Справа № 400/323/19
Суддя: Турецька І.О.
Дата ухвалення: 2019-11-21 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
___________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 листопада 2019 р.м.ОдесаСправа № 400/323/19
Головуючий в 1 інстанції: Устинов І. А.

П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

доповідача судді Турецької І.О.,

суддів Стас Л.В., Шеметенко Л.П.

за участі секретаря Скоріної Т.С.

представників апелянта Бєлобородова А. А., Людаєва В. В.;

представника відповідача Ястреба С. С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Роскосметика» на рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 13 травня 2019 року у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Роскосметика» до Миколаївської митниці ДФС про визнання протиправним та скасування рішення про коригування митної вартості товарів, -

В С Т А Н О В И В:

Короткий зміст позовних вимог.

У лютому 2019 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Роскосметика» (далі - ТОВ «Роскосметика») звернулося до суду першої інстанції з позовом до Миколаївської митниці ДФС в якому просило визнати протиправним та скасувати рішення про коригування митної вартості товарів №UA504180/2018/000018/1 від 22.12.2018 року.

Обґрунтовуючи заявлені вимоги, товариство пояснило, що надані митному органу документи для підтвердження заявленої митної вартості товарів містили всі відомості, що підтверджують числові значення її складових та відомості щодо ціни, яка підлягала сплаті за ці товари.

На думку позивача, митний орган дійшов неправильного висновку про неможливість застосувати метод визначення митної вартості товарів за ціною контракту та необґрунтовано вимагав від декларанта документи про здійснення передплати товару, в строк, що передбачений контрактом, про обов`язок включити до митної вартості витрати на пакування, маркування товару, а також витрати страхування.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції.

Рішенням Миколаївського окружного адміністративного суду від 13 травня 2019 року, прийнятого за результатами розгляду справи за правилами спрощеного провадження з викликом сторін, у задоволенні позову відмовлено.

Вирішуючи спір по суті, суд першої інстанції виходив із того, що прийняте Миколаївською митницею ДФС рішення про коригування митної вартості товарів є обґрунтованим та таким, що відповідає законодавству.

Підставами для такого висновку, на думку суду першої інстанції, є відсутність декларування позивачем витрат по навантаженню товару на транспортний засіб на підприємстві продавця, витрат на пакування та маркування товару, а також витрат на страхування товару.

Окрім того, суд першої інстанції звернув увагу, що декларантом не надані витребувані митницею документи, зазначені в електронному повідомленні та не надана можливість упевнитися в достовірності та точності розрахунку заявленої митної вартості.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги та відзиву (заперечень).

ТОВ «Роскосметика», оскаржуючи прийняте судом першої інстанції рішення, заявляє про його незаконність та необґрунтованість. Апелянт просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове про задоволення позову.

Обґрунтовуючи доводи апеляційної скарги товариство зазначило, що суд першої інстанції не звернув уваги, що ч.10 ст.58 Митного кодексу України унормовує, що до ціни, що фактично сплачена або підлягала сплаті за оцінювані товари, додаються витрати тільки у разі якщо вони не включалися до ціни, що фактично була сплачена або підлягала сплаті. На думку апелянта, ігнорування судом наведеної норми, призвело до неправильних висновків щодо обов`язку товариства включати до митної вартості витрати з маркування, пакування товару. Наполягає, що страхові витрати на страхування транспортних засобів не є складовими митної вартості та не додаються до ціни, що була сплачена або підлягала сплаті за оцінювані товари. Понад те, зауважив, що у довідці про транспортні витрати було вказано про відсутність страхування товару.

Не погодився апелянт і з рішенням суду в частині того, що декларант, для підтвердження митної вартості товару, повинен надати митному органу банківські платіжні документи про оплату. Спростовуючи дані доводи суду, ТОВ «Роскосметика» зазначило, що ч.2 ст.53 Митного кодексу України встановлює такий обов`язок у разі, якщо проведена оплата за придбаний товар.

