Справа № 819/3111/15
Суддя: Баранюк Андрій Зіновійович
Дата ухвалення: 2019-11-19 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 819/3111/15

19 листопада 2019 рокум.Тернопіль

Тернопільський окружний адміністративний суд, у складі:

головуючого судді Баранюка А.З.

за участю:

секретаря судового засідання Габрилецької С.Є.

представника відповідача: Федорів Т.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом Державного підприємства "Тернопільське лісове господарство" до Головного управління ДПС у Тернопільській області про зобов`язання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИВ:

Державне підприємство «Тернопільське лісове господарство» (надалі-позивач, ДП «Тернопільське лісове господарство») звернулося до суду з адміністративним позовом до Тернопільської об`єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Тернопільській області (надалі-відповідач), у якому з урахуванням уточнених позовних вимог просить зобов`язати Тернопільську об`єднану Державну податкову інспекцію Головного управління ДФС у Тернопільській області внести зміни до облікової картки платника податку автоматизованих електронних систем податкового обліку Тернопільської об`єднаної Державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Тернопільській області по Державному підприємству «Тернопільське лісове господарство», шляхом зменшення зобов`язання по сплаті податку на додану вартість на суму 460020 ( чотириста шістдесят тисяч двадцять) грн. 00 коп.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що ДП «Тернопільське лісове господарство», подавало декларації з ПДВ як суб`єкт спеціального режиму протягом 2009 - 2010 років. При цьому перевіркою з питань дотримання податкового законодавства за період з 01.01.2009 р. по 30.09.2009 р., ( акт № 413/22-10/00993024 від 30.01.2013 р. ) яка проводилася на підприємстві будь-яких зауважень чи порушень стосовно декларацій з ПДВ не виникало. Тобто, податковий орган в 2013 році визнав правомірність перебування ДП «Тернопільське лісове господарство» на спеціальному режимі за жовтень, листопад і грудень 2009 року, проте привести у відповідність дані на картковому обліку платника податків за січень-вересень 2009 року відмовляється, що доводить неправомірність його дій. Таким чином, враховуючи загальну задекларовану суму податку на додану вартість за період 01.01.2009р. по 30.09.2009 р., що становить 460020 грн. 00 коп. позивач вважає, що саме на таку суму податковий орган повинен зменшити зобов`язання по сплаті ПДВ на картковому обліку ДП «Тернопільське лісове господарство». Правомірність перебування на спеціальному режимі ПДВ у 2009 році підтверджена судовими рішеннями, які приймалися на користь ДП «Тернопільське лісове господарство».

Відповідач подав до суду заперечення у яких вказав, що працівниками Тернопільської ОДПІ було проведено планову виїзну перевірку Державного підприємства «Тернопільське лісове господарство» з питань дотримання вимог податкового законодавства за період з 01.07.2008р. по 30.09.2009 р., валютного та іншого законодавства за період з 26.06.2009р. по 30.09.2009р. Перевіркою встановлено, позивачем внаслідок неправомірного застосування спеціального режиму оподаткування для сільськогосподарських підприємств, ухилився від сплати податку, що призвело до фактичного ненадходження до бюджету 460020 грн. та складено Акт №1177/23-420/00993024 від 19.02.2010р. Зазначені у акті порушення стали підставою для винесення податкових повідомлень-рішень №/0, №/0 від 02.03.2010р., №/1, №/1 від 26.04.2010р., №/2, №/2 від 29.06.2010р. Тернопільською ОДПІ, керуючись п.29 Положення про реєстрацію платників податку на додану вартість, складено акт №1/1298/16- від 19.02.2009р. «Про виключення сільськогосподарського підприємства з реєстру суб`єктів спеціального режиму оподаткування», відповідно до якого ДП «Тернопільське лісове господарство» було виключене рішенням комісії з реєстру суб`єктів спеціального режиму оподаткування з 19.02.2009 року. На час розгляду справи оскаржувані податкові повідомлення-рішення №/0, №/0 від 02.03.2010р., №/1, №/1 від 26.04.2010р., №/2, №/2 від 29.06.2010р. є узгодженими, відтак Тернопільська ОДПІ не може внести зміни до облікової картки платника податку.

