Справа № 1.380.2019.003842
Суддя: Сасевич Олександр Михайлович
Дата ухвалення: 2019-11-15 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа №1.380.2019.003842
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 листопада 2019 року

Львівський окружний адміністративний суд у складі:

Головуючого судді Сасевича О.М.,

за участю секретаря судового засідання Шиц А.А.,

представника позивача Каверіна С.М.,

представника відповідача Хирі В.В.,

розглянувши у судовому засіданні за правилами загального позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 (Військової частини НОМЕР_1 ) про визнання протиправними дій, стягнення заборгованості з індексації грошового забезпечення,-

в с т а н о в и в:

На розгляд Львівського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 (Військової частини НОМЕР_1 ), із вимогами:

-визнати протиправними дії Львівського прикордонного загону щодо ненарахування індексації грошового забезпечення ОСОБА_1 за період з 01.01.2016 року по 15.03.2018 року;

-стягнути з Львівського прикордонного загону на користь ОСОБА_1 заборгованість з індексації грошового забезпечення за період з 01.01.2016 року по 15.03.2018 року у сумі 80343,18 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідачем в порушення норм Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» в період з 01.06.2016 року по 15.03.2018 року не нараховувалася та не виплачувалася позивачу індексація грошового забезпечення, а за результатами розгляду заяви про здійснення таких виплат, листом від 30.04.2018 року ОСОБА_1 повідомлено, що виплата індексації грошового забезпечення в період з липня 2015 року по день звільнення (15.03.2018 року) не проводилась, у зв`язку з відсутністю бюджетних асигнувань.

Позивач вважає протиправними дії відповідача щодо невиплати індексації грошового забезпечення й такими, що порушують його права та просить зобов`язати відповідача нарахувати та виплатити індексацію грошового забезпечення за вказаний період.

Ухвалою судді від 29.07.2019 року відкрито загальне позовне провадження у справі та призначено підготовче засідання.

21.08.2019 року від відповідача надійшов до суду відзив на позовну заяву. У відзиві зазначено, що сума індексації у місяці підвищення грошових доходів, не нараховується, якщо розмір підвищення грошового доходу перевищує індексацію, що склалася у місяці підвищення доходу. У разі зростання заробітної плати за рахунок інших її складових без підвищення тарифних ставок (окладів) сума індексації не зменшується на розмір підвищення заробітної плати. У разі коли відбувається підвищення тарифної ставки (окладу), у місяці підвищення враховуються всі складові заробітної плати, які не мають разового характеру. Крім того, відповідач наголосив, що ІНФОРМАЦІЯ_2 (військова частина НОМЕР_1 ) є установою, що фінансується з державного бюджету і як розпорядник бюджетних коштів, відповідно до ст.51 Бюджетного кодексу України може брати бюджетні зобов`язання та провадити видатки лише в межах бюджетних асигнувань, встановлених кошторисом. Таким чином, індексацією грошового забезпечення не було проведено по причині відсутності фінансових ресурсів для їх нарахування та виплати, що передбачено п.6 ст.5 Закону України «Про індексацію грошових доходів населення та п.6 Постанови Кабінету Міністрів України від 17.07.2003 року №1078 «Про затвердження Порядку проведення індексації грошових доходів населення» зі змінами.

10.09.2019 року від представника позивача надійшла відповідь на відзив.

Протокольною ухвалою суду від 11.09.2019 року відмовлено відповідачу у задоволенні клопотання про залишення позову без розгляду, у зв`язку із пропуском строку звернення до суду з означеним позовом.

18.09.2019 року представник відповідача подав до суду письмові заперечення на позов.

Ухвалою суду від 23.09.2019 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду.

У судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав, надав пояснення аналогічні тим, що викладені у позовній заяві та відповіді на відзив.

Представник відповідача у судовому засіданні позов не визнав, просив суд відмовити у позові відмовити за безпідставністю, з підстав, що викладені у відзиві на позовну заяву та письмових запереченнях.