У відзиві на апеляцію Миколаївська митниця ДФС виклала доводи аналогічні тим, що викладені у відзиві на позов і з якими погодився суд першої інстанції.

Представники апелянта в судовому засіданні суду апеляційної інстанції підтримали доводи викладені в апеляції та просили її задовольнити.

Представник Миколаївської митниці ДФС заперечував проти задоволення апеляції вважаючи рішення суду законним та обґрунтованим.

Фактичні обставини справи.

26.11.2018 року між ТОВ «Роскосметика» (Покупець) та компанією INDUKERN S.A. (Продавець) був укладений контракт № ІМ26-11-2 щодо придбання ароматизованих речовин (а.с.15).

Загальна сума контракту складає 500 000 євро.

За умовами п.3.1. контракту, оплата за отриманий товар здійснюється Покупцем на банківський рахунок Продавця у такому порядку:

30% вартості товару протягом 15 днів після дати відвантаження;

70% вартості товару протягом 60 днів після відвантаження. Датою відвантаження вважати дату виписки інвойсу.

Відповідно до п. 3.2 контракту умови поставки EXW EL PRAT DE DE LLOBREGAT Іспанія.

Пункти 3.4. та 3.5 контракту встановлюють, що товар поставляється на митну територію України. Пакування та маркування товару повинні відповідати нормативної документації і забезпечувати його збереження в період перевезення та зберігання.

За митною декларацією від 17.12.2018 року № UA504180/2018/005211 декларант імпортував на митну територію України товар «олія ефірна недетерпінізована: олія м`яти кучерявої CAS№8008-79-5,(SPEARMINT OIL)», виробник INDUKERN S.A., торгівельна марка INDUKERN (далі товар), країна походження Китай.

Митна вартість для митного оформлення була заявлена декларантом за основним методом визначення митної вартості (за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються (вартість операції).

Для розмитнення вказаного товару декларантом було надано:

- пакувальний лист від 26.11.2018 р.;

- рахунок - фактура (інвойс) № від 26.11.2018 р.;

- автотранспортна накладна від 06.12.2018р.;

- декларація про походження товару від 26.11.2018 р.;

- зовнішньоекономічний договір (контракт) купівлі - продажу, стороною якого є виробник товарів, що декларуються від 26.11.2018 р.;

- договір (контракт) про перевезення від 17.09.2013 р.;

- договір (контракт) про перевезення від 08.11.2018 р.;

- інформація про позитивні результати державних видів контролю при застосуванні Порядку інформаційного обміну між органами доходів і зборів іншими державами;

- єдиний уніфікований документ на розміщення та тимчасове зберігання товарів від 12.12.2018 р.

До того ж, декларантом митному органу була надана довідка ТОВ «Корсель» від 12.12.2018 № 12/12/18-2 про транспортні та експедиційні послуги щодо доставки вантажу INDUKERN S.A. за інвойсом № від 26.11.2018 р. автомобілями № АР3062ЕІ та № НОМЕР_1 за маршрутом EL PRAT DE DE LLOBREGAT Іспанія до м. Миколаєва (Україна) (відстань 3 573 км).

Зокрема, в цьому документі зазначено, що вартість перевезення з EL PRAT DE DE LLOBREGAT Іспанія до п. Ягодин (відстань 2 594 км) з навантажувально-розвантажувальними роботами складає 22 100,88 грн.

Від п. Ягодин до м. Миколаїв (відстань 979 км) вартість перевезення, у тому числі з транспортними експедиційними витратами складає 8 354,45 грн. (а.с.18).

Окрім того, ТОВ «Роскосметика» листом від 14.12.2018 року №7/12 повідомило Миколаївську митницю ДФС про те, що передплата за інвойсом № від 26.11.2018 року на 14.12.2018 року не здійснювалася, страхування вантажу не проводилося, вартість маркування, пакування та тари входить у фактурну вартість товару та окремо Покупцем не сплачувалося, адже це передбачено контрактом.