Постановою Тернопільського окружного адміністративного суду від 27.10.2015 позов задоволено.

Постановою Львівського апеляційного адміністративного суду від 25.08.2016 скасовано постанову Тернопільського окружного адміністративного суду від 27.10.2015 та відмовлено у задоволенні позовних вимог.

Постановою Верховного Суду від 04 березня 2019 року постанову Тернопільського окружного адміністративного суду від 27.10.2015 та постанову Львівського апеляційного адміністративного суду від 25.08.2016 у справі № 819/3111/15 скасовано. Справу направлено на новий розгляду до суду першої інстанції.

Ухвалою судді від 08 квітня 2019 року прийнято справу до провадження.

Ухвалою від 07 травня 2019 року розгляд справи відкладено у зв`язку і неявкою представника позивача.

Ухвалою від 27 травня 2019 року замінено неналежного відповідача Тернопільську об`єднану державну податкову інспекція Головного управління ДФС у Тернопільській області на належного Головне управління ДФС у Тернопільській області. Розгляд справи відкладено.

Ухвалою від 04 червня 2019 року розгляд справи відкладено у зв`язку із неявкою представників сторін.

Ухвалою суду від 19 червня 2019 року розгляд справи відкладено у зв`язку із неявкою представника відповідача.

Ухвалами від 26 червня 2019 року та від 05 серпня 2019 року розгляд справи відкладено у зв`язку із витребуванням додаткових доказів.

Ухвалою від 12 вересня 2019 року замінено неналежного відповідача Головне управління ДФС у Тернопільській області на належного Головне управління ДПС у Тернопільській області. Розгляд справи відкладено за клопотанням представника позивача.

Ухвалою від 18 вересня 2019 року та 10 жовтня 2019 року розгляд справи відкладено за клопотанням представника відповідача для надання додаткових пояснень.

Ухвалою від 21 жовтня 2019 року розгляд справи відкладено у зв`язку із неявкою представника відповідача.

В судове засідання представник позивач нез`явився. Представник відповідача в судовому засіданні позовні вимоги не визнала, просила суд у задоволенні позову відмовити.

Заслухавши пояснення представника відповідача, розглянувши подані сторонами документи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, судом встановлено наступні факти.

За приписами частини 2 статті 19 Конституції України органи держаної влади та місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до положень частини другої статті 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Питання реєстрації позивача в реєстрі суб`єктів спеціального режиму оподаткування та наявності податкового боргу розглядалося судами неодноразово.

Відповідно до ч. 4 ст. 78 КАС України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Судом встановлено, що 19 лютого 2009 року Тернопільською ОДПІ було складено акт № 1/1298/16-02/00993024 «Про виключення Державного підприємства «Тернопільське лісове господарство» з реєстру суб`єктів спеціального режиму оподаткування», яким анульоване спеціальне свідоцтво та реєстрація сільськогосподарського підприємства як платника податку на додану вартість на загальних умовах із формуванням нового свідоцтва за процедурами перереєстрації.

Не погоджуючись з даним актом ДП «Тернопільське лісове господарство» звернулося до Тернопільського окружного адміністративного суду з позовом про визнання нечинним акту № 1/1298/16-02/00993024 від 19.02.2009 року «Про виключення Державного підприємства «Тернопільське лісове господарство» з реєстру суб`єктів спеціального режиму оподаткування» та зобов`язання відповідача зареєструвати ДП «Тернопільське лісове господарство» як суб`єкт спеціального режиму оподаткування з 01.01.2009 року та видати Спеціальне свідоцтво.

