Справа № 500/2133/19
Суддя: Мандзій Олексій Петрович
Дата ухвалення: 2019-11-21 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 500/2133/19

21 листопада 2019 рокум.Тернопіль

Тернопільський окружний адміністративний суд, у складі головуючого судді Мандзія О.П., розглянувши у порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Вольф Тетяни Леонідівни, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача акціонерне товариства "Банк Форвард" про визнання дій протиправними та скасування рішень,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі - позивач) звернулась до Тернопільського окружного адміністративного суду з позовом до приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Вольф Тетяни Леонідівни (далі - відповідач), третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача акціонерне товариства "Банк Форвард" (далі - третя особа, АТ "Банк Форвард"), в якому просить:

визнати дії приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Вольф Т.Л. щодо винесення постанов про відкриття виконавчого провадження від 27.08.2019 року ВП №59893491, про арешт коштів боржника від 09.09.2019 року ВП №59893491, про стягнення з боржника основної винагороди від 09.09.2019 року ВП №59893491 протиправними та скасувати їх;

зобов`язати приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Вольф Т.Л. виключити відомості щодо ОСОБА_1 з Єдиного реєстру боржників, як такі, що внесено завідомо неправомірно.

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що 15.09.2019 року позивачем отримано постанову приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Вольф Т.Л. про відкриття виконавчого провадження від 27.08.2019 року ВП №59893491 по примусовому виконанню виконавчого напису №1851, виданого 31.07.2019 року приватним нотаріусом Ірпінського міського нотаріального округу Київської області Кондратюк В.С., про стягнення з боржника, яким є ОСОБА_1 , на користь АТ "Банк Форвард" заборгованість в розмірі 32507,23 грн. В межах вказаного виконавчого провадження позивачем з`ясовано наявність також постанови про арешт коштів боржника від 09.09.2019 року ВП №59893491 та постанови про стягнення з боржника основної винагороди від 09.09.2019 року ВП №59893491.

Позивач звертає увагу, що наявність самого рахунку в банку, за відсутності на ньому коштів чи інших цінностей, не породжує цивільні права та обов`язки. Сам рахунок без наявності на ньому коштів не може вважатися майном громадянина, адже тільки матеріальні цінності, майно, кошти можуть бути об`єктом стягнення, а тому оскаржувані постанови прийняті поза межами наданих відповідачу повноважень, поза межами свого виконавчого округу, не за місцем проживання, перебування боржника - фізичної особи і не за місцем знаходження його майна.

За таких підстав, вважає оскаржувані постанови протиправними та такими, що підлягають скасуванню, що, власне, і зумовило звернення до суду з даним позовом.

Ухвалою суду від 30.09.2019 року відстрочено позивачу сплату судового збору за подання позову до ухвалення судового рішення в адміністративній справі, визнано поважними причини пропуску строку звернення до адміністративного суду та прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі.

На виконання вимог вказаної ухвали, 10.10.2019 року приватним виконавцем виконавчого округу міста Києва Вольф Т.Л. подано до суду відзив на позовну заяву (а.с.40-45). Заперечуючи проти позову, відповідач послався на безпідставність доводів позивача, оскільки стягувачем подано заяву про примусове виконання виконавчого документу із зазначенням місця знаходження майна боржника (грошових коштів) у межах виконавчого округу міста Києва, а саме, карткового рахунку № НОМЕР_1 , відкритого в АТ "Банк Форвард". Приватний виконавець має право приймати виконавчі документи за місцезнаходженням грошових коштів боржника, у тому числі коштів, які знаходяться на рахунках боржника в банках та інших фінансових установах, та у розумінні ст.190 Цивільного кодексу України є майном. Тому, у спірному випадку у відповідача не було підстав для повернення виконавчого документа стягувачу у зв`язку з пред`явленням не за місцем виконання.

З огляду на викладене, вважає спірні постанови правомірними, винесеними на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Просив у задоволенні позовних вимог відмовити в повному обсязі.