22.12.2018 року Миколаївською митницею ДФС прийнято рішення №UA504180/2018/000018/1 про коригування митної вартості товарів.

Обґрунтовуючи неможливість розмитнення товару за ціною договору, митний орган зазначив, що подані документи не місять усіх даних, що підтверджують числове значення складових митної вартості (витрат на страхування, навантаження, пакування, маркування). До того ж зазначено, що подані документи містять розбіжності: наданий інвойс від 26.11.2018 року № не містить загальноприйнятих реквізитів, печаток та підписів продавця, що може свідчити про ознаки його підроблення, відповідно до п.6.1 контракту № ІМ26-11-2.

Далі вказано, що пунктом 3.1 контракту №ІМ26-11-2 передбачена оплата за товар у розмірі 30% на протязі 15 днів від дати відвантаження (дата виписки інвойсу 26.11.2018 року), проте, така оплата декларантом не підтверджена.

Відповідно до вказаного рішення, посадовою особою підрозділу митного оформлення були витребувані додаткові документи, що підтверджують числові значення складових митної вартості, на підставі яких проводився розрахунок митної вартості, а саме:

1. договір (угоду, контракт) із третіми особами, пов`язаний з договором (угодою, контрактом) про поставку товарів, митна вартість яких визначається;

2. рахунки про здійснення платежів третім особам на користь Продавця, якщо такі платежі здійснюються за умовами, визначеними договором (угодою, контрактом);

3. рахунки про сплату комісійних, посередницьких послуг, пов`язаних із виконанням умов договору (угоди, контракту);

4. виписку з бухгалтерської документації;

5. каталоги, специфікації, прейскуранти (прайс-листи) виробника товару;

6. копію митної декларації країни відправлення;

7. висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями, та/або інформація біржових організацій про вартість товару або сировини.

Документи, що витребувала митниця, декларант не надавав наголошуючи, що їх було надано в повному обсязі для визначення митної вартості за ціною договору.

Джерела правового регулювання (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) та оцінка суду апеляційної інстанції доводів апелянта та висновків суду першої інстанції.

Переглянувши справу за наявними у ній доказами та перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що наявні підстави для часткового задоволення апеляції, з огляду на наступне.

Стаття 19 Конституції України встановлює, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частина 1 статті 49 Митного кодексу України передбачає, що митною вартістю товарів, які переміщуються через митний кордон України, є вартість товарів, що використовується для митних цілей, яка базується на ціні, що фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

Заявлення митної вартості товарів здійснюється декларантом або уповноваженою ним особою під час декларування товарів у порядку, встановленому розділом VIII цього Кодексу та цією главою (ч.1 ст. 52 Митного кодексу України).

У випадках, передбачених цим Кодексом, одночасно з митною декларацією декларант подає органу доходів і зборів документи, що підтверджують заявлену митну вартість товарів і обраний метод її визначення (ч.1 ст. 53 Митного кодексу України).

Документами, які підтверджують митну вартість товарів, є:

1) декларація митної вартості, що подається у випадках, визначених у частинах п`ятій і шостій статті 52 цього Кодексу, та документи, що підтверджують числові значення складових митної вартості, на підставі яких проводився розрахунок митної вартості;

2) зовнішньоекономічний договір (контракт) або документ, який його замінює, та додатки до нього у разі їх наявності;

3) рахунок-фактура (інвойс) або рахунок-проформа (якщо товар не є об`єктом купівлі-продажу);

4) якщо рахунок сплачено, - банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару;

5) за наявності - інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару;

6) транспортні (перевізні) документи, якщо за умовами поставки витрати на транспортування не включені у вартість товару, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів;

7) копія імпортної ліцензії, якщо імпорт товару підлягає ліцензуванню;

8) якщо здійснювалося страхування, - страхові документи, а також документи, що містять відомості про вартість страхування (ч.2 ст. 53 Митного кодексу України).

