Справа № 1.380.2019.005087
Суддя: Коморний Олександр Ігорович
Дата ухвалення: 2019-11-20 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
справа№1.380.2019.005087
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 листопада 2019 року м.Львів

Львівський окружний адміністративний суд в складі:

головуючого судді Коморного О.І.

секретар судового засідання Бабич Ю.Б.

за участю:

позивача ОСОБА_1

представника відповідача Тістечко Ю.Я.

розглянув у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 про визнання протиправною та скасування картки відмови Львівської митниці ДФС.

Обставини справи:

На розгляд Львівського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 , в якій просить :

- визнати протиправним складання картки відмови на підставі надуманої, завідомо неправдивої інформації, визнати протиправним розгляд скарги на неправомірні дії з порушенням норм чинного законодавства та внесенням до офіційного документа завідомо неправдивої інформації;

- скасувати картку відмови в митному оформленні та пропуску на митну територію транспортного засобу комерційного призначення №UA209020/2019/02599 від 30.07.2019.

В обґрунтування позовних вимог позивачем зазначено, що 30 липня 2019 року здійснюючи перевезення пошкодженого автомобіля Фольксваген Пассат д.н. НОМЕР_1 , на пункті пропуску «Краковець» за «червоним коридором» та пройшовши паспортний контроль звернувся до працівника митниці з повідомленням про те що фірма Novatek sp. z o.o. (Варшава, Польща), власником та керівником якої є позивач, здійснює перевезення пошкодженого автомобіля, який належить ОСОБА_2 та був в користуванні позивача під час закордонної подорожі. Зазначає, що державний інспектор Кившук О.С. повідомив позивача про те що юридичні особи не можуть ввозити транспортні засоби та про необхідність подання митної декларації як особі що керує транспортним засобом за формою затвердженою Кабінетом Міністрів України від 21.05.2012 №431. Вказує, що після надання необхідних документів, отримав картку відмови у пропуску транспортного засобу комерційного призначення через митний кордон України з внесеними до неї завідомо неправдивими відомостями, підтасованими під невиконання вимог ст.380, 381 МК України. Вважає, що дана картка відмови складена з порушенням принципів здійснення державної митної справи, визначених ст. 8 Митного кодексу України оскільки згідно картки відмови в мотивувальній частині зазначено що позивач являється найманим працівником на фірмі Ochminski ОСОБА_3 , що є абсолютно надуманим твердженням та не відповідає фактичним обставинам справи. Крім того в картці відмови зазначено що транспортний засіб на якому позивач перевозив автомобіль класифікується за товарною позицією 8704. Стверджує, що фактично позивач є засновником та керівником фірми Novatek sp. z о.о. (Варшава, Польща), а транспортний засіб відповідно до Наказу ДФС України від 09.06.15 № 401 "Про затвердження Пояснень до Української класифікації товарів зовнішньоекономічної діяльності", відноситься до автомобілів вантажних аварійних, що являють собою автомобільні шасі з підлогою або без неї та обладнані підіймальними пристроями, такими як неповоротні крани, козли, блоки чи лебідки, і призначених для підіймання і буксирування транспортних засобів в аварійному стані та класифікується за товарною позицією 8705. Вважає, що громадянин-резидент України може тимчасово в`їжджати на територію України на транспортному засобі комерційного призначення зі звільненням від оподаткування і без застосування гарантії за умови, що вказаний транспортний засіб знаходиться у власності юридичної особи, яка зареєстрована на території іншої держави, та використовується в комерційних цілях (платне перевезення осіб або промислове чи комерційне платне або безоплатне перевезення вантажів).

