Справа № 340/2374/19
Суддя: К.М. Притула
Дата ухвалення: 2019-11-22 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КІРОВОГРАДСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 листопада 2019 року м. Кропивницький Справа № 340/2374/19

Суддя Кіровоградського окружного адміністративного суду Притула К.М., розглянувши у письмовому провадженні за правилами загального позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Міністерства внутрішніх справ України про визнання неправомірної відмови та стягнення грошової допомоги, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до Кіровоградського окружного адміністративного суду з позовом, в якому просить:

- визнати неправомірною відмову Міністерства внутрішніх справ України у нарахуванні та виплаті ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги у розмірі 460 250,00 грн.;

- стягнути з Міністерства внутрішніх справ України на користь ОСОБА_1 одноразову грошову допомогу у розмірі 460 250,00 грн.

В обгрунтування позовних вимог позивач зазначив, у грудні 2018 року він звернувся до ліквідаційної комісії УМВС України в Кіровоградській області з заявою про призначення та виплату одноразової грошової допомоги. У січні 2019 року отримав лист УМВС України в Кіровоградській області №42/28/01-19 від 10.01.2019 яким повідомлено, що звернення було розглянуто Департаментом фінансово-облікової політики МВС України. Департамент ФОП МВС України листом №15/2-5142 від 28.12.2018 відмовив Позивачу у призначенні одноразової грошової допомоги з підстав пропущення дворічного строку з дати первинного огляду у 2015 році, передбаченого п. 4 Порядку та умов призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без установлення інвалідності працівника міліції, затвердженого Постановою КМУ №850 від 21.10.2015.

Не погоджуючи з відмовою МВС та вважаючи її протиправною Позивач оскаржив вказані рішення МВС до суду.

Рішенням Кіровоградського окружного адміністративного суду від 04.03.2019, залишеним без змін постановою Третього апеляційного адміністративного суду від 11.06.2019, позов задоволено частково, зобов`язано МВС України повторно розглянути документи про призначення Позивачу одноразової грошової допомоги.

На виконання вказаного рішення суду УМВС складено висновок та нараховано одноразову грошову допомогу у розмірі 460 250,00 грн. Однак, МВС відмовило у призначені ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги, відповідно листа МВС від 16.08.2019 №15/2-3214 зазначено, що оскільки після первинного огляду МСЕК пройшло більше 2 років, підстав для призначення йому одноразової грошової допомоги у зв`язку з установленням 1-ї групи інвалідності відповідно до умов Порядку немає.

Вважаючи таку бездіяльність відповідача протиправною, позивач звернувся до адміністративного суду з відповідною позовною заявою.

Ухвалою суду від 24 вересня 2019 року відкрито провадження у справі та призначено до розгляду у підготовчому судовому засіданні за правилами загального позовного провадження (а.с.1-2).

18 жовтня 2019 року ухвалою суду задоволено клопотання представника позивача та відкладено проведення підготовчого засідання на іншу дату (а.с.40).

Ухвалою Кіровоградського окружного адміністративного суду від 05 листопада 2019 року, закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті (а.с.64).

08 жовтня 2019 року (вх.№ 16333) на адресу суду надійшов відзив на позовну заяву від Міністерства внутрішніх справ України, в якому відповідач просить відмовити в задоволенні вимог. В обґрунтування своєї позиції відповідач зазначив, що МВС України діяло відносно позивача на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідач посилається на те, що оскільки з моменту первинного огляду МСЕК позивача пройшло більше 2 років, МВС України не вбачає законних підстав для виплати одноразової грошової допомоги.

28 жовтня 2019 року (вх. № 17395) на адресу суду від представника позивача надійшла відповідь на відзив.

20.11.2019 (вх. № 19097) до судового засідання позивачем надано клопотання про розгляд справи в порядку письмового провадження.

Представник відповідача в судове засідання не з`явився, про день, час та місце розгляду справи був належним чином повідомлений.

Враховуючи викладене та зважаючи на достатність наявних у матеріалах справи доказів для розгляду та вирішення справи по суті, у судовому засіданні 06 серпня 2018 року судом, згідно з частиною 9 статті 205 Кодексу адміністративного судочинства України, прийнято рішення про подальший розгляд та вирішення справи у порядку письмового провадження.