Заслухавши пояснення представників сторін, пояснення експерта, розглянувши їхні доводи та заперечення, дослідивши зібрані в справі докази, об`єктивно оцінивши їх за своїм внутрішнім переконанням, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, суд приходить до висновку, що позов слід задоволити, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що наказом Львівського прикордонного загону від 01.03.2018 року №534-ос ОСОБА_1 було звільнено з військової служби в запас та наказом начальника цього ж загону від 15.03.2018 року №62-ос позивача виключено із списків особового складу, усіх видів забезпечення.

16.04.2019 року позивач звернувся до ІНФОРМАЦІЯ_1 (Військової частини НОМЕР_1 ) із заявою, в якій, зокрема, з тих підстав, що при виключенні зі списків особового складу 15.03.2018 року не була нарахована та виплачена індексація грошового забезпечення, просив провести йому індексацію грошового забезпечення за весь період проходження військової служби, після чого виплатити йому відповідну компенсацію, виходячи з вимог законодавства у встановлений законом термін.

Листом Львівського прикордонного загону Західного регіонального управління Державної прикордонної служби України №11/В-307 від 30.04.2018 року позивача повідомлено, окрім іншого, що за період з січня 2015 року по червень 2015 року ОСОБА_1 було нараховано індексацію грошового забезпечення у сумі 2870,82 грн.; індексацію грошового забезпечення за період з липня 2015 року по день звільнення (15.03.2018 року) ОСОБА_1 не було проведено по причині відсутності фінансових ресурсів для її нарахування та виплати, що передбачено п.6 ст.Закону України від 03.07.1991 року №1282-ХІІ «Про індексацію грошових доходів населення» із змінами та п.6 Постанови КМ України від 17.07.2003 року №1078 «Про затвердження Порядку проведення індексації грошових доходів населення» із змінами.

Отже, з наведеного слідує та підтверджується копіями особистих карток грошового забезпечення, що позивачу за період з 01.01.2016 року по 15.03.2018 року включно не здійснювалася виплата індексації заробітної плати, у зв`язку з чим він звернувся до суду з означеним позовом.

При цьому, відповідач у відзиві зазначає, що фактичною підставою для ненарахування та невиплати індексації позивачу стала відсутність коштів та відсутність фінансування установи, зменшення фінансування, затвердження в кошторисах видатків для Державної прикордонної служби України в значно меншому розмірі.

Однак, суд не може погодитися із такою позицією відповідача, виходячи із наступного.

Конституцією України (частина третя статті 43) встановлено право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом.

Частинами 1-4 ст. 9 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» №2011-XII від 20.12.1991 року встановлено, що держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів.

До складу грошового забезпечення входять: посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення.

Грошове забезпечення визначається залежно від посади, військового звання, тривалості, інтенсивності та умов військової служби, кваліфікації, наукового ступеня і вченого звання військовослужбовця.

Грошове забезпечення виплачується у розмірах, що встановлюються Кабінетом Міністрів України, та повинно забезпечувати достатні матеріальні умови для комплектування Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань та правоохоронних органів кваліфікованим особовим складом, враховувати характер, умови служби, стимулювати досягнення високих результатів у службовій діяльності.

Порядок виплати грошового забезпечення визначається Міністром оборони України, керівниками центральних органів виконавчої влади, що мають у своєму підпорядкуванні утворені відповідно до законів України військові формування та правоохоронні органи, керівниками розвідувальних органів України.

У частині першій статті 1 Закону України «Про оплату праці» зазначено, що заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку за трудовим договором роботодавець виплачує працівникові за виконану ним роботу (частина перша статті 1); в період між переглядом розміру мінімальної заробітної плати індивідуальна заробітна плата підлягає індексації згідно з чинним законодавством (стаття 33).

Індексація заробітної плати у встановленому законодавством порядку передбачена також частиною п`ятою статті 95 КЗпП України.

