Справа № 580/2942/19
Суддя: П.Г. Паламар
Дата ухвалення: 2019-11-22 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 листопада 2019 року справа № 580/2942/19
м. Черкаси

Черкаський окружний адміністративний суд у складі головуючого-судді Паламаря П.Г., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Міністерства оборони України, третя особа ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання протиправним рішення та зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:
До Черкаського окружного адміністративного суду надійшов адміністративний позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) до Міністерства оборони України (03167, м. Київ, пр. Повітрофлотський, 6), в якому просить:

-визнати протиправним і скасувати рішення Міністерства оборони України (пункт 33 протоколу № 51 від 19.04.2019 року) про відмову ОСОБА_1 у призначенні одноразової грошової допомоги, як інваліду 2 групи, яка настала внаслідок захворювання пов`язаного із захистом Батьківщини в розмірі 300-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на 1 січня календарного року, у відповідності до ст. 16 Закону України Про соціальній та правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей та Порядку, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2013 року № 975;

-зобов`язати Міністерство оборони України прийняти рішення про призначення та виплату ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги, як інваліду 2 групи яка настала внаслідок захворювання пов`язаного із захистом Батьківщини, у розмірі 300-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на 1 січня календарного року, у відповідності до ст. 16 Закону України Про соціальній та правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей та Порядку, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2013 року № 975;

-встановити судовий контроль.

В обґрунтування позовних вимог позивачем зазначено, що під час проходження строкової військової служби з 15.04.1982 по 15.05.1984 приймав участь у бойових діях в Республіці Афганістан, внаслідок чого отримав поранення. У 2012 році позивачу встановлено другу групу інвалідності безстроково, причина інвалідності - поранення, контузія, і захворювання, пов`язані з виконанням обов`язків військової служби при перебуванні в країнах, де велися бойові дії. У 2018 році позивачу змінено причину інвалідності - захворювання, пов`язані з захистом Батьківщини в наслідок проходження військової служби по мобілізації. Однак позивачу протиправно відмовлено у призначенні та виплаті одноразової грошової допомоги, у зв`язку із встановленням ІІ групи інвалідності, оскільки така встановлена у понад встановлений законодавством тримісячний термін.

Представник відповідача до суду відзив на позов не надав.

Черкаським обласним військовим комісаріатом до суду подано відзив на адміністративний позов, в якому, заперечуючи проти задоволення позовних вимог, третя особа посилається на їх безпідставність та зазначає, що позивач, як військовослужбовець строкової військової служби має право на отримання вказаної одноразової грошової допомоги відповідно до вимог п. 6 ч. 2 ст. 16 Закону України "Про соціальний та правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" виключно за умови, що отримання інвалідності мало місце під час строкової військової служби або не пізніше ніж через три місяці після звільнення із служби. Позивачу така інвалідність встановлена лише 09.11.2012, тобто пізніше ніж через три місяці після звільнення з такої служби. Тому, відсутні підстави для її призначення. При прийнятті оскаржуваного рішення відповідачами враховані правові позиції Верховного Суду саме відносно законодавства, що регулює спірні правовідносини у редакції на час їх виникнення.

Дослідивши подані суду письмові докази, оцінивши їх за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді у судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, суд зазначає про таке.

З матеріалів справи судом встановлено, що позивач у період з 15.04.1982 по 15.05.1984 проходив строкову військову службу на території Республіки Афганістан та приймав участь в бойових діях, під час яких отримав осколкові поранення голови та правої ноги, ЗЧМТ (контузія) наслідком яких стали множинні рубці на лобі та правій нозі.

09.11.2012 під час первинного огляду медико-соціальною експертною комісією позивачу встановлено ІІ групу інвалідності, яка пов`язана з виконанням обов`язків військової служби при перебуванні в країнах, де велись бойові дії, що підтверджується довідкою до акта огляду МСЕК Серія 10 ААБ № 084364.

У період з 05.05.2015 по 25.07.2016 позивач проходив військову службу по мобілізації та брав безпосередню участь в антитерорестичної операції.

18.06.2018 під час повторного огляду медико-соціальною експертною комісією позивачу встановлено ІІ групу інвалідності, яка пов`язана з виконанням обов`язків із захистом Батьківщини, що підтверджується довідкою до акта огляду МСЕК Серія 12 ААБ №124647.