Дослідивши наявні в справі письмові докази, а також обставини, якими обґрунтовуються позовні вимоги, докази, якими вони підтверджуються, заперечення відповідача та докази, якими вони обґрунтовуються, суд приходить до наступних висновків.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 проходив службу в органах внутрішніх справ з 11.03.1997 по 24.02.2015. Звільнений зі служби наказом Управління Міністерства внутрішніх справ України від 24.02.2015 № 70 о/с за п. 64 «б» (через хворобу) положення про проходження служби рядовим та начальницьким складом ОВС.

У відповідності до положень частини 3 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України докази суду надають учасники справи. Суд може пропонувати сторонам надати докази та збирати докази з власної ініціативи, крім випадків, визначених цим Кодексом.

Згідно з частиною 2 статті 2 Закону України «Про доступ до судових рішень» від 22 грудня 2005 року № 3262-IV усі судові рішення є відкритими та підлягають оприлюдненню в електронній формі не пізніше наступного дня після їх виготовлення і підписання. Судові рішення також можуть публікуватися в друкованих виданнях із додержанням вимог цього Закону.

Частиною 3 статті 6 цього ж Закону передбачено право суду при здійсненні судочинства використовувати текст судового рішення, який опубліковано офіційно або внесено до Єдиного державного реєстру судових рішень.

Так, в Єдиному державному реєстрі судових рішень оприлюднено постанову Кіровоградського окружного адміністративного суду від 04 березня 2019 року, яка набрала законної сили 11 червня 2019 року, в адміністративній справі №340/342/19 за позовом ОСОБА_1 до Міністерства внутрішніх справ України, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача: Управління Міністерства внутрішніх справ України в Кіровоградській області про визнання протиправним рішення та зобов`язання вчинити певні дії (http:// http://reestr.court.gov.ua/Review/80381647), відповідно до якої позовні вимоги задоволені частково, а саме: визнано протиправною бездіяльність Міністерства внутрішніх справ України щодо неприйняття рішення за заявою ОСОБА_1 щодо призначення і виплати йому одноразової грошової допомоги у зв`язку з встановленням першої Б групи інвалідності; визнано протиправними дії Міністерства внутрішніх справ України щодо повернення без розгляду документів про призначення одноразової грошової допомоги ОСОБА_1 у зв`язку з встановленням першої Б групи інвалідності; зобов`язано Міністерство внутрішніх справ України повторно розглянути документи про призначення і виплату одноразової грошової допомоги ОСОБА_1 у зв`язку з встановленням першої Б групи інвалідності, та прийняти рішення відповідно до статті 23 Закону України «Про міліцію» та в порядку, визначеному пунктом 9 Порядку та умов призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без установлення інвалідності працівника міліції, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №850 від 21.10.2015.

На виконання вказаного рішення суду УМВС складено висновок та нараховано одноразову грошову допомогу у розмірі 460 250,00 грн. (а.с.24).

Також, листом Департаменту фінансово-облікової політики Міністретсва внутрішніх справ України від 16.08.2019 №15/2-3214, повідомлено ОСОБА_1 , що оскільки після первинного огляду МСЕК пройшло більше 2 років, підстав для призначення йому одноразової грошової допомоги у зв`язку з установленням 1-ї групи інвалідності відповідно до умов Порядку немає (а.с.25).

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам Кіровоградський окружний адміністративний суд виходить з наступного.

Відповідно до ст.23 Закону України "Про міліцію" у разі поранення (контузії, травми або каліцтва), заподіяного працівнику міліції під час виконання ним службових обов`язків, яке призвело до встановлення йому інвалідності, а також інвалідності, що настала в період проходження служби в органах внутрішніх справ або не пізніше ніж через три місяці після звільнення зі служби чи після закінчення цього строку, але внаслідок захворювання або нещасного випадку, що мали місце в період проходження служби в органах внутрішніх справ, залежно від ступеня втрати працездатності йому виплачується одноразова грошова допомога в розмірі 250-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб, - у разі встановлення інвалідності I групи, 200-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб, - у разі встановлення інвалідності II групи, 150-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб, - у разі встановлення інвалідності III групи в порядку та на умовах, визначених Кабінетом Міністрів України. Визначення ступеня втрати працездатності працівником міліції у період проходження служби в органах внутрішніх справ у кожному випадку ушкодження здоров`я здійснюється в індивідуальному порядку відповідно до законодавства.

На виконання зазначеної статті постановою Кабінету Міністрів України від 21 жовтня 2015 року № 850 затверджено Порядок та умови призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без установлення інвалідності працівника міліції (далі - Порядок № 850).