Конституційний Суд України, у рішенні від 15 жовтня 2013 року №9-рп/2013, дійшов висновку, що кошти, які підлягають нарахуванню в порядку індексації заробітної плати та компенсації працівникам частини заробітної плати, у зв`язку з порушенням строків її виплати, спрямовані на забезпечення реальної заробітної плати з метою підтримання достатнього життєвого рівня громадян та купівельної спроможності заробітної плати у зв`язку з інфляційними процесами та зростанням споживчих цін на товари та послуги (пункт 2.2), працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення сум індексації заробітної плати та компенсації втрати частини заробітної плати у зв`язку з порушенням строків її виплати як складових належної працівнику заробітної плати без обмеження будь-яким строком незалежно від того, чи були такі суми нараховані роботодавцем. Це право працівника відповідає засадам справедливості, добросовісності, розумності як складовим конституційного принципу верховенства права та не порушує балансу прав і законних інтересів працівників і роботодавців (пункт 2.3).

Відповідно до ст.1 Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» №1282-XII від 03.07.1991 року (надалі по тексту - Закон №1282-ХІІ), індексація грошових доходів населення - встановлений законами та іншими нормативно-правовими актами України механізм підвищення трудових доходів населення, що дає можливість частково або повністю відшкодувати подорожчання споживчих товарів і послуг.

Згідно з ч.ч.1, 6 ст.2, ч.1 ст.4 Закону №1282-ХІІ, індексації підлягають грошові доходи громадян, одержані ними в гривнях на території України і які не мають разового характеру, зокрема, пенсії, стипендії, оплата праці (грошове забезпечення). Індексації підлягають грошові доходи населення у межах прожиткового мінімуму, встановленого для відповідних соціальних і демографічних груп населення.

Індексація грошових доходів населення проводиться в разі, коли величина індексу споживчих цін перевищила поріг індексації, який установлюється в розмірі 101 відсотка (з 01.01.2016 - 103 відсотка).

Індексація грошових доходів населення здійснюється за місцем їх отримання за рахунок відповідних коштів (ст.9 Закону)

Статтею 18 Закону України «Про державні соціальні стандарти та державні соціальні гарантії» №2017-III від 05.10.2000 року визначено, що індексацію доходів населення, яка встановлюється для підтримання достатнього життєвого рівня громадян та купівельної спроможності їх грошових доходів в умовах зростання цін, віднесено до державних соціальних гарантій, що, згідно зі ст.19 цього Закону, є обов`язковими для всіх підприємств, установ і організацій незалежно від форми власності.

Отже, індексація грошового забезпечення є однією з основних державних гарантій щодо оплати праці і у разі перевищення величини індексу споживчих цін встановленого порогу індексації обов`язок проводити індексацію заробітної плати (грошового забезпечення) покладається на підприємства, установи, організації незалежно від форм власності та виду юридичної особи.

Частиною 2 ст.5 Закону №1282-ХІІ передбачено, що підприємства, установи та організації, що фінансуються чи дотуються з Державного бюджету України, підвищують розміри оплати праці (грошового забезпечення) у зв`язку з індексацією за рахунок власних коштів і коштів Державного бюджету України.

Правила обчислення індексу споживчих цін для проведення індексації та сум індексації грошових доходів населення, що поширюється на підприємства, установи та організації незалежно від форми власності і господарювання, а також на фізичних осіб, що використовують працю найманих працівників визначає Порядок проведення індексації грошових доходів населення, затверджений постановою Кабінету Міністрів України №1078 від 17.07.2003 року, з наступними змінами та доповненнями (далі - Порядок №1078).

Згідно пункту 1-1 Порядку №1078, підвищення грошових доходів громадян у зв`язку з індексацією здійснюється з першого числа місяця, що настає за місяцем, в якому офіційно опубліковано індекс споживчих цін. Індексація грошових доходів населення проводиться у разі, коли величина індексу споживчих цін перевищила поріг індексації, який встановлюється в розмірі 101 відсотка (з 01.01.2016 - 103 відсотка). Індекс споживчих цін обчислюється Держстатом і не пізніше 10 числа місяця, що настає за звітним, публікується в офіційних періодичних виданнях.

Обчислення індексу споживчих цін для проведення індексації грошових доходів населення провадиться наростаючим підсумком починаючи з березня 2013 року - місяця опублікування Закону України від 06.02.2003 року №491-IV «Про внесення змін до Закону України «Про індексацію грошових доходів населення». Для проведення подальшої індексації грошових доходів населення обчислення індексу споживчих цін починається за місяцем, у якому індекс споживчих цін перевищував поріг індексації, зазначений в абзаці другому цього пункту.