Постановою Тернопільського окружного адміністративного суду від 10.08.2009 р. у справі № 2-а-1059/09/1970 було відмовлено у задоволенні даного позову. Однак, постановою Львівського апеляційного адміністративного суду від 31.05.2010 р. у справі № 73394/09/9104 постанову суду першої інстанції скасовано та винесено нову постанову, якою позов ДП «Тернопільське лісове господарство» задоволено, визнано нечинним акт № 1/1298/16- від 19 лютого 2009 року «Про виключення сільськогосподарського підприємства з реєстру суб`єктів спеціального режиму оподаткування» та зобов`язано Тернопільську об`єднану державну податкову інспекцію зареєструвати Державне підприємство «Тернопільське лісове господарство» як суб`єкта спеціального режиму оподаткування з 01.01.2009 року та видати спеціальне свідоцтво.

Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 13.06.2013 р. у справі № К-23657/10 постанову суду апеляційної інстанції залишено без змін.

Крім того, в 18 лютого 2009 року державне підприємство «Тернопільське лісове господарство» подало заяву до Тернопільської об`єднаної державної податкової інспекції про реєстрацію підприємства як суб`єкта спеціального режиму оподаткування .

24 лютого 2009 року з Тернопільської ОДПІ на адресу позивача надійшов лист від 22 лютого 2010 року за №1090417/16-02, яким заяву позивача залишено без виконання.

Не погоджуючись з такою відповіддю державне підприємство «Тернопільське лісове господарство» звернулося до Тернопільського окружного адміністративного суду з позовом про визнання незаконними дій контролюючого органу щодо відмови у реєстрації ДП «Тернопільське лісове господарство» в якості суб`єкта спеціального режиму оподаткування податком на додану вартість, а також про зобов`язання відповідача зареєструвати ДП «Тернопільське лісове господарство» таким суб`єктом відповідно до поданої заяви від 18.02.2009р. та видати спеціальне свідоцтво.

Постановою Тернопільського окружного адміністративного суду від 23 грудня 2010р. у справі № 2-а-1059/09/1970, залишеною без змін ухвалою Львівського апеляційного адміністративного суду від 04 грудня 2013р. та ухвалою Вищого адміністративного суду від 13 червня 2013р., позов задоволено. Визнано неправомірними дії Тернопільської об`єднаної державної податкової інспекції, що виразились у відмові в реєстрації державного підприємства «Тернопільське лісове господарство» як суб`єкта спеціального режиму оподаткування податком на додану вартість та зобов`язано Тернопільську об`єднану державну податкову інспекцію зареєструвати державне підприємство «Тернопільське лісове господарство» як суб`єкта спеціального режиму оподаткування податком на додану вартість відповідно до заяви поданої 18 лютого 2010 року та видати спеціальне свідоцтво.

У цих справах суди дійшли висновку, що діяльність ДП «Тернопільське лісове господарство» відповідає п. 8-1.6 та 8-1.7 ст. 8-1 Закону України «Про податок на додану вартість», в зв`язку з чим відмова податкового органу в реєстрації позивачу як суб`єкта спеціального режиму оподаткування податком на додану вартість є неправомірною.

Крім того, протягом 29.12.2009р.-13.02.2010р. ревізорами Тернопільської ОДПІ проведено планову виїзну перевірку ДП «Тернопільське лісове господарство» з питань дотримання вимог податкового законодавства за період з 01.07.2008р. по 30.09.2009р., валютного та іншого законодавства за період з 26.06.2009р. по 30.09.2009р., по результатам якої складено Акт перевірки № 1177/23-420/00993024 від 19.02.2010р. (а.с.66-86).

Перевіркою встановлено порушення, зокрема, вимог:

п.3.1 ст.3, п.п.4.2, 4.5, 4.9 ст.4, пп.7.3.1 п.7.3, п.7.4 ст.7, ст.8-1 Закону України «Про податок на додану вартість», у зв`язку з чим занижено ПДВ (по деклараціях по ПДВ по розрахункам з бюджетом) всього на суму 473292 грн.;

пп.5.3.1 п.5.3 ст.5 Закону України «Про порядок погашення зобов`язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами», через що встановлено прострочення платежу по зобов`язаннях по ПДВ за листопад 2008 року - від 31 до 90 днів в сумі 20000 грн., більше 90 днів - 55158 грн. 56 коп., період прострочення платежу по зобов`язаннях по ПДВ за грудень 2008 року - більше 90 днів - 42252 грн.