Згідно із п.3 Порядку № 850 грошова допомога призначається і виплачується у разі, зокрема, установлення працівникові міліції інвалідності, що настала внаслідок поранення (контузії, травми або каліцтва), отриманого під час виконання ним службових обов`язків, а також інвалідності, що настала в період проходження служби в органах внутрішніх справ або не пізніше ніж через три місяці після звільнення зі служби чи після закінчення цього строку, але внаслідок захворювання або нещасного випадку, що мали місце в період проходження служби в органах внутрішніх справ, у розмірі 200-кратного прожиткового мінімуму, установленого законом для працездатних осіб на дату встановлення інвалідності, - у разі встановлення інвалідності II групи.

Днем виникнення права на отримання грошової допомоги, є у разі встановлення працівнику міліції інвалідності або ступеня втрати працездатності без установлення інвалідності, - дата встановлення втрати працездатності, що зазначена в довідці медико-соціальної експертної комісії (п.2 Порядку № 850).

Відповідно до п.7-9 Порядку № 850 працівник міліції, якому призначається грошова допомога у разі встановлення інвалідності чи часткової втрати працездатності без установлення інвалідності, подає за місцем служби такі документи: заяву (рапорт) про виплату грошової допомоги у зв`язку з установленням інвалідності або ступеня втрати працездатності без установлення інвалідності за формою згідно з додатком до цих Порядку та умов; довідку медико-соціальної експертної комісії про результати визначення у застрахованої особи ступеня втрати професійної працездатності (у відсотках).

Керівник органу внутрішніх справ, у якому проходив (проходить) службу працівник міліції, подає МВС в 15-денний строк з дня реєстрації документи, зазначені в пунктах 6 або 7 цих Порядку та умов, висновок щодо виплати грошової допомоги.

МВС в місячний строк після надходження зазначених у пункті 8 цих Порядку та умов документів приймає рішення про призначення або у випадках, передбачених пунктом 14 цих Порядку та умов, про відмову в призначенні грошової допомоги і надсилає його разом із зазначеними документами керівникові органу внутрішніх справ, у якому проходив (проходить) службу працівник міліції, для видання наказу про виплату такої допомоги, або у разі відмови - для письмового повідомлення осіб із зазначенням мотивів відмови.

З 07.11.2015 набрав чинності Закон України "Про Національну поліцію" (далі - Закон № 580-VІІІ), згідно з п.5 Прикінцевих та перехідних положень якого визнано таким, що втратив чинність Закон України "Про міліцію".

Пунктом 15 Розділу ХІ Прикінцевих та перехідних положень Закону № 580-VІІІ встановлено, що право на отримання одноразової грошової допомоги, інших виплат, передбачених Законом України "Про міліцію", зберігається і здійснюється в порядку, що діяв до набрання чинності Законом України "Про Національну поліцію".

Пунктом 4 Розділу ХІ Прикінцевих та перехідних положень Закону № 580-VІІІ встановлено, що до приведення законодавства України у відповідність із цим Законом акти законодавства застосовуються в частині, що не суперечить цьому Закону.

Згідно з п.4 Порядку № 850, якщо протягом двох років працівникові міліції після первинного встановлення інвалідності із втратою працездатності або ступеня втрати працездатності без установлення інвалідності під час повторного огляду буде встановлено згідно з рішенням медико-соціальної експертної комісії вищу групу чи іншу причину інвалідності або більший відсоток втрати працездатності, що дає йому право на отримання грошової допомоги в більшому розмірі, виплата проводиться з урахуванням раніше виплаченої суми.

Проте суд, звертає увагу на те, що Законом України "Про міліцію" не встановлено обмежень, щодо виплати одноразової грошової допомоги, які передбачені пунктом 4 Порядку № 850.

Вказана норма Порядку № 850 не позбавляє позивача права на отримання одноразової грошової допомоги, а лише встановлює обмеження у розмірі проведення виплати нарахованої суми грошової допомоги в залежності від часу повторного встановлення інвалідності із втратою працездатності після первинного встановлення втрати працездатності. Так само цей пункт Порядку не містить жодних застережень щодо неможливості проведення виплати грошової допомоги у разі встановлення особі після спливу дворічного терміну іншої групи інвалідності чи більшого відсотку втрати працездатності.

Вичерпний перелік випадків, за яких особі може бути відмовлено у призначенні грошової допомоги, визначено у пункті 14 Порядку та умов призначення і виплати одноразової грошової допомоги в разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без установлення інвалідності працівника міліції № 850, і підстави, з якої виходив відповідач, вказана норма не містить.