Відповідно до п.2 ст.24 та ст.ст. 25, 26 Митного кодексу України позивач оскаржив дії працівників митниці, пов`язані зі складанням картки відмови. 06 серпня 2019 року позивач подав скаргу на неправомірні дії працівників пункту пропуску «Краковець» та рішення про відмову у пропуску транспортного засобу комерційного призначення через митний кордон України. На думку позивача, відповідь відповідача не містить жодної правової оцінки оскаржуваним неправомірним діям працівника пункту пропуску, складена з окремих загальновідомих правових норм та нісенітниць, що вказують на намір з боку працівників Львівської митниці ДФС і в подальшому поза правовим полем України перешкоджати його законній господарській діяльності. Так у відповіді відповідач зазначає що посадовою особою митного поста «Краковець» було прийнято рішення про відмову у пропуску на митну територію України транспортного засобу марки «Мерседес Бенц» з реєстраційним номером НОМЕР_2 та складено картку відмови. Однак вважає, що не надає правового обґрунтування підставам, що зазначені в картці відмови. Натомість надумує зовсім інші підстави для відмови, посилаючись на законодавчі норми, які жодним чином не підтверджують правомірність їх застосування в даному конкретному випадку. Стверджує, що за сприяння керівника пункту пропуску транспортні засоби були поміщені на митний склад а позивачу надали можливість в`їзду в Україну. Таким чином просить суд задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

Відповідач проти позову заперечив з наведених у відзиві підстав. Зазначив, що відповідно до інформації наявної в базах даних митниці транспортний засіб марки «Mercedes Benz 602» з реєстраційним номером НОМЕР_2 , 30.07.2019 о 02:44 заїхав в зону митного контролю митного поста «Краковець» смугою руху «червоний коридор» в напрямку в`їзду в Україну під керуванням ОСОБА_1 . Даним транспортним засобом переміщувався автомобіль марки «Volkswagen Passat» з реєстраційним номером НОМЕР_1 , що належить гр. ОСОБА_2 . У відповідності до інформації, наявної в справах митного поста «Краковець», до митного оформлення позивачем подано: паспорт громадянина України для виїзду за кордон; свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу марки «Mercedes- Benz 602» (згідно свідоцтва про реєстрацію, власником вказаного транспортного засобу є гр. OCHMINSKI MIROSLAW); митну декларацію для письмового декларування товарів, що переміщуються через митний кордон України громадянами для особистих, сімейних та інших потреб не пов`язаних з провадженням підприємницької діяльності; «Akt zalozycielski spolki z jgraniczonа odpowiedzialnosciа», засвідчений нотаріально. Вказує, що у митній декларації для письмового декларування товарів, що переміщуються через митний кордон України громадянами для особистих, сімейних та інших потреб, не пов`язаних з провадженням підприємницької діяльності задекларовано транспортний засіб особистого користування марки «Фольксфаген», проте не зазначено мету його переміщення. Також у графі 4 митної декларації, ОСОБА_1 задекларовано «транспортний засіб для перевезення автомобілів Мерседес Бенц». Відтак, посадовою особою митного поста «Краковець» правомірно прийнято рішення про відмову у пропуску на митну територію України транспортного засобу марки «Mercedes Benz 602» з реєстраційним номером НОМЕР_2 та складено Картку відмови від 30.07.2019 №UA209020/2019/02599.

Львівська митниця ДФС вважає, що пропуск на митну територію України транспортного засобу марки «Mercedes-Benz 602» під керуванням ОСОБА_1 , міг бути здійснений виключно за умови надання ним документа, що підтверджує комерційне платне або безоплатне перевезення вантажів, а також документу, що підтверджує його статус «перевізника», відповідно до Угоди між Урядом України і Урядом Республіки Польща про міжнародні автомобільні перевезення від 18.05.1992, ратифікованої Законом України від 21.09.2000 №1977-111 (далі - Угода). Стосовно задекларованого позивачем транспортного засобу особистого користування марки «Фольксфаген» відповідач вважає, що він не підлягав пропуску на митну територію України у зв`язку із тим що зареєстрований на іншу особу і позивачем, відповідно до пункту 60 статті 4 Кодексу не надано належним чином оформленого дозволу на користування ним. Стверджує, що факт переміщення товарів та/або пасажирів через митний кордон підтверджується конкретними документами, передбаченими нормами міжнародного та національного законодавства, а позивачем не надано жодних документів, які підтверджували б комерційне використання транспортного засобу марки «Mercedes Benz 602» з реєстраційним номером НОМЕР_2 , а саме, платне перевезення осіб або промислове чи комерційне платне або безоплатне перевезення вантажів. Також стосовно позовної вимоги про визнання протиправним розгляд скарги на неправомірні дії з порушенням норм чинного законодавства та внесення до офіційного документа завідомо неправдивої інформації вказує, що сам позивач звернувся із скаргою до Львівської митниці ДФС, в позовній заяві не зазначено яку норму права порушила Львівська митниця ДФС прийнявши до розгляду скаргу. Розглядаючи скаргу позивача Львівська митниця ДФС не порушила норми права, а навпаки зобов`язана була розглянути дану скаргу. З приводу твердження позивача про вилучення митним органом транспортних засобів зазначає, що Львівською митницею ДФС не вилучалися у позивача транспортні засоби, вказані автомобілі були передані ним на склад митниці по квитанції МД-1 серії РА №451597, підтвердженням вказаного є підпис позивача на даній квитанції.