Згідно з п.6 Порядку №1078, виплата сум індексації грошових доходів здійснюється за рахунок джерел, з яких проводяться відповідні грошові виплати населенню, в тому числі: 1) підприємства, установи та організації підвищують розміри оплати праці у зв`язку з індексацією за рахунок власних коштів; 2) підприємства, установи та організації, що фінансуються чи дотуються з державного бюджету, підвищують розміри оплати праці (грошового забезпечення) у зв`язку з індексацією за рахунок власних коштів і коштів державного бюджету. У разі коли грошовий дохід формується з різних джерел і цим Порядком не встановлено черговості його індексації, сума додаткового доходу від індексації виплачується за рахунок кожного джерела пропорційно його частині у загальному доході. Проведення індексації грошових доходів населення здійснюється, зокрема, у межах фінансових ресурсів бюджетів усіх рівнів на відповідний рік.

Отже, сума індексації грошового забезпечення є складовою частиною грошового забезпечення і відповідно до Закону №1282-ХІІ, підлягає обов`язковому нарахуванню та виплаті, що спростовує твердження представника відповідача у цій частині у відзиві на позовну заяву.

Європейський суд з прав людини у своєму рішенні від 8 листопада 2015 року у справі «Кечко проти України» висловив правову позицію, що поняття «власності», яке міститься в першій частині статті 1 Протоколу №1 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, має автономне значення, яке не обмежене власністю на фізичні речі і не залежить від формальної класифікації в національному законодавстві: деякі інші права та інтереси, наприклад, борги, що становлять майно, можуть також розглядатись як «майнові права», і, таким чином, як «власність» в цілях вказаного положення. Питання, що потребує визначення, полягає в тому, чи мав відповідно до обставин справи, взятих в цілому, заявник право на матеріальний інтерес, захищений статтею 1 Протоколу №1.

Індексація заробітної плати є однією з основних державних гарантій щодо оплати праці. Проведення індексації у зв`язку зі зростанням споживчих цін (інфляцією) є обов`язковою для всіх юридичних осіб - роботодавців, незалежно від форми власності та виду юридичної особи.

Проте, позивачу за період з 01.01.2016 року по 15.03.2018 року не нараховувалась та не виплачувалась індексація грошового забезпечення, що свідчить про протиправність дій відповідача.

Ненарахування та невиплата індексації заробітної плати є обмеженням права позивача на майно, що є незаконним.

Що стосується посилань представника відповідача на те, що протягом 2015-2017 років за фондом грошового забезпечення прикордонної служби, видатки на виплату індексації грошового забезпечення не було передбачено, а тому її виплата не проводилась, як на підставу для відмови в задоволенні позовних вимог, суд зазначає, що обмежене фінансування жодним чином не впливає на наявність чи відсутність у позивача права на нарахування індексації грошового забезпечення, що є предметом спору у даній справі.

Крім того, відповідачем не надано суду доказів того, що у бюджеті відповідного рівня, з якого фінансується відповідач, були відсутні кошти на індексацію грошового забезпечення, чи доказів того, що ним з 2015 року надсилались до відповідного органу потреби на виділення додаткових коштів для виплати військовослужбовцям індексації грошового забезпечення.

Також суд звертає увагу на те, що у своєму відзиві відповідач вказує на відсутність коштів для нарахування та виплати індексації грошового забезпечення позивача за спірний період, що, на його думку, узгоджується з нормами ст.23 Бюджетного кодексу України, за якою будь-які бюджетні зобов`язання та платежі з бюджету здійснюються лише за наявності відповідного бюджетного призначення.

Між тим, на переконання суду, вказані доводи не ґрунтуються на нормах законодавства, яке регулює спірні правовідносини, оскільки даною нормою визначено джерело коштів на проведення індексації. Дана норма не скасовує виплату індексації заробітної плати та не пов`язує індексацію з надходженням коштів до власника підприємства, установи, організації. Тобто сума індексації грошового забезпечення є складовою частиною грошового забезпечення та підлягає обов`язковому нарахуванню та виплаті. У свою чергу, відсутність бюджетного фінансування не є підставою для її ненарахування.