Таким чином позивач має право на отримання одноразової грошової допомоги відповідно до частини шостої статті 23 Закону України "Про міліцію".

Аналогічна правова позиція висловлена у постанові Верховного Суду від 29.10.2018 за результатами розгляду адміністративної справи № 806/881/18.

Частиною 3 статті 291 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України) встановлено, що при ухваленні рішення у типовій справі, яка відповідає ознакам, викладеним у рішенні Верховного Суду за результатами розгляду зразкової справи, суд має враховувати правові висновки Верховного Суду, викладені у рішенні за результатами розгляду зразкової справи.

Відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною 2 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно з частиною 1 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Частиною 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

На думку Кіровоградського окружного адміністративного суду, Міністерство внутрішніх справ України, як суб`єкт владних повноважень, не виконав покладений на нього обов`язок доказування та не довів правомірність прийнятого рішення.

З огляду на вищевикладене, суд вважає, що позовні вимоги ОСОБА_1 підлягають задоволенню.

Відповідно ч.1 ст.382 КАС України суд, який ухвалив судове рішення в адміністративній справі, може зобов`язати суб`єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення.

Відтак, зважаючи на те, що рішення суду зобов`язує відповідача - суб`єкта владних повноважень вчинити певні дії, суд вважає за необхідне встановити відповідачу строк подання звіту про виконання рішення протягом 10 днів з дня набрання законної сили рішенням суду.

Відповідно до частини 1 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Стосовно вимоги позивача про стягнення витрат на правничу допомогу, суд зазначає наступне.

Згідно з ст.132 КАС України, судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати:1) на професійну правничу допомогу;2) сторін та їхніх представників, що пов`язані із прибуттям до суду;3) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертиз;4) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів;5) пов`язані із вчиненням інших процесуальних дій або підготовкою до розгляду справи.

Відповідно до ч.1, 4 ст.134 КАС України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Відповідно до ч.2-5 ст. 134 КАС України, за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.

Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Суд зазначає, що позивачем надано до матеріалів справи належним чином завірені копії: договору про надання правничої допомоги від 05.02.2019 (а.с.56) додаткової угоди (а.с.57); розрахунку до договору про надання професійної правничої допомоги від 05.02.2019 (а.с.58); акту здачі-приймання виконаних робі від 27.10.2019 (а.с.59) та квитанції до прибутково касового ордера №75 від 27.10.2019 (а.с.60).

Таким чином, суд, вважає, що судові витрати на оплату професійної правничої допомоги були підтверджені належними доказами та приходить до висновку, що дана вимога позивача підлягає до часткового задоволення в сумі 4500 грн., без врахування суми сплаченої позивачем представнику за представництво його інтересів в підготовчому та судовому засіданні, оскільки всі судові засідання відбувались в порядку письмового провадження.

Керуючись ст.ст.132, 139, 143, 242-246, 255, 293, 295-297 КАС України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , ІПН НОМЕР_1 ) до Міністерства внутрішніх справ України (вул. Академіка Богомольця, 10, м.Київ, 01601, ) про визнання неправомірної відмови та стягнення грошової допомоги задовольнити.

Визнати неправомірною відмову Міністерства внутрішніх справ України у нарахуванні та виплаті ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги у розмірі 460 250,00 грн.

Стягнути з Міністерства внутрішніх справ України на користь ОСОБА_1 одноразову грошову допомогу у розмірі 460 250,00 грн.

Присудити на користь ОСОБА_1 з Державного бюджету України за рахунок бюджетних асигнувань Міністерства внутрішніх справ України судові витрати на оплату професійної правничої допомоги в сумі 4500,00 грн. (чотири тисячі п`ятсот гривень нуль копійок).

Застосувати судовий контроль за виконанням судового рішення шляхом зобов`язання Міністерства внутрішніх справ України подати у 10 денний строк, з дня набрання законної сили, звіт про його виконання.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Третього апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

У разі оголошення судом лише вступної та резолютивної частини рішення, або розгляду справи в порядку письмового провадження, апеляційна скарга подається протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення.

Відповідно до підпункту 15.5 пункту 1 Розділу VII "Перехідні положення" Кодексу адміністративного судочинства України, до початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються учасниками справи до або через Кіровоградський окружний адміністративний суд.

Суддя Кіровоградського

окружного адміністративного суду К.М. Притула