки при поданні податкових декларацій. Також використання під час камеральної перевірки 15 березня 2019 року інформації із зовнішніх джерел суперечить змісту підпункту 75.1.1 пункту 75.1 статті 75 ПК України.

Приписами частини першої, другої статті 77 КАС України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Враховуючи наведене, оскаржувані податкові повідомлення-рішення відповідача від 5 квітня 2019 року № , № , № , № , № , № , № , № , № , № , № , № , № , № , № , № про застосування штрафних (фінансових) санкцій на загальну суму 11560,00 грн. за неподання податкових декларацій з плати за землю не грунтуються на нормах права, а тому правомірно скасовані судом першої інстанції.

З огляду на викладене, суд апеляційної інстанції вважає, що рішення суду першої інстанції ґрунтується на повно, об'єктивно і всебічно з'ясованих обставинах, а доводи апелянта на правомірність прийнятого рішення не впливають та висновків суду не спростовують.

Згідно ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328 КАС України, суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Волинській області залишити без задоволення, а рішення Волинського окружного адміністративного суду від 21 серпня 2019 року у справі №140/1774/19 за позовом Служби автомобільних доріг у Волинській області до Головного управління ДПС у Волинській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень - без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку лише з підстав, визначених в статті 328 КАС України, протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий суддя Я. С. Попко
судді Р. Б. Хобор
С. П. Нос
Повне судове рішення складено 26.11.2019.