У разі якщо документи, зазначені у частині другій цієї статті, містять розбіжності, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, декларант або уповноважена ним особа на письмову вимогу органу доходів і зборів зобов`язані протягом 10 календарних днів надати (за наявності) такі додаткові документи:

1) договір (угоду, контракт) із третіми особами, пов`язаний з договором (угодою, контрактом) про поставку товарів, митна вартість яких визначається;

2) рахунки про здійснення платежів третім особам на користь продавця, якщо такі платежі здійснюються за умовами, визначеними договором (угодою, контрактом);

3) рахунки про сплату комісійних, посередницьких послуг, пов`язаних із виконанням умов договору (угоди, контракту);

4) виписку з бухгалтерської документації;

5) ліцензійний чи авторський договір покупця, що стосується оцінюваних товарів та є умовою продажу оцінюваних товарів;

6) каталоги, специфікації, прейскуранти (прайс-листи) виробника товару;

7) копію митної декларації країни відправлення;

8) висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями, та/або інформація біржових організацій про вартість товару або сировини (ч.3 ст. 53 МК України).

Забороняється вимагати від декларанта або уповноваженої ним особи будь-які інші документи, відмінні від тих, що зазначені в цій статті (ч.5 ст. 53 МК України).

Стаття 58 Митного кодексу України унормовує визначення митної вартості за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються (вартість операції).

Зокрема, частина 1 даної статті встановлює, що метод визначення митної вартості за ціною договору (контракту) щодо товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, застосовується, зокрема, у разі, якщо немає жодних обмежень щодо прав покупця (імпортера) на використання оцінюваних товарів.

Далі частини з 2 по 5 встановлюють, що метод визначення митної вартості товарів за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються, не застосовується, якщо використані декларантом або уповноваженою ним особою відомості не підтверджені документально або не визначені кількісно і достовірні та/або відсутня хоча б одна із складових митної вартості, яка є обов`язковою при її обчисленні.

У разі якщо митна вартість не може бути визначена за основним методом, застосовуються другорядні методи, зазначені у пункті 2 частини першої статті 57 цього Кодексу.

Митною вартістю товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є ціна, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за товари, якщо вони продаються на експорт в Україну, скоригована в разі потреби з урахуванням положень частини десятої цієї статті.

Ціна, що була фактично сплачена або підлягає сплаті, - це загальна сума всіх платежів, які були здійснені або повинні бути здійснені покупцем оцінюваних товарів продавцю або на користь продавця через третіх осіб та/або на пов`язаних із продавцем осіб для виконання зобов`язань продавця.

Частина 10 статті 58 Митного кодексу України встановлює, що при визначенні митної вартості до ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за оцінювані товари, додаються такі витрати (складові митної вартості), якщо вони не включалися до ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті:

витрати, понесені покупцем, зокрема:

вартість упаковки або вартість пакувальних матеріалів та робіт, пов`язаних із пакуванням;

витрати на транспортування оцінюваних товарів до аеропорту, порту або іншого місця ввезення на митну територію України;

витрати на навантаження, вивантаження та обробку оцінюваних товарів, пов`язані з їх транспортуванням до аеропорту, порту або іншого місця ввезення на митну територію України;

витрати на страхування цих товарів.

Частина 11 Митного кодексу України забороняє при визначенні митної вартості включати до ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті, ніякі інші витрати, крім тих, що передбачені у цій статті.

Як випливає з матеріалів справи, декларантом, Миколаївській митниці ДФС, для підтвердження митної вартості товару був наданий перелік документів, що вимагаються ч.2 ст. 53 Митного кодексу України.

Водночас зміст рішення про коригування митної вартості свідчить про те, що однією з підстав для витребування додаткових документів, стало виявлення ознак підробки інвойсу від 26.11.2018 року №, оскільки він не містив загальноприйнятих реквізитів.

Наполягаючи на наявність ознак підробки інвойсу, представник Миколаївської митниці ДФС, зазначив, що даний документ був наданий в копії, між іншим п.6.1. контракту №ІМ26-11-2, встановлює право покупця мати оригінал.