На підставі вказаного Акта перевірки податковим органом прийняті такі податкові повідомлення-рішення:

- № /0 від 02.03.2010р. про визначення податкових зобов`язань з ПДВ в загальному розмірі 705098 грн., в тому числі 468452 грн. за основним платежем та 236646 грн. за штрафними (фінансовими) санкціями (а.с.11);

- № /0 від 02.03.2010р. про визначення податкових зобов`язань з ПДВ в загальному розмірі 48775 грн. 56 коп., в тому числі 48775 грн. 56 коп. за штрафними (фінансовими) санкціями у розмірі 50 відсотків (а.с.10).

За результатами процедури апеляційного узгодження сум податкових зобов`язань скарги позивача на здійснені донарахування податкових зобов`язань були відхилені, а податковим органом прийняті нові податкові повідомлення-рішення № /1 від 26.04.2010р., № /1 від 26.04.2010р., № /2 від 29.06.2010р., № /2 від 29.06.2010р. на аналогічні суми податкових зобов`язань та штрафних (фінансових) санкцій.

Приймаючи вказані податкові повідомлення-рішення податковий орган виходив із того, що ДП «Тернопільське лісове господарство» не підпадає під спеціальний режим оподаткування ПДВ, а є платником на загальних підставах.

Не погоджуючись із цими податковими повідомленнями-рішеннями та вважаючи їх протиправними позивач оскаржив їх до суду.

Постановою Тернопільського окружного адміністративного суду від 15.11.2010р. у справі 2-а-3047/10/1970 позов задоволено. Постановою Львівського апеляційного адміністративного суду від 20 березня 2019 року, залишеної в силі ухвалою Вищого адміністративного суду України від 17 червня 2015 року постанову суду першої інстанції скасовано та у задоволенні позову відмовлено.

Скасовуючи постанову суду першої інстанції апеляційний суд у постанові від 20 березня 2019 року зазначив, що 20.02.2009р. позивачу було видано свідоцтво платника ПДВ на загальних підставах, однак впродовж січня - вересня 2009 року останній подавав декларації з ПДВ по спеціальному режиму оподаткування, чим не дотримані вимоги п.3.1 ст.3, п.п.7.3, 7.4 ст.7, ст.8-1 Закону України «Про податок на додану вартість», що призвело до заниження суми ПДВ на 751439 грн. та податкового кредиту на 291419 грн. Із врахуванням наведеного, загальна сума донарахувань по ПДВ склала 468452 грн. і була покладена в основу винесених податкових повідомлень-рішень № /0 від 02.03.2010р., № /1 від 26.04.2010р., № /2 від 29.06.2010р. (а.с.63).

Суд апеляційної інстанції також вказав, що свідоцтво платника ПДВ із спеціальним режимом оподаткування позивача було анульовано із видачею свідоцтва платника ПДВ на загальних підставах. Постановою Тернопільського окружного адміністративного суду від 10.08.2009р. було відмовлено у задоволенні позову ДП «Тернопільське лісове господарство» щодо оскарження дій податкового органу про виключення з реєстру суб`єктів спеціального режиму оподаткування. Рішенням апеляційного суду від 31.05.2010р. наведена постанова суду першої інстанції скасована та винесено нову постанову, якою позов ДП «Тернопільське лісове господарство» задоволено, при цьому зобов`язано Тернопільську ОДПІ зареєструвати позивача як суб`єкта спеціального режиму оподаткування з 01.01.2009р. та видати спеціальне свідоцтво.