Позивачем 19.11.2019 року подано до суду клопотання про розгляд справи без його участі у порядку письмового провадження за наявними у справі доказами.

Ухвалою суду від 21.11.2019 року залишено без розгляду позовну заяву ОСОБА_1 до приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Вольф Т.Л., третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача АТ "Банк Форвард" про визнання дій протиправними та скасування рішень в частині позовних вимог про зобов`язання приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Вольф Т.Л. виключити відомості щодо ОСОБА_1 з Єдиного реєстру боржників, як такі, що внесено завідомо неправомірно.

Відповідача у судове засідання не з`явився, хоча приватний виконавець виконавчого округу міста Києва Вольф Т.Л. належним чином повідомлена про дату, час та місце судового розгляду відповідно до ст.268 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України).

Враховуючи положення ч.3 ст.194, ч.9 ст.205, ч.4 ст.229 та ч.3 ст.268 КАС України, суд дійшов висновку про наявність підстав розгляду справи у порядку письмового провадження без фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

Дослідивши матеріали справи та з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають значення для розгляду і вирішення справи по суті, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування норм матеріального та процесуального права, суд при прийняті рішення виходить з наступних підстав і мотивів.

Судом встановлено, що приватним нотаріусом Ірпінського міського нотаріального округу Київської області Кондратюк В.С. 31.07.2019 року видано виконавчий напис №1851 про стягнення з боржника, яким є ОСОБА_1 , на користь АТ "Банк Форвард" заборгованість в розмірі 32507,23 грн.

АТ "Банк Форвард" 23.08.2019 року подано до приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Вольф Т.Л. заяву №1/1/4-977/60 від 20.08.2019 року про примусове виконання рішення, відповідно до якої просить відкрити виконавче провадження з примусового виконання вказаного виконавчого напису за місцем знаходження майна (грошових коштів) боржника (а.с.46-47).

Третьою особою підтверджено, що у клієнта, яким є ОСОБА_1 , є рахунок № НОМЕР_1 від 06.11.2013 року, у валюті гривня, відкритий в АТ "Банк Форвард", який розташований: місто Київ, вулиця Саксаганського, будинок 105, 01032 (а.с.48).

Приватним виконавцем виконавчого округу міста Києва Вольф Т.Л. 27.08.2019 року винесено постанову про відкриття виконавчого провадження ВП №59893491 (а.с.11), а також, в межах вказаного виконавчого провадження, 09.09.2019 року прийнято постанову про арешт коштів боржника (а.с.12-13) та про стягнення з боржника основної винагороди (а.с.14-15).

Не погоджуючись з такими постановами, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Згідно ч.2 ст.2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Перевіряючи юридичну та фактичну обґрунтованість висновків відповідача, і винесених на підставі них спірних правових актів індивідуальної дії на відповідність вимогам ч.2 ст.2 КАС України, суд виходить з наступного.

Умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку, визначає Закон України "Про виконавче провадження" від 02.06.2016 року №1404-VІІІ (далі - Закон №1404-VІІІ ).

У відповідності до ст.1 Закону №1404-VІІІ визначено, що виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Згідно з п.3 ч.1 ст.3 Закону №1404-VІІІ відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню рішення на підставі таких виконавчих документів, як виконавчих написів нотаріусів.

Примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України "Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів" (ч.1 ст.5 Закону №1404-VІІІ).

Згідно з ч.1 ст.27 Закону України "Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів" фізичні або юридичні особи мають право вільного вибору приватного виконавця з числа тих, відомості про яких внесено до Єдиного реєстру приватних виконавців України, з урахуванням суми стягнення та місця виконання рішення, визначеного Законом України "Про виконавче провадження".

Відповідно до п.4 ч.2 ст. 23 вказаного Закону, у Єдиному реєстрі приватних виконавців України містяться відомості про виконавчий округ, на території якого приватний виконавець здійснює діяльність.

Приписами ч.1 ст.25 Закону України "Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів" визначено, що виконавчим округом є територія Автономної Республіки Крим, області, міста Києва чи Севастополя.