Проте, констатуючи такий факт, суб`єкт владних повноважень, всупереч приписів ч.2 ст.264 Митного кодексу України не вимагав від декларанта надати оригінал документа або засвідчені в установленому порядку копію, якщо законодавством не передбачено подання оригіналів. Наведене свідчить про необґрунтованість даної підстави.

Далі, аналізуючи доводи апеляції про те, що витрати на пакування і маркування товару були включені у вартість товару, оскільки це було передбачено п. 3.5. контракту №ІМ26-11-2, колегія суддів дійшла таких висновків.

По - перше, слід погодитися з апелянтом, що немає такої складової митної вартості товару як маркування, тому претензії митного органу з даного приводу є безпідставними.

По - друге, є логіка в поясненнях апелянта, що пункт 3.5. контракту №ІМ26-11-2 встановлює обов`язок Продавця здійснити упаковку та маркування товару відповідно до нормативної документації з метою забезпечення зберігання вантажу при перевезенні.

Досліджуючи зміст даного пункту, колегія суддів встановила, що в ньому не зазначений безпосередній обов`язок Продавця здійснювати пакування та маркування товару, однак, такий обов`язок не покладений також і на Покупця.

Водночас, враховуючи специфіку товару (олія ефірна недетерпінізована, олія м`яти кучерявої), придбання її безпосередньо у виробника, а також розділ 15 Інкотермс 2000 (Офіційні правила тлумачення торгівельних термінів Міжнародної торгової палати), колегія суддів дійшла наступних висновків.

Відповідно до наведеного нормативного акта, пакування та маркування товару, як правило, покладається на продавця. Зокрема, даним документом «було визнано за необхідне передбачити обов`язок продавця упакувати товар відповідно умовам транспортування, але тільки в тій мірі, в якій, йому до укладення договору купівлі-продажу, стали відомі обставини, пов`язані з транспортуванням.

Відповідно до ст.ст. 35(1) і 35(2)(b) Конвенції ООН 1980 року про договори міжнародної купівлі-продажу товарів, товар, включаючи упаковку, повинен бути придатний для будь-якої конкретної цілі, про яку продавцю було прямо чи посередньо повідомлено під час укладання договору, за винятком тих випадків, коли з обставин випливає, що покупець не покладався або, що для нього було нерозумним покладатися на компетентність і судження продавця.

За аналізом викладеного, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції неправильно розтлумачив умови контракту № ІМ26-11-2, що призвело до помилкового висновку, що витрати на пакування повинні бути включені до митної вартості.

Підставою для висновку суду першої інстанції про те, що декларант, понісши витрати на страхування, не додав їх до митної вартості, став п. 3.1.2 Договору - доручення № КП08-1/11/18 від 08.11.2018 р. про надання транспортно-експедиційних послуг з перевезення вантажів автомобільним транспортом у міжнародному та регіональному сполученні, укладеного між ПП «Транспортна - комерційна фірма «Берегиня» (Довіритель) та ТОВ «Корсель» (Повірений).

Так, відповідно до даного пункту, Перевізник гарантує наявність на подані під завантаження транспортні засоби міжнародної страховки, CMR - страхування, свідоцтва про придатність транспортних засобів по процедурі МДП.

Далі, на підтвердження обґрунтованості свого висновку, суд першої інстанції, звернув увагу, що пунктом 4.1.2 Договору на транспортно-експедиційне обслуговування при перевезенні вантажів у міжнародному автомобільному сполученні №К17/09 від 17.09.2013 року, укладеного між ТОВ «Роскосметика» (Замовник) та ТОВ «Корсель» (Перевізник - Експедитор, Виконавець) встановлено, що Перевізник-Експедитор повинен надати Замовнику копію чинного поліса страхування його відповідальності відповідно до конвенції КДПВ.