Ухвалою суду від 09.10.2019 відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін.

Позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримав, просить суд позов задовольнити.

Представник відповідача у судовому засіданні проти позову заперечив з підстав, наведених у відзиві, просить суд відмовити у задоволенні позову.

Суд заслухав пояснення сторін, з`ясував обставини, на які учасники справи посилаються як на підставу своїх вимог та заперечень, дослідив докази, якими вони обґрунтовуються, та

встановив:

ОСОБА_1 30.07.2019 заїхав в зону митного контролю митного поста «Краковець» смугою руху «червоний коридор» на транспортному засобі марки «Mercedes Benz 602» з реєстраційним номером НОМЕР_2 в напрямку в`їзду в Україну, згідно поданої митному органу митної декларації (а.с.61)

Даним транспортним засобом переміщувався автомобіль марки «Volkswagen Passat» з реєстраційним номером НОМЕР_1 , що належить гр. ОСОБА_2 .

Судом встановлено, що транспортний засіб марки «Mercedes Benz 602» з реєстраційним номером НОМЕР_2 належить Ochminski Miroslaw згідно з свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_3 , автомобіль марки «Volkswagen Passat» з реєстраційним номером НОМЕР_1 , належить гр. ОСОБА_2 відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_4 (а.с.58-59).

Згідно картки відмови № НОМЕР_5 /2019/02599 до митного оформлення позивачем подано: паспорт громадянина України для виїзду за кордон (а.с.57); свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу марки «Mercedes-Benz 602» (а.с.58-59); митну декларацію для письмового декларування товарів, що переміщуються через митний кордон України громадянами для особистих, сімейних та інших потреб не пов`язаних з провадженням підприємницької діяльності форма якої затверджена постановою Кабінету Міністрів України від 21 травня 2012 року №431 (а.с.61); «Akt zalozycielski spolki z jgraniczonа odpowiedzialnosciа», засвідчений нотаріально (а.с.62-79).

Посадовою особою митного поста «Краковець» прийнято рішення про відмову у пропуску на митну територію України транспортного засобу марки «Mercedes Benz 602» з реєстраційним номером НОМЕР_2 та складено Картку відмови від 30.07.2019 №UA209020/2019 НОМЕР_6 02599 (а.с.55).

Позивач, не погодившись із рішеннями відповідача, звернувся із даним позовом до суду.

При вирішенні спору по суті суд керувався наступним.

Завданням адміністративного судочинства відповідно до ч.1 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України (КАС України) є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Однією із основних засад (принципів) адміністративного судочинства відповідно до п.4 ч.3 ст. 2 КАС України є змагальність сторін, диспозитивність та офіційне з`ясування всіх обставин у справі.

У відповідності до вимог статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Митний Кодекс України від 13.03.2012 №4495-VI (зі змінами) (далі-МК України) визначає засади організації та здійснення митної справи в Україні, регулює економічні, організаційні, правові, кадрові та соціальні аспекти діяльності митної служби України, спрямований на забезпечення захисту економічних інтересів України, створення сприятливих умов для розвитку її економіки, захисту прав та інтересів суб`єктів підприємницької діяльності та громадян, а також забезпечення додержання законодавства України з питань митної справи.