Приватний виконавець має право приймати до виконання виконавчі документи, місце виконання яких відповідно до Закону України "Про виконавче провадження" знаходиться у межах Автономної Республіки Крим, області або міста Києва чи Севастополя, у яких розташований його виконавчий округ.

При цьому, ч.2 ст.24 Закону №1404-VІІІ передбачено, що приватний виконавець приймає до виконання виконавчі документи за місцем проживання, перебування боржника - фізичної особи, за місцезнаходженням боржника - юридичної особи або за місцезнаходженням майна боржника.

Виконавчі дії у виконавчих провадженнях, відкритих приватним виконавцем у виконавчому окрузі, можуть вчинятися ним на всій території України.

Системний аналіз наведених правових норм свідчить про те, що якщо місце проживання, перебування боржника - фізичної особи та місцезнаходження боржника - юридичної особи або місцезнаходження майна боржника розташовано в окрузі, в якому приватний виконавець здійснює діяльність та відповідно на яку розповсюджуються відповідна компетенція цього приватного виконавця, він має право прийняти до виконання відповідні виконавчі документи та відкрити виконавче провадження з їх виконання.

Як встановлено судом, в матеріалах виконавчого провадження №559893491 місцем проживання позивача зазначено АДРЕСА_1 .

Відповідно до інформації з відкритих джерел - Єдиного реєстру приватних виконавців України, розміщеного на сайті https://erpv.minjust.gov.ua, виконавчим округом приватного виконавця Вольф Т.Л. є місто Київ.

Зі змісту заяви третьої особи про примусове виконання виконавчого напису слідує, що стягувач, вказавши, наявність у клієнта, яким є ОСОБА_1 , рахунку № НОМЕР_1 від 06.11.2013 року, у валюті гривня, відкритий в АТ "Банк Форвард", який розташований: місто Київ, вулиця Саксаганського, будинок 105, 01032, просив відкрити виконавче провадження з примусового виконання вказаного виконавчого напису за місцем знаходження майна (грошових коштів) боржника.

При цьому, ч.3.1 ст. 3 Закону України "Про платіжні системи та переказ коштів в Україні" визначено, що кошти існують у готівковій формі (формі грошових знаків) або у безготівковій формі (формі записів на рахунках у банках).

Частинами 6.1 та 6.2 ст.6 вказаного Закону передбачено, що банки мають право відкривати рахунки резидентам України (юридичним особам, їх відокремленим підрозділам, фізичним особам), нерезидентам України (юридичним особам, представництвам юридичних осіб в Україні, інвестиційним фондам та компаніям з управління активами, що діють від імені таких інвестиційних фондів, фізичним особам). Особи, визначені в пункті 6.1 цієї статті, мають право відкривати рахунки в будь-яких банках України відповідно до власного вибору для забезпечення своєї господарської діяльності і власних потреб.

Третьою особою ні в заяві про примусове виконання рішення, ні у довідці про наявність у боржника рахунку не зазначено, який саме рахунок відкритий на ім`я ОСОБА_1 , а також чи є на ньому грошові кошти.

Разом з тим, п.4 Інструкції про порядок відкриття і закриття рахунків клієнтів банків та кореспондентських рахунків банків - резидентів і нерезидентів, затвердженої постановою правління Національного банку України від 12.11.2003 року №492 (далі - Інструкція), передбачено, що банки мають право відкривати поточні, вкладні (депозитні) рахунки та рахунки умовного зберігання (ескроу).

У п. 3 Інструкції визначено, що:

вкладний (депозитний) рахунок - рахунок, що відкривається банком клієнту на договірній основі для зберігання грошей, які передаються клієнтом банку в управління на встановлений строк або без зазначення такого строку під визначений процент (дохід) і підлягають поверненню клієнту відповідно до законодавства України та умов договору.

До вкладних (депозитних) рахунків також належать пенсійні депозитні рахунки, що відкриваються фізичним особам відповідно до Закону України "Про недержавне пенсійне забезпечення" для накопичення заощаджень на виплату пенсії;

поточний рахунок - рахунок, що відкривається банком клієнту на договірній основі для зберігання грошей і здійснення розрахунково-касових операцій за допомогою платіжних інструментів відповідно до умов договору та вимог законодавства України.