Проте, з такими аргументами суду погодитися неможливо у зв`язку з тим, що зміст наведених вище договорів свідчить про наявність укладення договору страхування між Перевізником (Страхувальник) та страховою компанією (Страховиком).

Договір страхування письмова угода між Страховиком і Страхувальником, згідно з якою Страховик бере на себе зобов`язання у разі настання страхового випадку здійснити виплату страхового відшкодування в порядку і на умовах, визначених у договорі страхування, а Страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі у визначені строки та виконувати інші умови договору страхування.

Предметом договору страхування автоперевізника є відшкодування шкоди, заподіяної ним шкоди життю, здоров`ю, працездатності, майну третіх осіб, включаючи власників вантажу та багажу (вантажобагажу), під час експлуатації наземного транспортного засобу та здійснення перевезень чи транспортного експедирування вантажу.

Втім, документами, що підтверджують вартість страхування товару є документи, що містять відомості про вартість страхування оцінюваних товарів.

Такими документами можуть бути: договір на страхування товарів; страховий поліс; рахунок-фактура про надання страхових послуг від виконавця договору (контракту) про страхування.

Отож, не можна ототожнювати страхування відповідальності Перевізника зі страхуванням товару.

Є слушними зауваження апелянта, що довідка про транспортні витрати від 12.12.2018 року №12/12/18-2 містить відомості про витрати на транспортування товару від місця його завантаження до місця його вивантаження, які складають 30 455,45 грн.

На думку суду апеляційної інстанції, суд першої інстанції помилково вважав, що транспортні - експедиційні витрати включені лише по території України від п/п Ягодин до м. Миколаїв.

Колегія суддів вважає важливим аргумент апелянта, що Митний кодекс України не ставить у залежність декларанту право на розмитнення товару за ціною договору від наявності банківського документу, який підтверджує сплату товару. Тому, не можна погодитися з висновком суду першої інстанції, що у митного органу виникли обґрунтовані сумніви щодо складових митної вартості, оскільки на момент подання митної декларації була відсутня передплата за товар, яка встановлена умовами контракту.

Досліджуючи позицію суду першої інстанції про те, що ТОВ «Роскосметика» повинна була включити до складової митної вартості витрати на навантаження товару, оскільки товар поставлявся на умовах EXW «Франко завод», суд апеляційної інстанції встановив таке.

Як обґрунтовано зазначив суд першої інстанції поставка на таких умовах означає, що продавець вважається таким, що виконав свої обов`язки по постачанню, коли він надасть товар в розпорядження покупця на своєму підприємстві або в іншому названому місці. Продавець не відповідає за навантаження товару на транспортний засіб. Даний термін покладає, таким чином, мінімальні обов`язки на продавця, і покупець повинен нести всі витрати і ризики у зв`язку з перевезенням товару від підприємства продавця до місця призначення. Однак, якщо сторони бажають, щоб продавець взяв на себе обов`язки по навантаженню товару на місці відправки і ніс всі ризики і витрати за таке відвантаження, то це повинне бути чітко обумовлене у відповідному доповненні до договору купівлі-продажу.

Досліджуючи докази, надані декларантом суд встановив, що контрактом № ІМ26-11-2 не було передбачено обов`язку Продавця по навантаженню товару на місці відправки.

Окрім того, пунктом 4.2.2 Договору №К17/09 від 17.09.2013 року на транспортно-експедиційне обслуговування при перевезенні вантажів у міжнародному автомобільному сполученні, укладеного між ТОВ «Роскосметика» (Замовник) та ТОВ «Корсель» (Перевізник - Експедитор, Виконавець) встановлено, що Замовник забезпечує проведення завантаження/розвантаження та митне оформлення вантажу.

Оскільки позивач, не спростовував в апеляційній скарзі наведені доводи суду першої інстанції, колегія суддів запропонувала йому надати відповідні докази на підтвердження або спростування понесення витрат на навантаження товару.

На вимогу суду апелянт надав письмові пояснення та копію листа компанії INDUKERN S.A. №UА-1 (Продавець) про те, що вартість навантаження була включена до вартості товару.

