Справа № 545/2377/19
Суддя: Кіндяк І. С.
Дата ухвалення: 2019-11-19 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 545/2377/19
Провадження № 2-а/545/90/19
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"19" листопада 2019 р. Полтавський районний суд Полтавської області в складі:

головуючого судді Кіндяк І.С.,

з участю секретаря Радченко В.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Полтаві справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Інспектора відділу безпеки дорожнього руху Управління патрульної поліції в Полтавській області ДПП старшого лейтенанта поліції Дзюбан Едуарда Вікторовича, третя особа: Управління патрульної поліції в Полтавській області Департаменту патрульної поліції, про визнання постанови нечинною, -

в с т а н о в и в :

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача , про визнання постанови нечинною, обґрунтовуючи вимоги тим, що 11.09.2019 року відносно нього винесено постанову у справі про адміністративне правопорушення, передбаченого ст. 132-1 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 510.00 грн., яку він вважає незаконною та просить суд її скасувати, мотивуючи тим, що дана постанова винесена із порушенням вимог чинного законодавства, не відповідає дійсним обставинам справи.

Просив суд скасувати постанову ДП018 №679361 винесену 11 вересня 2019 року інспектором відділу безпеки дорожнього руху УПП в Полтавській області ДПП старшим лейтенантом поліції Дзюбан Едуардом Вікторовичем про накладення на, ОСОБА_1 адміністративного стягнення у вигляді штрафу в розмірі 510 грн.

В судовому засіданні представник позивача заявлені вимоги підтримав та просив їх задовольнити, надавши пояснення аналогічно викладеному у позові.

В судове засідання відповідач не з`явився, попередньо надавши до суду відзив на позов у якому він просив суд відмовити у задоволенні позову.

В судовому засіданні представник третьої особи проти позову заперечив та просив у задоволенні позову відмовити, відзив відповідача підтримав.

Заслухавши пояснення позивача, думку представник третьої особи, розглянувши відзив на позов, дослідивши матеріали справи, суд приходить до такого висновку.

Відповідно до частини 1 статті 9 КАС України, розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Судом встановлено і підтверджується матеріалами справи, що 11.09.2019р. інспектором відділу безпеки дорожнього руху Управління патрульної поліції в Полтавській області ДПП старшим лейтенантом поліції Дзюбан Едуардом Вікторовичем, винесено постанову серії ДПО 18№ 679361 у справі про адміністративне правопорушення, відносно гр. ОСОБА_2 за ст. 132 -1 КУпАП та було піддано адміністративному стягненню у виді штрафу у розмірі - 510.00 грн.

Згідно ст. 280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Пунктом 4 Розділу І Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, затвердженого Наказом Міністерства внутрішніх справ N 1395 від 07.11.2015 р., передбачено, що у разі виявлення правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, розгляд якого віднесено до компетенції Національної поліції України, поліцейський виносить постанову у справі про адміністративне правопорушення без складання відповідного протоколу.

Постанова виноситься у разі виявлення адміністративних правопорушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, в тому числі ст. 132-1 КУпАП.

У відповідності до пункту 2 Розділу III Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, затвердженого Наказом Міністерства внутрішніх справ N 1395 від 07.11.2015 р., - постанова у справі про адміністративне правопорушення, передбачене ст. 132-1 КУпАП виноситься на місці вчинення адміністративного правопорушення.

У змісті Постанови серії ДПО 18 № 679361 від 11.09.2019р., вказано, що водій ОСОБА_1 , 11.09.2019 об 14 год. 47 хв. на а/д Н-12 Суми-Полтава 175км, керуючи ТЗ Renault Premium 420.19 днз НОМЕР_1 з причіпом Metaco RE 321 д.н.з. НОМЕР_2 перевозив вантаж навантаження на одиночну вісь якого становила 13010кг, при допустимому навантаженні 11000кг, чим порушив п.п. 22.5 ПДР України за, що передбачена відповідальність ст. 132-1 КУпАП.