До поточних рахунків також належать рахунки із спеціальним режимом їх використання, що відкриваються у випадках, передбачених законами України або актами Кабінету Міністрів України;;

рахунок умовного зберігання (ескроу) - рахунок, що відкривається банком клієнту на договірній основі для зарахування на рахунок коштів та перерахування їх / видачі коштів готівкою у випадках, передбачених законодавством України, особі (особам), зазначеній (зазначеним) клієнтом (бенефіціару або бенефіціарам), або повернення таких коштів клієнту за настання підстав, передбачених договором.

Отже, будь-який банківський рахунок відкривається для зберігання коштів та/або здійснення розрахунків, зарахування коштів на рахунок тощо.

З огляду на викладене, суд погоджується з доводами позивача, що наявність певного рахунку не свідчить про наявність на цьому рахунку грошових коштів. Тобто, саме кошти боржника, які знаходяться на рахунку є майном, а не сам рахунок, відкритий боржником у банківській установі.

В обґрунтування своєї позиції відповідач у відзиві посилається на лист-роз`яснення Міністерства юстиції України № 23123/16620-33-18/20.5.1 від 11.06.2018 року (а.с.49-50), відповідно до якого ч.3 ст.26 Закону №1404-VІІІ встановлено, що у заяві про примусове виконання рішення стягувач має право зазначити відомості, що ідентифікують боржника чи можуть сприяти примусовому виконанню рішення (рахунок боржника, місце роботи чи отримання ним інших доходів, конкретне майно боржника та його місцезнаходження тощо), рахунки в банківських установах для отримання ним коштів, стягнутих з боржника, а також зазначає суму, яка частково сплачена боржником за виконавчим документом, за наявності часткової сплати.

Відповідно до ч.1 ст.190 Цивільного кодексу України майном як особливим об`єктом вважаються окрема річ, сукупність речей, а також майнові права та обов`язки.

При цьому, виходячи з положень ст.177, 179 цього Кодексу одним із різновидів майна є гроші.

Таким чином, у вказаному листі зазначено, що приватний виконавець може приймати виконавчі документи за місцезнаходженням грошових коштів боржника, у тому числі коштів, які знаходяться на рахунках боржника в банках та інших фінансових установах.

Суд не відхиляє таке роз`ясненням Міністерства юстиції України, проте відповідачем, відкриваючи виконавче провадження №559893491, не взято до уваги той факт, що для визначення місцезнаходження майна боржника важливим аспектом є саме наявність грошових коштів, а не рахунку боржника, що не є тотожним.

Натомість, з довідки, наданої третьою особою до заяви про примусове виконання рішення довідки, неможливо встановити факт наявності грошових коштів на рахунку № НОМЕР_1 від 06.11.2013 року, у валюті гривня, відкритому ОСОБА_1 в АТ "Банк Форвард".

Посилання відповідача на постанову Верховного Суду у складі Касаційного господарського суду від 10.09.2018 року у справі №905/3542/15 суд дослідивши відхиляє, оскільки правовідносини у справах не є подібними. Так, у справі №905/3542/15 йшла мова про правомірність дій приватного виконавця щодо відкриття виконавчого провадження з виконання ухвали суду про вжиття заходів до забезпечення позову шляхом накладення арешту на кошти, що належать відповідачу та підлягають до сплати позивачу і знаходяться на будь-яких рахунках відкритих у будь-яких фінансових установах, в тому числі, на поточному рахунку № НОМЕР_2 у позивача (місцезнаходження банку: 01004, м.Київ, бульвар Т.Шевченко/вул.Пушкінська, 8/26), та які будуть виявлені в ході виконавчого провадження при виконанні ухвали суду про забезпечення позову в межах розміру позовних вимог у сумі 3757486,60 доларів США, за виключенням грошових коштів, що призначені на виплату заробітної плати та здійснення нарахувань на заробітну плату працівникам відповідача.