У письмових поясненнях, ТОВ «Роскосметика» наполягало на тому, що вартість навантаження включена до вартості товару та одночасно заявляло, що вартість навантаження була включена до витрат на транспортування.

Як випливає з листа компанії INDUKERN S.A., навантаження товару відбувалося на складі в м. Барселона Іспанія власними силами компанії. Вартість навантаження була включена в фактурну вартість товару.

Дослідивши наведені докази, колегія суддів дійшла висновку, що вони не є належними та допустимими.

Належні докази повинні містити об`єктивну інформацію щодо предмета доказування та легітимно підтверджувати конкретну обставину в адміністративній справі.

Натомість допустимість доказів, це обов`язковість підтвердження конкретних обставин у справі конкретними засобами доказування на підставі норм матеріального та процесуального права.

Інкотермс 2010 це міжнародні правила, визнані урядовими органами, юридичними компаніями і комерсантами по всьому світу як тлумачення найбільш застосовних в міжнародній торгівлі термінів.

Саме вказаними міжнародними правилами встановлено, якщо Продавець взяв на себе обов`язки по навантаженню товару на місці відправки, то це повинно бути чітко обумовлене у відповідному договорі купівлі-продажу.

Отже, належним та допустимим доказом, що витрати на навантаження здійснювалися Продавцем і ці витрати увійшли до митної вартості товару може бути тільки відповідний договір між сторонами.

Лист продавця з цього приводу, суд не може вважати достовірним доказом.

Понад те, декларант надає суперечливі пояснення щодо походження витрат на навантаження, одночасно, стверджуючи, що вони входять до вартості товару, а також, що це окремі витрати, які включені до витрат на транспортування.

За таких умов, суд апеляційної інстанції вважає, що митний орган обґрунтовано прийняв рішення про коригування митної вартості товарів, оскільки відсутня одна із складових митної вартості, яка є обов`язковою при її обчисленні, а саме: витрати на навантаження.

За приписами частини 6 статті 54 Митного кодексу України, орган доходів і зборів може відмовити у митному оформленні товарів за заявленою декларантом або уповноваженою ним особою митною вартістю виключно за наявності обґрунтованих підстав вважати, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів, у тому числі, у разі: неподання декларантом або уповноваженою ним особою документів згідно з переліком та відповідно до умов, зазначених у частинах другій - четвертій статті 53 цього Кодексу, або відсутності у цих документах всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

Логічним висновком, за аналізом наведеної норми, буде судження, що обов`язок доведення митної ціни товару лежить на декларантові, а митний орган, у випадку наявності обґрунтованих сумнівів у достовірності поданих декларантом відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, яка була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, може витребувати додаткові документи.

Поряд з цим, колегія суддів зазначає, що суд першої інстанції правомірно визначився, що дана справа є незначної складності та може бути розглянута за правилами спрощеного провадження, адже ціна позову складає 9 766,46 грн.

Відповідно до ч.1 ст.317 КАС України, підставами, зокрема, для зміни рішення суду першої інстанції є недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими. Частина 2 даної статті встановлює, що порушення норм процесуального права може бути підставою для скасування рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи.

Враховуючи те, що суд першої інстанції правильно вирішив справу по суті, відсутні підстави для скасування судового рішення.

Керуючись ст.ст. 308, 310, 315, 317, 321, 322, 325, 328 КАС України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Роскосметика» задовольнити частково.

Рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 13 травня 2019 року у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Роскосметика» до Миколаївської митниці ДФС про визнання протиправним та скасування рішення про коригування митної вартості товарів змінити, виклавши його зміст в редакції даної постанови.

В іншій частині рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 13 травня 2019 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення у випадках, передбачених ч.5 ст.328 КАС України.

Доповідач суддя І.О. Турецька

суддя Л.В. Стас

суддя Л.П. Шеметенко

Повне судове рішення складено 21.11.2019 року.