Статтею 62 Конституції України передбачено, що вина особи, яка притягається до відповідальності, має бути доведена належними доказами, а не ґрунтуватись на припущеннях і усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Згідно з ч. 2 ст. 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Частина 2 статті 122 Кодексу України про адміністративні правопорушення визначає, що порушення правил проїзду перехресть, зупинок транспортних засобів загального користування, проїзд на заборонний сигнал світлофора або жест регулювальника, порушення правил обгону і зустрічного роз`їзду, безпечної дистанції або інтервалу, розташування транспортних засобів на проїзній частині, порушення правил руху автомагістралями, користування зовнішніми освітлювальними приладами або попереджувальними сигналами при початку руху чи зміні його напрямку, використання цих приладів та їх переобладнання з порушенням вимог відповідних стандартів, користування під час руху транспортного засобу засобами зв`язку, не обладнаними технічними пристроями, що дозволяють вести перемови без допомоги рук (за винятком водіїв оперативних транспортних засобів під час виконання ними невідкладного службового завдання), а так само порушення правил навчальної їзди, - тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі двадцяти п`яти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або 50 штрафних балів.

Із оскаржуваної постанови про адміністративне правопорушення слідує, що водія ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за ст. 132-1 КУпАП у звязку із порушенням ним вимог п. 22.5 Правил дорожнього руху, де вказано, що 11.09.2019 об 14 год. 47 хв. на а/д Н-12 Суми-Полтава 175км, водій ОСОБА_1 , керуючи ТЗ Renault Premium 420.19 днз НОМЕР_1 з причіпом Metaco RE 321 д.н.з. НОМЕР_2 перевозив вантаж навантаження на одиночну вісь якого становила 13010кг, при допустимому навантаженні 11000кг.

Пунктом 22.5 ПДР України, встановлено, що за спеціальними правилами здійснюється дорожнє перевезення небезпечних вантажів, рух транспортних засобів та їх составів у разі, коли хоч один з їх габаритів перевищує за шириною 2,6 м, за висотою від поверхні дороги - 4 м (для контейнеровозів на встановлених Укравтодором і Національною поліцією маршрутах - 4,35 м), за довжиною - 22 м (для маршрутних транспортних засобів - 25 м), фактичну масу понад 40 т (для контейнеровозів - понад 44 т, на встановлених Укравтодором і Національною поліцією для них маршрутах - до 46 т), навантаження на одиночну вісь - 11 т (для автобусів, тролейбусів - 11,5 т), здвоєні осі - 16 т, строєні - 22 т (для контейнеровозів навантаження на одиночну вісь - 11т, здвоєні осі - 18 т, строєні - 24 т) або якщо вантаж виступає за задній габарит транспортного засобу більш як на 2 м.

Рух транспортних засобів та їх составів з навантаженням на одиночну вісь понад 11 т, здвоєні осі - понад 16 т, строєні осі - понад 22 т або фактичною масою понад 40 т (для контейнеровозів - навантаження на одиночну вісь - понад 11т, здвоєні осі - понад 18 т, строєні осі - понад 24 т або фактичною масою понад 44 т, а на встановлених Укравтодором і Національною поліцією для них маршрутах - понад 46 т) у разі перевезення подільних вантажів автомобільними дорогами забороняється.

Пункт 1.3. ПДР регламентує, що учасники дорожнього руху повинні знати і неухильно виконувати правила.

Статтею 33 Закону України «Про автомобільні дороги» також передбачено, що рух транспортних засобів, навантаження на вісь, загальна маса або габарити яких перевищують норми, встановлені державними стандартами та нормативно-правовими актами, дозволяється за погодженнями з відповідними органами у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України. Вищевказані спеціальні правила перевезення великогабаритними транспортними засобами встановлені постановою КМУ від 18.01.2001 №30 «Про затвердження Правил проїзду великогабаритних та великовагових транспортних засобів автомобільними дорогами, вулицями та залізничними переїздами» (далі - Правила перевезення).

У пункті 4 Правил перевезення визначено, що рух великовагових та великогабаритних транспортних засобів автомобільними дорогами, вулицями та залізничними переїздами здійснюється на підставі дозволу на участь у дорожньому русі транспортних засобів, вагові або габаритні параметри яких перевищують нормативні (далі - дозвіл), виданим перевізникові уповноваженим підрозділом Національної поліції, або документа про внесення плати за проїзд таких транспортних засобів.