Згідно частин першої, третьої статті 1 МК України, законодавство України з питань державної митної справи складається з Конституції України, цього Кодексу, інших законів України, що регулюють питання, зазначені у статті 7 цього Кодексу, з міжнародних договорів України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, а також з нормативно-правових актів, виданих на основі та на виконання цього Кодексу та інших законодавчих актів. Якщо міжнародним договором України, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України, встановлено інші правила, ніж ті, що передбачені цим Кодексом та іншими законами України, застосовуються правила міжнародного договору України.

У відповідності до статті 4 МК України, зокрема: 57) товари - будь-які рухомі речі, у тому числі ті, на які законом поширено режим нерухомої речі (крім транспортних засобів комерційного призначення), валютні цінності, культурні цінності, а також електроенергія, що переміщується лініями електропередачі; 59) транспортні засоби комерційного призначення - будь-яке судно (у тому числі самохідні та несамохідні ліхтери та баржі, а також судна на підводних крилах), судно на повітряній подушці, повітряне судно, автотранспортний засіб (моторні транспортні засоби, причепи, напівпричепи) чи рухомий склад залізниці, що використовуються в міжнародних перевезеннях для платного транспортування осіб або для платного чи безоплатного промислового чи комерційного транспортування товарів разом з їхніми звичайними запасними частинами, приладдям та устаткуванням, а також мастилами та паливом, що містяться в їхніх звичайних баках упродовж їхнього транспортування разом із транспортними засобами комерційного призначення; 60) транспортні засоби особистого користування - наземні транспортні засоби товарних позицій 8702, 8703, 8704 (загальною масою до 3,5 тонни), 8711 згідно з УКТ ЗЕД та причепи до них товарної позиції 8716 згідно з УКТ ЗЕД, плавучі засоби та повітряні судна, що зареєстровані на території відповідної країни, перебувають у власності або тимчасовому користуванні відповідного громадянина та ввозяться або вивозяться цим громадянином у кількості не більше однієї одиниці на кожну товарну позицію виключно для особистого користування, а не для промислового або комерційного транспортування товарів чи пасажирів за плату або безоплатно.

Частиною 6 статті 265 МК України передбачено, що декларування товарів, що належать громадянам, може здійснюватися цими громадянами або іншими громадянами, уповноваженими на це власниками зазначених товарів нотаріально посвідченими дорученнями.

Відповідно до статті 6 Закону України «Про автомобільний транспорт» від 05.04.2001 №2344-111 (із змінами та доповненнями), центральний орган виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику, здійснює у пунктах пропуску через державний кордон України документальний контроль за дотриманням автомобільними перевізниками законодавства України щодо міжнародних автомобільних перевезень.

Згідно частини 1 статті 53 цього Закону, організацію міжнародних перевезень пасажирів і вантажів здійснюють перевізники відповідно до міжнародних договорів України з питань міжнародних автомобільних перевезень.

Статтею 1 Угоди між Урядом України і Урядом Республіки Польща про міжнародні автомобільні перевезення від 18.05.1992, ратифікованої Законом України від 21.09.2000 №1977-111 (далі - Угода), передбачено, що положення цієї Угоди стосуються перевезень пасажирів і вантажів між обома країнами, а також транзиту через їх території, що здійснюються транспортними засобами, зареєстрованими на території однієї з Договірних Сторін.

Згідно статті 2 Угоди, «перевізник» означає фізичну або юридичну особу, яка проживає або має свою установу в Україні або в Республіці Польщі і яка має право на здійснення міжнародних автомобільних перевезень згідно з чинним законодавством її держави.

Питання тимчасового ввезення на митну територію України транспортних засобів врегульовано як у Кодексі, так і в положеннях Додатка С до Конвенції про тимчасове ввезення (далі - Конвенція), до якої Україна приєдналася згідно із Законом України «Про приєднання України до Конвенції про тимчасове ввезення» від 24 березня 2004 року №1661-IV.

Основним змістом Конвенції, прийнятої з метою спрощення та гармонізації митних процедур щодо тимчасового ввезення, є зобов`язання і кожної із Договірних Сторін давати згоду на тимчасове ввезення транспортних засобів, зазначених у Додатках до Конвенції.

Відповідно до статті 1 Додатка С до Конвенції, зокрема, для цілей цього Додатка, термін (b) «комерційне використання» означає: платне перевезення осіб або промислове чи комерційне платне або безоплатне перевезення вантажів.