У вказаній постанові надано правову оцінку спірним правовідносинам, які виникли з підстав виконання ухвали суду про забезпечення позову шляхом накладення арешту на кошти, які знаходяться на будь-яких рахунках відкритих у будь-яких фінансових установах, в тому числі у місті Києві, та подальших дій приватного виконавця у відкритому виконавчому провадженні, а отже ці правовідносини не є тотожними спірним правовідносинам по даній справі.

Більше того, Верховний Суд у вищезазначеній постанові, дійшов висновку, що безготівкові кошти розглядаються у доктрині банківського права як такі, що можуть бути об`єктом права власності внаслідок юридичної фікції, яка передбачає також визнання того, що безготівкові кошти знаходяться на відповідному рахунку у банку. Відкинути цю юридичну фікцію, як того вимагає скаржник, у цій справі означало б, що безготівкові кошти є недосяжним для звернення на них стягнення, оскільки слід було б визнати, що вони одночасно всюди і ніде не знаходяться, тобто не мають місцезнаходження, інформація про яке є необхідною при вчиненні виконавчих дій і зазначається під час арешту цього майна. Можливість ініціювати операції стосовно безготівкових коштів в іншому місці, окрім як у банку, у якому відкрито відповідний рахунок, не суперечить цій юридичній фікції, яка закріплена також у Законі України "Про виконавче провадження", у якому йдеться про "кошти, які перебувають на рахунках боржника у банках". Таким чином, Верховним Судом звернута увага саме на момент звернення до стягнення грошових коштів, що перебувають на рахунках у банках.

За сукупністю наведених обставин, оскільки у приватного виконавця на час відкриття виконавчого провадження №559893491 не було доказів наявності у боржника майна у виконавчому окрузі міста Києва, суд дійшов висновку, що відповідач протиправно, всупереч чинного законодавства України прийняв до виконання виконавчий документ з порушенням правил територіальної діяльності приватних виконавців за наявності достовірної інформації про місце проживання та перебування боржника (позивача) в іншому виконавчому окрузі, чим порушено права позивача.

Як наслідок, постанова про відкриття виконавчого провадження від 27.08.2019 року ВП №59893491, винесена всупереч вимог ст.24 Закону №1404-VІІІ, не відповідає вимогам ч.2 ст.2 КАС України, що, на переконання суду, є підставою для визнання протиправною та скасування не лише такої, а й свідченням неправомірності всіх подальших рішень приватного виконавця у рамках зазначеного провадження, а тому скасуванню підлягають також постанова про арешт коштів боржника від 09.09.2019 року ВП №59893491 та постанова про стягнення з боржника основної винагороди від 09.09.2019 року ВП №59893491.

Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною 1 ст.9 КАС України визначено, що розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюється на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно ч.1 ст.77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Відповідно до ч.2 ст.77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

За наслідками судового розгляду, відповідач, як суб`єкт владних повноважень, не надав суду достатніх беззаперечних доказів на обґрунтування обставин, на яких ґрунтуються його заперечення, і не довів правомірності оскаржуваних рішень.

Таким чином, враховуючи встановлені судом обставини справи, оцінивши добуті докази в їх сукупності за правилами ст.90 КАС України та аналізуючи наведені положення законодавства, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення в повному обсязі.

Вирішуючи питання про судові витрати, суд вважає за необхідне зазначити наступне.

Згідно з ч.1 ст.3 Закону України "Про судовий збір" судовий збір справляється за подання до суду позовної заяви та іншої заяви, передбаченої процесуальним законодавством.

Відповідно до ч.1 ст.4 вказаного Закону судовий збір справляється у відповідному розмірі від прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі.

Також, пп.1 п.3 ч.2 ст.4 Закону України "Про судовий збір" визначено, що ставки судового збору встановлюються у таких розмірах, зокрема, за подання до адміністративного суду адміністративного позову, який подано фізичною особою, немайнового характеру - 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб та майнового характеру - 1 відсоток ціни позову, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб та не більше 5 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Статтею 7 Закону України "Про Державний бюджет України на 2019 рік" від 23.11.2018 року № 2629-VIII встановлено прожитковий мінімум для працездатних осіб з 1 січня 2019 року у розмірі 1921 гривня.