Таким чином, на момент проведення перевірки та винесення податкових повідомлень-рішень свідоцтво платника ПДВ із спеціальним режимом оподаткування було анульовано податковим органом, рішення Тернопільської ОДПІ про анулювання цього свідоцтва не було скасовано в установленому порядку. За таких обставин у позивача не було жодних правових підстав до 31.05.2010р. для подачі декларацій з ПДВ по спеціальному режиму оподаткування. Лише після рішення апеляційного суду податковий орган зобов`язаний був видати нове свідоцтво платника ПДВ із спеціальним режимом оподаткування та вжити відповідних заходів для відновлення прав позивача.

У справі, що розглядається судом першої інстанції зроблено висновок, що на день вирішення спору постанова Львівського апеляційного адміністративного суду від 31.05.2010р. у справі №73394/09/9104 є чинною, а відтак ДП «Тернопільське лісове господарство» є суб`єктом спеціального режиму оподаткування з податку на додану вартість з 01.01.2009 року. На виконання постанови Львівського апеляційного адміністративного суду від 31.05.2010р. у справі №73394/09/9104 позивачем контролюючому органу були подані податкові декларації з ПДВ за 2009 рік як суб`єктом спеціального режиму.

Тернопільська ОДПІ ГУ Міндоходів у Тернопільській області своїм листом від 20.10.2014 року на виконання Постанови Львівського апеляційного адміністративного суду від 31.05.2010р. у справі №73394/09/9104 підтвердила, що вказані декларації вважаються поданими та є чинними. Сума ПДВ згідно даних податкових декларацій становить 460020 грн. 00 коп.

Однак, відповідач отримавши та прийнявши податкові декларації позивача за 2009 рік не вніс зміни в стан обліку ПДВ позивача в діючих електронних автоматизованих системах співставлення податкових зобов`язань та податкового кредиту.

Вирішуючи спір по суті, суд першої інстанції не прийняв до уваги твердження відповідача про те що існують узгоджені податкові-повідомлення рішення №/0, №/0 від 02.03.2010р., №/1, №/1 від 26.04.2010р., №/2, №/2 від 29.06.2010р., оскільки після винесення даних податкових повідомлень-рішень контролюючим органом у 2014 році отримано чинні податкові декларації з податку на додану вартість суб`єкта спеціального режиму оподаткування Державного підприємства «Тернопільське лісове господарство», що підтверджується листом Тернопільської ОДПІ ГУ Міндоходів в Тернопільській області №29883/7/10-16/2560 від 20.10.2014 року.

Переглядаючи постанову суду першої інстанції апеляційний суд вказав, що зазначені податкові повідомлення-рішення згідно постанови Львівського апеляційного адміністративного суду від 20 березня 2013 року у справі № 223/11/9104 визнано правомірними і такі залишилися чинними, отже податкові зобов`язання з податку на додану вартість, визначені ДП «Тернопільське лісове господарство», є узгодженими.

Оскільки предметом позовних вимог є зменшення зобов`язання по сплаті податку на додану вартість на суму 460020 грн., що нараховані і обліковуються саме згідно податкових повідомлень-рішень № /0, № /0 від 02.03.2010 р., № /1, № /1 від 26.04.2010 р., № /2, № /2 від 29.06.2010 р. і ця обставина не оспорююється сторонами, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що жодних підстав для зобов`язання відповідача внести зміни до податкового обліку та виключення нарахованих сум податку з обліку немає.

З огляду на вищевикладене апеляційний суд скасував постанову Тернопільського окружного адміністративного суду та прийняв нову постанову про відмову в задоволенні позовних вимог.