Аналізуючи вищевказані правові норми, суд зазначає, що пропуск на митну територію України транспортного засобу зобов`язує перевізника надати документ, що підтверджує комерційне платне або безоплатне перевезення вантажів відповідно до Угоди.

З матеріалів справи судом встановлено та підтверджено показами допитаного свідка у судовому засіданні, що ОСОБА_4 не надав митному органу жодного документу на підтвердження комерційного платного або безоплатного перевезення вантажів чи документу, що підтверджує його статус «перевізника», окрім як вказаних у картці відмови документів, а саме: паспорт громадянина України для виїзду за кордон (а.с.57); свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу марки «Mercedes-Benz 602» (а.с.58-59); митну декларацію для письмового декларування товарів, що переміщуються через митний кордон України громадянами для особистих, сімейних та інших потреб не пов`язаних з провадженням підприємницької діяльності форма якої затверджена постановою Кабінету Міністрів України від 21 травня 2012 року №431 (а.с.61); «Akt zalozycielski spolki z jgraniczonа odpowiedzialnosciа», засвідчений нотаріально (а.с.62-79).

Як встановлено судом, автомобіль марки «Volkswagen Passat» з реєстраційним номером НОМЕР_1 , належить гр. ОСОБА_2 відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_4 (а.с.58-59).

Позивачем не надано митному органу і в матеріалах справи відсутні докази належним чином оформленого дозволу на користування позивачем автомобілем марки «Volkswagen Passat» з реєстраційним номером НОМЕР_1 відповідно до пункту 60 статті 4 МК України, як і відсутні будь-які документи щодо транспортування вказананого автомобіля (договір, акт прийняття передачі, таварно-транспортна накладна тощо).

Відповідно до ч. 1 ст. 105 МК України у митний режим тимчасового ввезення з умовним повним звільненням від оподаткування митними платежами помішуються виключно товари, транспортні засоби комерційного призначення, зазначені у статті 189 цього Кодексу та в Додатках В.1 - В.9, С, D до Конвенції про тимчасове ввезення (м. Стамбул, 1990 рік), на умовах, визначених цими Додатками, а також повітряні судна, які ввозяться на митну територію України українськими авіакомпаніями за договорами оперативного лізингу.

Частиною 1 ст. 189 МК України передбачено, що транспортні засоби комерційного призначення, що використовуються для переміщення товарів та/або пасажирів через митний кордон України, можуть тимчасово ввозитися на митну територію України без справляння митних платежів та без застосування заходів нетарифного регулювання зовнішньоекономічної діяльності. Тимчасово ввезені на митну територію України транспортні засоби комерційного призначення підлягають вивезенню без внесення в їх конструкцію будь-яких змін (без урахування природного зношення, витрати пально-мастильних матеріалів та необхідного ремонту). Тимчасове ввезення транспортних засобів комерційного призначення на митну територію України допускається за умови, що такі транспортні засоби не використовуватимуться для внутрішніх перевезень на митній території України.

Згідно із п. 59 ч. 1 ст. 4 МК України, транспортні засоби комерційного призначення - будь-яке судно (у тому числі самохідні та несамохідні ліхтери та баржі, а також судна на підводних крилах), судно на повітряній подушці, повітряне судно, автотранспортний засіб (моторні транспортні засоби, причепи, напівпричепи) чи рухомий склад залізниці, що використовуються в міжнародних перевезеннях для платного транспортування осіб або для платного чи безоплатного промислового чи комерційного транспортування товарів разом з їхніми звичайними запасними частинами, приладдям та устаткуванням, а також мастилами та паливом, що містяться в їхніх звичайних баках упродовж їхнього транспортування разом із транспортними засобами комерційного призначення.

Водночас, згідно з пунктом 60 статті 4 Кодексу транспортні засоби особистого користування - наземні транспортні засоби товарних позицій 8702, 8703, 8704 (загальною масою до 3,5 тонни), 8711 згідно з УКТ ЗЕД та причепи до них товарної позиції 8716 згідно з УКТ ЗЕД, що зареєстровані на території відповідної країни, перебувають у власності або тимчасовому користуванні відповідного громадянина та ввозяться або вивозяться цим громадянином у кількості не більше однієї одиниці на кожну товарну позицію виключно для особистого користування, а не для промислового або комерційного транспортування товарів чи пасажирів за плату або безоплатно.