Отже, суд визнає, що при невиплаті позивачу індексації заробітної плати за період з 01.01.2016 року по 15.03.2018 року відповідач діяв не у спосіб, передбачений чинним законодавством, у зв`язку з чим позовні вимоги про зобов`язання нарахувати та виплатити позивачу індексацію грошового забезпечення за вказаний період підлягають задоволенню.

З приводу визначення суми індексації, яка підлягає виплаті, та з якою не погоджується відповідач, надавши свій розрахунок, проведений за період з січня 2016 року по лютий 2018 року із застосуванням калькуляції індексації зарплати, то суд зважає на таке.

Відповідно до розрахунку індексації ОСОБА_1 , наданого відповідачем, сума індексації складає 27646,59 грн.

Згідно висновку експерта Львівського науково-дослідного інституту судових експертиз №2569, складеного 02.07.2019 року за результатами проведеної (за зверненням представника позивача) судово-економічної експертизи по визначенню суми індексації грошового забезпечення ОСОБА_1 за період проходження військової служби у Військовій частині ( ІНФОРМАЦІЯ_2 ) у період з 01.01.2016 року по 15.03.2018 року у відповідності до вимог Закону України від 03.07.1991 року №1282-VII «Про індексацію грошових доходів населення» та Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого постановою КМ України від 17.07.2003 року №1078, - індексація грошового забезпечення ОСОБА_1 за період з 01.01.2016 року по 15.03.2018 року складає 80343,18 грн.

У судовому засіданні, що відбулося 21.10.2019 року експертом було роз`яснено та надано пояснення щодо висновку №2569, складеного 02.07.2019 року за результатами проведеної (за зверненням представника позивача) судово-економічної експертизи по визначенню суми індексації грошового забезпечення ОСОБА_1 .

У той же час, правових підстав для сумнівів у правильності проведення експертизи та визначення суми індексації грошового забезпечення ОСОБА_1 у суду немає. У свою чергу, відповідач інших доказів або спростувань висновків експерта до суду не надав.

При цьому, суд, критично оцінюючи сам порядок визначення відповідачем індексації, не приймає до уваги наданий суду останнім розрахунок.

Відтак, беручи до уваги все вищенаведене в сукупності, повно та всебічно проаналізувавши матеріали справи та надані сторонами й іншими учасниками справи докази, а також їх письмові доводи, суд приходить до обґрунтованого висновку про те, що позов підлягає до задоволення.

З матеріалів справи вбачається, що позивач звільнений від сплати судового збору на підставі Закону України «Про судовий збір» і такий ним не сплачувався. При цьому, доказів понесення судових витрат позивачем суду не надано, а відтак, розподіл судових витрат, згідно ст.139 Кодексу адміністративного судочинства України, не здійснюється.

Керуючись ст.ст.14, 72-77, 139, 241-247, 250-251, 255, 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

в и р і ш и в :

Позов ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 (Військової частини НОМЕР_1 ) задоволити повністю.

Визнати протиправними дії Львівського прикордонного загону щодо ненарахування індексації грошового забезпечення ОСОБА_1 за період з 01.01.2016 року по 15.03.2018 року.

Стягнути з Львівського прикордонного загону на користь ОСОБА_1 заборгованість з індексації грошового забезпечення за період з 01.01.2016 року по 15.03.2018 року у сумі 80343 (вісімдесят тисяч триста сорок три) грн. 18 коп.

Судовий збір стягненню із сторін не підлягає.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку апеляційного оскарження, а у разі його апеляційного оскарження - з моменту проголошення судового рішення суду апеляційної інстанції. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржено до Восьмого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення за правилами, встановленими ст.ст.293, 295 - 297 КАС України.

Відповідно до пп.15.5 п.15 Розділу VII Перехідні положення КАС України до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди.

Суддя Сасевич О.М.

Повний текст рішення складено та підписано 22 листопада 2019 року.