Справа № 560/3362/19
Суддя: Майстер П.М.
Дата ухвалення: 2019-11-22 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 560/3362/19
УХВАЛА

22 листопада 2019 рокум. Хмельницький

Хмельницький окружний адміністративний суд в особі головуючого-судді Майстера П.М.

за участі:секретаря судового засідання Нетичай Ю.В. представника позивача: Шкодяка І.А., представників відповідачів: Цінкевича М.Б., Водолазський Д.Д.,
розглянувши клопотання представників відповідачів про залишення позовної заяви без розгляду у адміністративній справі за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 , Військової частини НОМЕР_2 про визнання дій протиправними, визнання протиправними та скасування наказів, зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся в суд з позовом до Військової частини НОМЕР_1 , Військової частини НОМЕР_2 , в якому просить:

- визнати протиправними дії командування військових частин НОМЕР_1 та НОМЕР_2 щодо невиплати військовослужбовцю майору ОСОБА_2 протягом 2016 - 2019 років грошового забезпечення з урахуванням надбавок; грошової компенсації за невикористані відпустки; грошової компенсації за не отримане речове майно; одноразову грошову допомогу по звільненню; індексацію грошових доходів;

- визнати протиправним та скасувати наказ командира військової частини НОМЕР_1 від 23 липня 2019 року №175 в частині: "Утримати з грошового забезпечення суму переплати грошового забезпечення, яка утворилась внаслідок не здачі посади майором ОСОБА_1 у сумі 54769 гривень 90 копійок, відповідно до рапорту помічника командира з фінансово-економічної роботи - начальника служби військової частини НОМЕР_2 від 22.07.2019 №2227. Утримати з грошового забезпечення суму переплати грошового забезпечення, яка утворилась внаслідок не здачі майна по службі КЕС майором ОСОБА_1 у сумі 92 195 гривень 62 копійки, відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_2 (з основної діяльності) від 22.07.2019 №101-ОД";

- визнати протиправним та скасувати наказ командира військової частини НОМЕР_2 (з основної діяльності) від 22.07.2019 №101-ОД щодо утримання з грошового забезпечення суми переплати грошового забезпечення, яка утворилась внаслідок не здачі майна по службі КЕС майором ОСОБА_1 у сумі 92 195 гривень 62 копійки;

- зобов`язати командування військової частини НОМЕР_2 виплатити колишньому військовослужбовцю майору ОСОБА_3 невиплачені протягом 2016 - 2019 років кошти та стягнути невиплачене грошове забезпечення з урахуванням надбавок; грошову компенсацію за невикористані відпустки; грошову компенсацію за не отримане речове майно; одноразову грошову допомогу по звільненню; індексацію грошових доходів;

- зобов`язати командування військової частини НОМЕР_1 виплатити колишньому військовослужбовцю майору Кузьмічову (у деяких документах ОСОБА_4 невиплачені протягом 2016 - 2019 років кошти та стягнути невиплачене грошове забезпечення з урахуванням надбавок; грошову компенсацію за невикористані відпустки; грошову компенсацію за не отримане речове майно; одноразову грошову допомогу по звільненню; індексацію грошових доходів;

- стягнути з військової частин НОМЕР_1 на користь ОСОБА_1 середній заробіток за весь час затримки з вини відповідача по день фактичного розрахунку;

- стягнути з військової частин НОМЕР_2 на користь ОСОБА_1 середній заробіток за весь час затримки з вини відповідача по день фактичного розрахунку.

Ухвалою суду від 06 листопада 2019 року провадження у справі відкрито за правилами спрощеного позовного провадження.