Відповідно до Глави 3 ст.5 «Документи на тимчасове ввезення» Конвенції про тимчасове ввезення ((м. Стамбул, 1990 р.)- далі Стамбульська конвенція)) передбачено, що «Не впливаючи на положення Додатка Е стосовно операцій з тимчасового ввезення, кожна з Договірних Сторін приймає замість національних митних документів та як належну гарантію сум, зазначених у статті 8 Додатка А, документи на тимчасове ввезення, дійсні на її території, що видані та використовуються відповідно до положень, визначених у вищезгаданому Додатку для товарів (у тому числі транспортних засобів), які ввозяться тимчасово відповідно до інших Додатків до цієї Конвенції, прийнятих такою Договірною Стороною.

Відповідно до гл.1 ст.1 Додатку А Стамбульської конвенції "Документ на тимчасове ввезення" означає міжнародний митний документ, що приймається як митна декларація і дозволяє ідентифікувати товари (у тому числі транспортні засоби) та містить міжнародну чинну гарантію на покриття ввізного мита і податків.

"Книжка ATА" означає як документ на тимчасове ввезення, що використовується для тимчасового ввезення товарів, за винятком транспортних засобів.

"Книжка CPD" означає як документ на тимчасове ввезення, що використовується для тимчасового ввезення транспортних засобів.

Отже, тимчасове ввезення громадянами України транспортних засобів можливе з застосуванням міжнародного митного документа (книжка А ОСОБА_5 , або книжка C.P.D.), що містить чинну міжнародну гарантію сплати митних платежів або надання фінансової гарантії, передбаченому розділом X Митного кодексу України.

Покликання позивача на ст.110 МК України підтверджує необхідність подання документів (книжка ОСОБА_6 , або книжка C.P.D.), що використовуються для декларування товарів, транспортних засобів комерційного призначення у митний режим тимчасового ввезення.

В судовому засіданні позивачем долучено до матеріалів справи сканкопію зі сайту ДФС, в якій надано аналогічні роз`яснення, щодо надання документів під час ввезення транспортного засобу комерційного призначення на митну територію України.

Положенням про митні декларації, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 21 травня 2012 р. № 450 (далі - Положення), визначено вимоги до оформлення і використання митних декларацій, на підставі яких декларуються товари, що переміщуються (пересилаються) через митний кордон України підприємствами, та інші товари, що відповідно до законодавства України декларуються шляхом поданням митної декларації, передбаченої для підприємств.

Пунктом 1 розділу II Особливості виконання митних формальностей відповідно до митного режиму тимчасового ввезення Порядку виконання митних формальностей відповідно до заявленого митного режиму, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 31.05.2012 № 657, зареєстровано в Міністерстві юстиції України 02 жовтня 2012 р. за № 1669/21981 передбачено, що для митного оформлення товарів, що тимчасово ввозяться на митну територію України, митному органу подаються МД, книжка А ОСОБА_7 або інший документ, передбачений законодавством України з питань державної митної справи.

Відповідно до ст. 1 Додатка С Стамбульської конвенції «комерційне використання» означає платне перевезення осіб або промислове чи комерційне платне або безоплатне перевезення вантажів.

Згідно із вимогами ч. 1 ст. 9 Додатка С Стамбульської конвенції, подальше вивезення транспортних засобів комерційного використання відбувається відразу ж після закінчення транспортних операцій, для яких вони були ввезені.

Відповідно Конвенції про договір міжнародного перевезення вантажів (м. Женева, 1956р.), яка застосовується до будь-якого договору дорожнього перевезення вантажів за винагороду з використанням автомобілів, коли вказані в договорі місце прийняття до перевезення вантажу і місце, передбачене для здачі вантажу, знаходяться на території двох різних країн, з яких принаймні одна являється учасником Конвенції передбачено, що договір перевезення встановлюється накладною (стаття 4).