Судом з`ясовано, що при повторному огляді МСЕК позивачу не було змінено групу інвалідності та ступінь втрати працездатності, а лише причини інвалідності. Окрім того, позивач під час проходження військової служби під час мобілізації порань не отримував (протокол № 4571 від 03.11.2016 ЦВЛК про встановлення причинного зв`язку).

У подальшому у зв`язку зі зміною причини інвалідності позивач звернувся до Черкаського обласного військового комісаріату із заявою про призначення та виплату одноразової грошової допомоги.

За результатами розгляду вказаної заяви позивача, Міністерством оборони України прийнято протокольне рішення від 19.04.2019 № 51 щодо відмови ОСОБА_1 у призначенні одноразової грошової допомоги на підставі вимог п. 6 ч. 2 ст. 16 Закону України "Про соціальний та правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей", пропуск 3-місячного терміну після звільнення зі служби. Зазначено, що причинний зв`язок інвалідності змінено понад двох річний термін, що також не дає право позивачу на отримання допомоги у відповідності до п. 4 ст. 16-3 Закону України "Про соціальний та правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей".

Відповідно до листа ІНФОРМАЦІЯ_2 від 14.06.2019 №6/8/5/992 позивача повідомлено про відмову у призначенні одноразової грошової допомоги.

Не погоджуючись з таким рішенням, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає про таке.

Стаття 46 Конституції України визначає, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Частиною п`ятою статті 17 Конституції України передбачено, що держава забезпечує соціальний захист громадян України, які перебувають на службі у Збройних Силах України та в інших військових формуваннях, а також членів їхніх сімей.

Згідно ч. 9 ст. 1 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" визначає терміни, а саме: військовослужбовці - особи, які проходять військову службу; військовозобов`язані - особи, які перебувають у запасі для комплектування Збройних Сил України та інших військових формувань на особливий період, а також для виконання робіт із забезпечення оборони держави; резервісти - особи, які проходять службу у військовому резерві Збройних Сил України, інших військових формувань і призначені для їх комплектування у мирний та воєнний час.

Відповідно до статті 41 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу", виплата одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, та резервістів під час виконання ними обов`язків служби у військовому резерві здійснюється в порядку і на умовах, встановлених Законом України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей".

Приписами п. 6 ч. 2 ст. 16 Закону № 2011-XII встановлено, що одноразова грошова допомога призначається і виплачується у разі поранення (контузії, травми або каліцтва), заподіяного військовослужбовцю строкової військової служби під час проходження військової служби, а також інвалідності, що настала в період проходження військової служби або не пізніше ніж через три місяці після звільнення зі служби, але внаслідок захворювання або нещасного випадку, що мали місце в період проходження служби, залежно від ступеня втрати працездатності йому виплачується одноразова грошова допомога в розмірі, що визначається у відсотках від загальної суми допомоги на випадок загибелі (смерті), встановленої пунктом 5 цієї статті.

20 грудня 1991 року Верховною Радою України прийнято Закон України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" № 2011-XII (далі - Закон № 2011-ХІІ), який відповідно до Конституції України визначає основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їх сімей, встановлює єдину систему їх соціального та правового захисту, гарантує військовослужбовцям та членам їх сімей в економічній, соціальній, політичній сферах сприятливі умови для реалізації їх конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни та регулює відносини у цій галузі.

Відповідно до частини дев`ятої статті 16-3 Закону № 2011-XII, порядок призначення і виплати одноразової грошової допомоги визначається Кабінетом Міністрів України.

Постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2013 року №975, прийнятою відповідно до пункту 2 статті 16-2 та пункту 9 статті 16-3 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей", затверджено Порядок призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві (далі - Порядок №975).

При цьому, пунктом 2 наведеної Постанови установлено, що особам, які до набрання чинності Порядком, затвердженим цією постановою, мають право на отримання одноразової грошової допомоги:

допомога, що була призначена, виплачується відповідно до Порядку та умов призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), поранення (контузії, травми або каліцтва) чи інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних і резервістів, призваних на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, та інвалідності звільнених з військової служби (зборів) осіб, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 28 травня 2008 р. № 499 (Офіційний вісник України, 2008 р., № 39, ст. 1298), Порядку та умов призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), каліцтва або інвалідності військовослужбовців та інвалідності осіб, звільнених з військової служби, що сталися у 2006 році, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21 лютого 2007 р. № 284 (Офіційний вісник України, 2007 р., № 14, ст. 532), і Порядку та умов виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), поранення (контузії, травми або каліцтва) чи інвалідності співробітників кадрового складу розвідувальних органів, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21 листопада 2007 р. № 1331 (Офіційний вісник України, 2007 р., № 89, ст. 3255);

допомога, що не була призначена, призначається і виплачується в установленому законодавством порядку, що діяло на день виникнення права на отримання такої допомоги.