В судовому засіданні представники відповідачів заявили клопотання про залишення адміністративного позову без розгляду, у зв`язку пропуском позивачем строку звернення з цим позовом до суду. В обгрунтування клопотання зазначили, що відповідно до частини 5 статті 122 КАС України для звернення до суду у справах щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби встановлюється місячний строк. Так, згідно наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 23.07.2019 № 175 вирішено, зокрема, виключити майора ОСОБА_1 із списків частини, утримати з грошового забезпечення відповідні суми коштів. Позивач був звільнений у запас наказом Командувача Сухопутних військ Збройних Сил України (по особовому складу) від 19.07.2019 № 279. Відтак, звільнення позивача із публічної служби із утриманням із його грошового забезпечення відповідних сум коштів відбулось ще 23.07.2019, однак позов до суду подано лише 23.10.2019. Вважають, що строк звернення з цим позовом до суду пропущено позивачем більше як на 2 місяці. Просили позовну заяву залишити без розгляду.

Представник позивача в судовому засіданні щодо клопотання відповідачів заперечував. Просив у його задоволенні відмовити.

Розглянувши клопотання представників відповідачів про залишення позовної заяви без розгляду, перевіривши матеріали справи, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення цього клопотання з огляду на таке.

Відповідно до частин третьої та п`ятої статі 122 КАС України для захисту прав, свобод та інтересів особи цим Кодексом та іншими законами можуть встановлюватися інші строки для звернення до адміністративного суду, які, якщо не встановлено інше, обчислюються з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів. Для звернення до суду у справах щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби встановлюється місячний строк.

Згідно з вимогами статті 2 Закону України "Про оплату праці" в структуру заробітної плати входять:

Основна заробітна плата. Це - винагорода за виконану роботу відповідно до встановлених норм праці (норми часу, виробітку, обслуговування, посадові обов`язки). Вона встановлюється у вигляді тарифних ставок (окладів) і відрядних розцінок для робітників та посадових окладів для службовців.

Додаткова заробітна плата. Це - винагорода за працю понад установлені норми, за трудові успіхи та винахідливість і за особливі умови праці. Вона включає доплати, надбавки, гарантійні і компенсаційні виплати, передбачені чинним законодавством; премії, пов`язані з виконанням виробничих завдань і функцій.

Інші заохочувальні та компенсаційні виплати. До них належать виплати у формі винагород за підсумками роботи за рік, премії за спеціальними системами і положеннями, виплати в рамках грантів, компенсаційні та інші грошові і матеріальні виплати, які не передбачені актами чинного законодавства або які провадяться понад встановлені зазначеними актами норми.

Відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 17.11.2007 № 1294 Про упорядкування структури та умов грошового забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу складається з посадового окладу, окладу за військовим (спеціальним) званням, щомісячних (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премії) та одноразових додаткових видів грошового забезпечення.

Таким чином, середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку, грошове забезпечення з урахуванням надбавок, компенсаційні виплати входять до структури заробітної плати, і відповідно, є її складовою.

Згідно з частиною другою статті 233 Кодексу законів про працю України у разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком.

Відповідно до рішення Конституційного Суду України від 15.10.2013 № 8-рп/2013 у справі № 1-13/2013 в аспекті конституційного звернення положення частини другої статті 233 Кодексу законів про працю України у системному зв`язку з положеннями статей 1, 12 Закону України Про оплату праці від 24 березня 1995 року № 108/95-ВР зі змінами необхідно розуміти так, що у разі порушення роботодавцем законодавства про оплату праці не обмежується будь-яким строком звернення працівника до суду з позовом про стягнення заробітної плати, яка йому належить, тобто усіх виплат, на які працівник має право згідно з умовами трудового договору і відповідно до державних гарантій, встановлених законодавством, зокрема й за час простою, який мав місце не з вини працівника, незалежно від того, чи було здійснене роботодавцем нарахування таких виплат.

Відповідно до пункту 2.1 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 15 жовтня 2013 року № 8-рп/2013 поняття заробітна плата і оплата праці, які використано у законах, що регулюють трудові правовідносини, є рівнозначними в аспекті наявності у сторін, які перебувають у трудових відносинах, прав і обов`язків щодо оплати праці, умов їх реалізації та наслідків, що мають настати у разі невиконання цих обов`язків.