Згідно п.2.4-1 ПДР України у місці здійснення габаритно-вагового контролю на вимогу працівника пункту габаритно-вагового контролю або поліцейського водій вантажного автомобіля(в тому числі механічного ТЗ) повинен зупинитися з дотриманням вимог цих правил, а також:

а) передати для перевірки документи, зазначені в підпунктах «а» і « г» пункту 2.1 цих правил;

б) надати ТЗ та причіп (за наявності) для вагового та/або габаритного контролю відповідно до встановленої процедури.

Так, відповідно до п.п. «г» п.2.1. Правил дорожнього руху України, водій великогабаритного транспортного засобу повинен мати при собі документацію відповідно до вимог спеціальних правил.

Згідно ст. 132-1 КУпАП, порушення правил дорожнього перевезення небезпечних вантажів, правил проїзду великогабаритних і великовагових транспортних засобів автомобільними дорогами, вулицями або залізничними переїздами - тягне за собою накладення штрафу на водіїв у розмірі тридцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян і на посадових осіб, відповідальних за технічний стан, обладнання, експлуатацію транспортних засобів, уповноважених з питань безпеки перевезення небезпечних вантажів, громадян - суб`єктів господарської діяльності - у розмірі сорока неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Згідно ч. 1 ст. 251 КУпАП передбачено, що доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Обставини, які за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися ніякими іншими засобами доказування, крім випадків, коли щодо таких обставин не виникає спору.

Згідно положень статті 90 КАС України, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), що міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Суд вважає, що відповідачем, як суб`єктом владних повноважень жодного доказу в обґрунтування законності винесеної ним постанови та застосування до позивача адміністративного стягнення у вигляді штрафу, передбаченого санкцією ст.132-1 КУпАП, не долучено до матеріалів справи.

Єдиним доказом вчинення позивачем адміністративного правопорушення є сама оскаржувана постанова по справі про адміністративне правопорушення, в якій зафіксовано порушення водієм правил дорожнього руху, але зазначена постанова є предметом оскарження, тому вона не може розглядатися як доказ за відсутності інших доказів на підтвердження обставин вказаних в оскаржуваній постанові.

За таких підстав, суд приходить до висновку про те, що відповідачем не надано належних доказів які б підтверджували порушення позивачем вимог пункт 22.5 ПДР України.

Також судом встановлено той факт, що при винесенні постанови порушено право на захист водія, ОСОБА_1 , оскільки інспектором поліції проігноровано заперечення водія проти розгляду справи на місці виявлення, про що він вказав у своїх письмових поясненнях.

За таких підстав, суд вважає, що позов ОСОБА_1 до Інспектора відділу безпеки дорожнього руху Управління патрульної поліції в Полтавській області ДПП старшого лейтенанта поліції Дзюбан Едуарда Вікторовича, третя особа: Управління патрульної поліції в Полтавській області Департаменту патрульної поліції, про визнання постанови не чинною, підлягає задоволенню, так як при винесенні постанови у інспектора були відсутніми докази порушення водієм п. 22.5 ПДР України, а також при розгляді справи порушено право гр. ОСОБА_1 на захист.

Керуючись Закону України «Про Дорожний Рух», Закону України «Про Національну Поліцію», ст.ст. 132-1, 246, 248, 287-289, 291 КУпАП, ст.ст. 5-14, 72-76, 90, 242, 246, 250-251, 255, 293, 297 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

в и р і ш и в :

Адміністративний позов, ОСОБА_1 до Інспектора відділу безпеки дорожнього руху Управління патрульної поліції в Полтавській області ДПП старшого лейтенанта поліції Дзюбан Едуарда Вікторовича, третя особа: Управління патрульної поліції в Полтавській області Департаменту патрульної поліції, про визнання постанови не чинною, - задовольнити.

Постанову серії ДПО 18 № 679361 винесену 11 вересня 2019 року інспектором відділу безпеки дорожнього руху УПП в Полтавській області ДПП старшим лейтенантом поліції Дзюбан Едуардом Вікторовичем про накладення на гр. ОСОБА_1 адміністративного стягнення у виді штрафу в розмірі 510.00 грн., - скасувати.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Другого апеляційного адміністративному суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом 10 днів з дня його проголошення.

Суддя Полтавського районного суду

Полтавської області І.С. Кіндяк