Переглядаючи рішення судів першої та апеляційної інстанцій Верховний Суд взяв до уваги твердження позивача про те, що суми, донараховані відповідачем за оскаржуваними податковими повідомленнями-рішеннями, сплачені позивачем у повному обсязі за основним грошовим зобов`язанням та штрафними санкціями. Вказані обставини судами попередніх інстанцій не встановлювалися та не досліджувалися. Разом з тим, зазначення в обліковій картці суми податку, яка вже фактично сплачена, але в картці зазначена як наявна заборгованість, порушує права позивача, оскільки відображає суму неіснуючого податкового боргу. Крім того, в матеріалах справи відсутні докази, з яких би вбачалося що сума, на яку просить внести зміни позивач, відображена в обліковій картці платника податку в автоматизованих електронних системах.

Вирішуючи даний спір суд вважає, що позовні вимоги підлягають до задоволення виходячи із наступного.

За наслідками перевірки 19 лютого 2009 року Тернопільською ОДПІ було складено акт № 1/1298/16-02/00993024 «Про виключення Державного підприємства «Тернопільське лісове господарство» з реєстру суб`єктів спеціального режиму оподаткування», яким анульоване спеціальне свідоцтво та реєстрація сільськогосподарського підприємства як платника податку на додану вартість на загальних умовах із формуванням нового свідоцтва за процедурами перереєстрації.

З 01 січня 2019 року по 30 вересня 2019 року позивачем подавалися декларації по ПДВ, як платником із спеціальним режимом ПДВ (т.1, а.с.34-52) на загальну суму ПДВ 460020 грн (т.1, а.с. 32, 33).

Враховуючи подані декларації податковим органом приймалися податкові повідомлення-рішення № /0, № /0 від 02.03.2010 р., № /1, № /1 від 26.04.2010 р., № /2, № /2 від 29.06.2010 р.

Акт від 19 лютого 2009 року був скасований постановою Львівського апеляційного адміністративного суду від 31 травня 2010 року.

Як вже зазначалося, переглядаючи правомірність прийняття зазначених податкових повідомлень-рішень Львівський апеляційний адміністративний суд у постанові від 20 березня 2013 року у справі № 2-а-3047/10/1970 вказав, що на момент проведення перевірки та винесення первинних податкових повідомлень-рішень свідоцтво платника ПДВ із спеціальним режимом оподаткування було анульовано податковим органом, рішення Тернопільської ОДПІ про анулювання цього свідоцтва не було скасовано в установленому порядку. За таких обставин у позивача не було жодних правових підстав до 31.05.2010р. для подачі декларацій з ПДВ по спеціальному режиму оподаткування. Лише після рішення апеляційного суду податковий орган зобов`язаний був видати нове свідоцтво платника ПДВ із спеціальним режимом оподаткування та вжити відповідних заходів для відновлення прав позивача. З такими висновками суду апеляційної інстанції погодився суд касаційної інстанції.

Таким чином, рішенням суду, яке наведене у запереченні відповідача, не спростовує необхідності відновлення прав позивача саме з 01 січня 2019 року, як це передбачено в постанові Львівського апеляційного адміністративного суду від 31 травня 2010 року у справі № 73394/09/9104 (т.1, а.с. 55-58) та підтверджує правомірність застосування до позивач штрафних санкцій.

На звернення позивача Тернопільською ОДПІ надано відповідь від 14 жовтня 2014 року про те, що на виконання постанови Львівського апеляційного адміністративного суду від 31 травня 2010 року у справі № 73394/09/9104 декларації з ПДВ суб`єктів спеціального режиму оподаткування за 2009 рік по ДП «Тернопільське лісове господарство» вважаються поданими та чинними (т.1, а.с. 52).

Відповідно до чинних на час виникнення спірних правовідносин п.8-1.1 ст.8-1 Закону України «Про податок на додану вартість» від 3 квітня 1997 року №168/97-ВР із наступними змінами та доповненнями та п.26 Положення про реєстрацію платників податку на додану вартість, затвердженого Наказом ДПА України від 1 березня 2000 року №79, резидент, який проводить діяльність у сфері сільського і лісового господарства та рибальства та відповідає критеріям, встановленим у пункті 8-1.6 цієї статті, може обрати спеціальний режим оподаткування.