Під заробітною платою, що належить працівникові, або, за визначенням, використаним у частині другій статті 233 Кодексу законів про працю України, належною працівнику заробітною платою необхідно розуміти усі виплати, на отримання яких працівник має право згідно з умовами трудового договору і відповідно до державних гарантій, встановлених законодавством для осіб, які перебувають у трудових відносинах з роботодавцем, незалежно від того, чи було здійснене нарахування таких виплат. У разі порушення роботодавцем законодавства про оплату праці не обмежується будь-яким строком звернення працівника до суду з позовом про стягнення заробітної плати, яка йому належить, тобто усіх виплат, на які працівник має право згідно з умовами трудового договору і відповідно до державних гарантій, встановлених законодавством, зокрема й за час простою, який мав місце не з вини працівника, незалежно від того, чи було здійснене роботодавцем нарахування таких виплат.

Аналіз частини 5 статі 122 КАС України свідчить про те, що цією нормою визначений місячний строк звернення до суду стосовно трьох стадій, повязаних з публічною службою:

1) прийняття на публічну службу;

2) проходження публічної служби;

3) звільнення з публічної служби.

По даній справі позивач вважає, що його права порушені стосовно грошової винагороди (оплати праці) за періоди, коли він проходив публічну службу. Позивачем не оскаржуються умови проходження публічної служби або звільнення з неї.

Частиною 5 статі 122 КАС України не визначений місячний строк звернення до адміністративного суду відносно спорів стосовно грошової винагороди або оплати праці за проходження публічної служби.

Сама процедура проходження публічної служби, має широкий характер та включає багато процедур, таких як: призначення на посади, переміщення і просування по службі, атестація, відпустки, умови звільнення зі служби, особливості проходження служби окремими категоріями осіб начальницького складу, питання соціального захисту тощо.

Натомість, питання грошової винагороди або оплати праці (рівнозначність цих понять обумовлена наявністю у сторін прав і обов`язків щодо оплати праці, умов їх реалізації та наслідків, що мають настати у разі невиконання цих обов`язків) врегульоване спеціальними законами: Законом України Про оплату праці, Кодексом законів про працю України, а також іншими підзаконними нормативними актами та судовими рішеннями.

Зазначене свідчить про те, що при даних спірних правовідносинах норми Закону України Про оплату праці, Кодексу законів про працю України, а також інших підзаконних нормативних актів та судові рішення з питань оплати праці є спеціальними порівняно з нормами КАС України. Тому в даному випадку повинні застосовуватися положення спеціальних норм в частині можливості звернення працівника до суду з позовом про стягнення заробітної плати без обмеження будь-яким строком, незалежно від того, чи було здійснене роботодавцем нарахування таких виплат.

З огляду на наведене, під час розгляду справ про стягнення на користь осіб, які перебувають (перебували) на публічній службі, заробітної плати (зокрема, середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку, грошового забезпечення з урахуванням надбавок, компенсаційних виплат, які є складовою грошового забезпечення) повинні застосовуватися положення частини другої статті 233 КЗпП України, а не частини 5 статті 122 КАС України, тобто строки звернення до суду у цій категорії справ не застосовуються.

З урахуванням вищевикладеного, відсутні законодавчо визначені обмеження відносно строків звернення до суду осіб, які проходили публічну службу, стосовно питання стягнення винагороди за її проходження.

У зв`язку з чим, суд вважає за необхідне застосувати частину другу статті 233 КЗпП України по даній справі, тобто позивач не обмежений строком зверненням з даним адміністративним позовом.

Відтак, суд дійшов висновку, що клопотання представників відповідачів про залишення позовної заяви без розгляду не підлягає задоволенню.

Керуючись статтями 122, 123, 241, 243, 256 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

УХВАЛИВ:

в задоволенні клопотання Військової частини НОМЕР_1 , Військової частини НОМЕР_2 про залишення позовної заяви без розгляду у адміністративній справі за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 , Військової частини НОМЕР_2 про визнання дій протиправними, визнання протиправними та скасування наказів, зобов`язання вчинити дії відмовити.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення.

Ухвала оскарженню не підлягає. Заперечення на ухвалу можуть бути включені до апеляційної скарги на рішення суду.

Повне судове рішення складене 25 листопада 2019 року

Головуючий суддя П.М. Майстер