Таким чином, за подання до адміністративного суду фізичною особою позову немайнового характеру ставка судового збору становить ніж 768,40 грн. та за майнового характеру - 1 відсоток ціни позову, але не менше ніж 768,40 грн. і не більше 9605,00 грн.

Відповідно до ч.3 ст.6 Закону України "Про судовий збір" у разі коли в позовній заяві об`єднано дві і більше вимог немайнового характеру, судовий збір сплачується за кожну вимогу немайнового характеру.

Як слідує з позовної заяви та доданих до неї документів, позивачем заявлено 2 самостійні вимоги немайнового характеру, кожна з яких є об`єктом сплати судового збору, - визнати протиправними та скасувати постанову про відкриття виконавчого провадження від 27.08.2019 року ВП №59893491 та постанову про арешт коштів боржника від 09.09.2019 року ВП №59893491, а також 1 вимогу майнового характеру - визнати протиправною та скасувати постанову про стягнення з боржника основної винагороди від 09.09.2019 року ВП №59893491 у сумі 3250,72 грн.

Відтак, за подання до адміністративного суду позову з 2 вимогами немайнового характеру та 1 вимогою майнового характеру позивачу слід було сплатити судовий збір у розмірі 2305,20 грн.

Ухвалою суду про відкриття провадження у справі від 30.09.2019 року відстрочено позивачу сплату судового збору за подання позову до ухвалення судового рішення в адміністративній справі.

Відповідно до ч.2 ст.133 КАС України, якщо у строк, встановлений судом, судові витрати не будуть оплачені, позовна заява залишається без розгляду або витрати розподіляються між сторонами відповідно до судового рішення у справі, якщо сплату судових витрат розстрочено або відстрочено до ухвалення судового рішення у справі.

При задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа (ч.1 ст.139 КАС України).

Враховуючи те, що суд прийшов до переконання про задоволення позову в повному обсязі, а позивачу було відстрочено сплату судового збору до ухвалення судового рішення у справі, то судовий збір в загальному розмірі 2305,20 грн., який мав би бути сплачений позивачем за подання позовної заяви, підлягає стягненню до Державного бюджету України з приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Вольф Т.Л.

Керуючись ст.139, 241-246, 250, 287 КАС України, суд

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити.

Визнати протиправною та скасувати постанову приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Вольф Тетяни Леонідівни про відкриття виконавчого провадження від 27.08.2019 року ВП №59893491.

Визнати протиправною та скасувати постанову приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Вольф Тетяни Леонідівни про арешт коштів боржника від 09.09.2019 року ВП №59893491.

Визнати протиправною та скасувати постанову приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Вольф Тетяни Леонідівни про стягнення з боржника основної винагороди від 09.09.2019 року ВП №59893491.

Стягнути з приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Вольф Тетяни Леонідівни судовий збір в розмірі 2305 (дві тисячі триста п`ять) гривень 20 (двадцять) копійок до Державного бюджету України: отримувач коштів ГУК у м.Києві/м.Київ/22030106; код отримувача (код за ЄДРПОУ): 37993783; банк отримувача: Казначейство України (ЕАП); рахунок отримувача: UA6026001; код класифікації доходів бюджету: 22030106.

Позивач: ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_3 ).

Відповідач: приватний виконавець виконавчого округу міста Києва Вольф Тетяна Леонідівна (АДРЕСА_2, РНОКПП НОМЕР_4 ).

Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача: акціонерне товариства "Банк Форвард" (01032, місто Київ, Голосіївський район, вулиця Саксаганського, будинок 105, ).

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Восьмого апеляційного адміністративного суду через Тернопільський окружний адміністративний суд протягом десяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст судового рішення складено 21 листопада 2019 року.

Головуючий суддя Мандзій О.П.

копія вірна

Суддя Мандзій О.П.