Пунктом 8-1.2 ст. 8-1 Закону передбачалося, що згідно із спеціальним режимом оподаткування сума податку на додану вартість, нарахована сільськогосподарським підприємством на вартість поставлених ним сільськогосподарських товарів (послуг), не підлягає сплаті до бюджету та повністю залишається у розпорядженні такого сільськогосподарського підприємства для відшкодування суми податку, сплаченої (нарахованої) постачальнику на вартість виробничих факторів, а за наявності залишку такої суми податку - для інших виробничих цілей.

У пункті 74.1 статті 74 Податкового кодексу України зазначено, що податкова інформація, зібрана відповідно до цього Кодексу, може зберігатися та опрацьовуватися в інформаційних базах контролюючих органів або безпосередньо посадовими (службовими) особами контролюючих органів. Перелік інформаційних баз, а також форми і методи опрацювання інформації визначаються центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику.

Згідно з пунктом 74.2 цієї статті зібрана податкова інформація та результати її опрацювання використовуються для виконання покладених на контролюючі органи функцій та завдань.

Однак, відповідач прийнявши податкові декларації позивача за 2009 рік не вніс зміни в стан обліку ПДВ позивача в діючих електронних автоматизованих системах.

З наведеного суд вважає, що належним способом захисту прав позивача, за даних умов, буде не зменшення зобов`язання по сплаті податку на додану вартість на суму 460020, а зобов`язання відповідача відновити у інтегрованій картці платника податків Державного підприємства «Тернопільське лісове господарство» суму податку на додану вартість в розмірі 460020 (чотириста шістдесят тисяч двадцять) грн 00 коп., як суб`єкта спеціального режиму оподаткування, задекларованої відповідно до поданих декларації з податку на додану вартість за період 01 січня 2009 року по 30 вересня 2009 року.

З наведеного суд приходить до переконання, що обравши спеціальним режимом оподаткування позивач мав право повністю залишити у своєму розпорядженні суму ПДВ для відшкодування суми податку, сплаченої (нарахованої) постачальнику на вартість виробничих факторів, а за наявності залишку такої суми податку - для інших виробничих цілей, а відповідач був зобов`язаний внести відповідні зміни шляхом зменшення зобов`язання позивача по ПДВ на суму 460020 грн.

Відповідно до ст.90 Кодексу адміністративного судочинства України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Згідно ст.77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

За таких обставин, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог, на підставі наданих сторонами доказів, з урахуванням встановлених у судовому засіданні фактів, суд дійшов до висновку, що позов Державного підприємства «Тернопільське лісове господарство» є підставним, ґрунтується на вимогах чинного законодавства, а тому позовні вимоги позивача є обґрунтованими та такими, що підлягають до задоволення.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 243, 244, 245, 246 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,

ВИРІШИВ:

Зобов`язати Головне управління ДПС у Тернопільській області відновити у інтегрованій картці платника податків Державного підприємства "Тернопільське лісове господарство" суму податку на додану вартість в розмірі 460020 (чотириста шістдесят тисяч двадцять) грн 00 коп., як суб`єкта спеціального режиму оподаткування, задекларованої відповідно до поданих декларацій з податку на додану вартість за період 01 січня 2009 року по 30 вересня 2009 року.

Стягнути на користь Державного підприємства «Тернопільське лісове господарство» з Головного управління ДПС у Тернопільській області сплачений судовий збір у розмірі 73 (сімдесят три) грн 08 коп.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Восьмого апеляційного адміністративного суду через Тернопільський окружний адміністративний суд протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Реквізити сторін:

позивач - Державне підприємство Тернопільське лісове господарство (вул. Багата, 5а, м. Тернопіль, 46000, );

відповідач Головне управління ДПС у Тернопільській області (вул. Білецька, 1, м. Тернопіль, 46003, ).

Повне судове рішення складено 22 листопада 2019 року.

Головуючий суддя Баранюк А.З.

копія вірна

Суддя Баранюк А.З.