У накладній відповідно до статті б Конвенції мають бути вказані: місце та дата її складання; ім`я та адреса відправника; ім`я та адреса транспортера; місце та дата прийняття вантажу до перевезення та передбачене місце його здачі; ім`я та адреса отримувача; прийняте позначення характеру вантажу та способу його упаковки та у випадку перевезення небезпечних вантажів їх звичайно визнане позначення; кількість вантажних місць, їх особлива розмітка та номера; вага вантажу брутто або у вигляді інших одиниць виміру кількість вантажу; пов`язані з перевезенням видатки (перевізна платня, додаткові витрати, мито та митні збори, а також інші витрати з моменту складання договору до здачі вантажу); інструкції, що вимагаються для виконання митних формальностей, та інші; позначення, що перевезення відбувається, незалежно від будь-яких обумов, із дотриманням порядку, встановленого цією Конвенцією.

До будь-якого договору автомобільного перевезення пасажирів - та у відповідних випадках - їх багажу транспортними засобами, коли у договорі вказано, що перевезення здійснюється територією принаймні двох країн та що пункт відправлення або пункт призначення, або той та інший знаходяться на території однієї з країн, що домовляються, застосовується Конвенція про договір міжнародного автомобільного перевезення пасажирів та багажу (м. Женева 1973 р.).

Статтею 5 розділу 1 «Пасажири» глави 3 «Транспортні документи» зазначеної Конвенції передбачено, що під час перевезення пасажирів перевізник має видати індивідуальний або колективний квиток, в якому мають бути зазначені назва та адреса перевізника, а також міститись зазначення про те, що договір підпадає під дію цієї Конвенції навіть при наявності будь-яких обумов, що цьому суперечать.

Крім того, питання міжнародних перевезень пасажирів і вантажів врегульовано розділом IV Закону України від 05.04.2001 № 2344-ІІІ «Про автомобільний транспорт» (зі змінами та доповненнями), відповідно до якого:

1)При виконанні міжнародних перевезень вантажів нерезиденти України повинні мати:

-дозвіл України;

-дозвіл щодо узгодження умов та режимів перевезення в разі перевищення вагових або габаритних обмежень чи документ про внесення плати за проїзд великовагових (великогабаритних) транспортних засобів, якщо перевищення вагових (габаритних) обмежень над визначеними законодавством становить менше семи відсотків;

-свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу;

-сертифікат відповідності транспортного засобу вимогам законодавства України щодо безпеки руху та екологічної безпеки, якщо інше не передбачено міжнародними договорами України;

- документи на вантаж.

2) При виконанні міжнародних перевезень пасажирів нерезиденти України повинні мати:

- дозвіл України;

- свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу;

- список пасажирів (для нерегулярних та маятникових перевезень);

- білетно-облікову документацію.

У транспортних засобах, що здійснюють міжнародні перевезення пасажирів та/або вантажів, установлюються і використовуються контрольні пристрої - тахографи.

Статтею 1 цього Закону визначено наступні терміни:

дозвіл на здійснення міжнародних перевезень автомобільним транспортом - документ, що видається уповноваженими органами Договірних Сторін міжнародним автомобільним перевізникам для в`їзду, транзитного проїзду через територію Договірних Сторін, а також здійснення інших видів перевезень, передбачених законодавством;

документи на вантаж - документи, визначені відповідно до Митного кодексу України, законів України "Про транспортно-експедиторську цільність", "Про транзит вантажів", інших актів законодавства, в тому числі і міжнародних договорів України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, які необхідні для здійснення перевезення вантажу автомобільним транспортом.

З аналізу викладених законодавчих вимог встановлено, що факт переміщення товарів та/або пасажирів через митний кордон підтверджується конкретними документами, передбаченими нормами міжнародного та національного законодавства.

Однак, жодних документів, які підтверджували б комерційне використання транспортного засобу марки «Mercedes Benz 602» з реєстраційним номером НОМЕР_2 , а саме, платне перевезення осіб або промислове чи комерційне платне або безоплатне перевезення вантажів, позивачем не було надано митному органу чи долучено до матеріалів справи.

З урахуванням вищевикладеного, суд дійшов висновку що надані позивачем до митного оформлення документи не є достатніми для пропуску через митний кордон України.