Відповідно до пункту 3 Порядку №975, днем виникнення права на отримання одноразової грошової допомоги є:

у разі загибелі (смерті) військовослужбовця, військовозобов`язаного та резервіста - дата смерті, що зазначена у свідоцтві про смерть;

у разі встановлення інвалідності або ступеня втрати працездатності без встановлення інвалідності - дата, що зазначена у довідці медико-соціальної експертної комісії.

Аналогічне правило закріплено Порядком та умовами призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), поранення (контузії, травми або каліцтва) чи інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних і резервістів, призваних на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, та інвалідності звільнених з військової служби (зборів) осіб, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 28 травня 2008 року №499.

Отже, моментом виникнення права позивача на виплату одноразової грошової допомоги є дата первинного встановлення інвалідності - 09.11.2012, а тому застосуванню до спірних правовідносин підлягає законодавство, яке діяло на момент первинного встановлення позивачу II групи інвалідності.

Така правова позиція викладена у постанові Верховного Суду у складі Судової палати для розгляду справ щодо захисту соціальних прав Касаційного адміністративного суду від 26.06.2018року (справа №750/5074/17, адміністративне провадження NК/9901/44751/18).

Відповідно до вимог ч. 5 ст. 242 КАС України така правова позиція Верховного Суду підлягає врахуванню судом при розгляді даної справи.

Таким чином, позивач в розумінні вимог частини шостої статті 16 Закону № 2011-XII (в редакції чинній у 2012 році, тобто станом на час встанолвення інвалідності позивачу) є військовослужбовцем строкової військової служби, право якого на отримання одноразової грошової допомоги обмежено настанням інвалідності під час проходження військової служби або не пізніше ніж через три місяці після звільнення зі служби, але внаслідок захворювання або нещасного випадку, що мали місце в період проходження служби.

Враховуючи, що первинне встановлення інвалідності позивачу - 09.11.2012 мало місце в період дії зазначеної редакції ст. 16 Закону № 2011-XII та після спливу трьох місяців від дня звільнення зі строкової служби, права на отримання вказаної одноразової грошової допомоги у позивача як військовослужбовця строкової військової служби не виникає.

При цьому, приписами ч. 4 ст. 16-3 Закону № 2011-XII (в редакції на час звеврнення за отриманням грошової допомоги) передбачено, що якщо протягом двох років військовослужбовцю, військовозобов`язаному або резервісту після первинного встановлення інвалідності або ступеня втрати працездатності без встановлення інвалідності під час повторного огляду буде встановлено вищу групу інвалідності або більший відсоток втрати працездатності, що дає їм право на отримання одноразової грошової допомоги в більшому розмірі, виплата провадиться з урахуванням раніше виплаченої суми. У разі зміни групи інвалідності, її причини або ступеня втрати працездатності понад дворічний термін після первинного встановлення інвалідності виплата одноразової грошової допомоги у зв`язку із змінами, що відбулися, не здійснюється.

Таким чином, оскільки у позивача у 2018 році відбулася зміна причинно-наслідкового зв`язку після спливу 2-х річного строку, таким чином, позивач в розумінні вимог Закону № 2011-XII не має права на отримання одноразової грошової допомоги.

Таким чином, на підставі викладеного вище, суд висновує, що позовні вимоги позивача не ґрунтуються на чинному законодавстві України, є безпідставними, а тому задоволенню не підлягають.

Згідно з ч. 1 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

У зв`язку із вищевикладеним, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позову повністю.

Відповідно до ст. 139 КАС України, судові витрати не підлягають до відшкодування.

Керуючись ст.ст. 6, 9, 14, 241-246, 255, 295 КАС України, суд,

ВИРІШИВ:
У задоволенні адміністративного позову відмовити повністю.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, яка може бути подана до Шостого апеляційного адміністративного суду через Черкаський окружний адміністративний суд протягом тридцяти днів з дня підписання рішення суду.

Суддя П.Г. Паламар