Щодо вимоги про визнання протиправним розгляд скарги на неправомірні дії з порушенням норм чинного законодавства та внесення до офіційного документа завідомо неправдивої інформації суд зазначає наступне.

Відповідно до ст.24 МК України: 1. Кожна особа має право оскаржити рішення, дії або бездіяльність органів доходів і зборів, їх посадових осіб та інших працівників, якщо вважає, що цими рішеннями, діями або бездіяльністю порушено її права, свободи чи інтереси. 2. Предметом оскарження є: 1) рішення - окремі акти, якими органи доходів і зборів або їх посадові особи приймають рішення з питань, передбачених законодавством України з питань державної митної справи, а також задовольняють скарги, заяви, клопотання конкретних фізичних чи юридичних осіб або відмовляють у їх задоволенні; 2) дії - вчинки посадових осіб та інших працівників органів доходів і зборів, пов`язані з виконанням ними обов`язків, покладених на них відповідно до цього Кодексу та інших актів законодавства України; 3) бездіяльність - невиконання органами доходів і зборів, їх посадовими особами та іншими працівниками обов`язків, покладених на них відповідно до цього Кодексу та інших актів законодавства України, або неприйняття ними рішень з питань, віднесених до їх повноважень, протягом строку, визначеного законодавством.

Стаття 25 МК України, передбачає порядок оскарження рішень, дій або бездіяльності органів доходів і зборів, їх посадових осіб та інших працівників до посадових осіб та органів вищого рівня. Посадовими особами вищого рівня стосовно посадових осіб та інших працівників органів доходів і зборів є керівники цих органів. Органами вищого рівня є: 1) щодо митних постів - митниці, структурними підрозділами яких є ці митні пости; 2) щодо митниць, спеціалізованих митних органів, митних організацій - центральний орган виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику. Скарга на рішення, дії або бездіяльність посадової особи або іншого працівника органу доходів і зборів (включаючи заступника керівника) подається керівникові цього органу, організації. Скарга на рішення, дії або бездіяльність керівника митного поста подається до митниці, структурним підрозділом якої є цей митний пост. Скарга на рішення, дії або бездіяльність керівника митниці, спеціалізованого митного органу, митної організації подається до центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику.

Відповідно до статті 26 МК України, вимоги до форми та змісту скарг громадян, строки їх подання, порядок і строки їх розгляду, а також відповідальність за протиправні дії, пов`язані з поданням та розглядом скарг, визначаються Законом України "Про звернення громадян ".

Судом встановлено, що позивач 06.08.2019 року подав скаргу начальнику Львівської митниці ДФС (а.с.14-18).

З матеріалів справи встановлено, що відповідач листом від 21.08.2019 №13802/10/13-70-18/46 повідомив позивача про розгляд скарги (а.с.19-23).

Таким чином, позивачем в позовній заяві та під час розгляду справи не зазначено яку саме норму права порушила Львівська митниця ДФС при розгляді його скарги.

Згідно зі ст. 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, а суд згідно ст. 90 цього Кодексу, оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Оскільки у даній справі оспорюються рішення прийняті відповідачем, суб`єктом владних повноважень, суд відповідно до вимог ч.2 ст.2 КАС України, перевіряє чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Оцінюючи рішення відповідача на відповідність ч. 3 ст. 2 КАС України, суд вважає, що рішення прийняті на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені законами України; з урахування усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії) та неупереджено. За таких обставин суд вважає, що вимоги є необґрунтованими, а тому у позові слід відмовити повністю.

Відповідно до статті 139 КАС України судові витрати відшкодуванню не підлягають.

Керуючись ст.ст. 6, 9, 73-76, 242, 244, 245 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ухвалив:

1. У задоволенні позову відмовити повністю.

2. Судові витрати відшкодуванню не підлягають.

Рішення суду першої інстанції набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого Кодексом адміністративного судочинства України, якщо таку скаргу не було подано.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Восьмого апеляційного адміністративного суду через Львівський окружний адміністративний суд протягом тридцяти днів з дня складення повного рішення суду.

Повний текст рішення складений 25.11.2019.

Суддя Коморний О.І.