Справа № 120/2752/19-а
Суддя: Дмитришена Руслана Миколаївна
Дата ухвалення: 2019-11-26 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

про відмову у забезпеченні позову

м. Вінниця

26 листопада 2019 р. Справа № 120/2752/19-а

Вінницький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Дмитришеної Руслани Миколаївни, розглянувши письмового заяву позивача про забезпечення адміністративного позову ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) до Головного управління ДПС у Вінницькій області (вул. Хмельницьке шосе, 7, м. Вінниця, 21100) про визнання протиправними та скасування вимог про сплату боргу (недоїмки)

ВСТАНОВИВ:

В провадженні Вінницького окружного адміністративного суду знаходиться адміністративна справа за позовом ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) до Головного управління ДПС у Вінницькій області (вул. Хмельницьке шосе, 7, м. Вінниця, 21100) про визнання протиправними та скасування вимог про сплату боргу (недоїмки).

Ухвалою суду від 29.08.2019 заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову повернуто заявнику без розгляду.

29.08.2019 ухвалою суду позовну заяву залишено без руху.

Ухвалою суду від 18.09.2019 відкрито провадження у даній справі та вирішено розгляд здійснювати в порядку загального позовного провадження.

Ухвалою суду від 30.10.2019 задоволено клопотання представника відповідача про заміну сторони його правонаступником. Замінено відповідача - Головне управління ДФС у Вінницькій області його правонаступником - Головним управлінням ДПС у Вінницькій області.

21.11.2019 на адресу суду від позивача надійшла заява про забезпечення адміністративного позову шляхом зупинення стягнення на підставі оскаржуваних вимог. Обґрунтовуючи заяву про забезпечення позову позивач зазначає, що Тульчинським районним відділом ДВС ГТУЮ у Вінницькій області відкрито наступні виконавчі провадження:

- 19.06.2019 відкрито виконавче провадження про примусове виконання вимоги №Ф-3430-02У, винесеної Немирівським управлінням ГУ ДФС у Вінницькій області від 11.02.2019 про стягнення коштів в сумі 16854,38 грн;

- 15.08.2018 відкрито виконавче провадження про примусове виконання вимоги №Ф-3430-02У, винесеної Тульчинським відділенням Немирівської ОДПІ 06.03.2018 про стягнення коштів в сумі 5542,09 грн;

- 19.04.2018 відкрито виконавче провадження про примусове виконання вимоги №Ф-3430-17, винесеної Тульчинським відділенням Немирівської ОДПІ 16.03.2018 про стягнення коштів в сумі 3505,00 грн.

Позивач вважає, що оскаржувані рішення відповідача мають ознаки очевидної протиправності, виконання яких в примусовому порядку до вирішення даної справи по суті може завдати йому значних матеріальних збитків в разі невжиття заходів забезпечення адміністративного позову. Отже, останній просить суд врахувати зазначені обставини та вжити заходи забезпечення позову.

Частиною 1 статті 154 КАС України передбачено, що заява про забезпечення позову розглядається судом, у провадженні якого перебуває справа або до якого має бути поданий позов, не пізніше двох днів з дня її надходження, без повідомлення учасників справи.

Беручи до уваги те, що матеріалів справи достатньо для вирішення відповідного процесуального питання, заява про забезпечення позову розглядається судом без повідомлення (виклику) учасників справи (у письмовому провадженні).

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 150 КАС України суд за заявою учасника справи або з власної ініціативи має право вжити визначені цією статтею заходи забезпечення позову.

Забезпечення позову - це надання позивачеві тимчасової правової охорони його прав та інтересів, за захистом яких він звернувся до суду, до вирішення спору судом та набрання рішенням суду законної сили. Заходи забезпечення позову є втручанням суду у спірні правовідносини, тому вони повинні застосовуватися судом з підстав та в порядку, прямо передбаченому законом (правовий висновок викладено у п. 30 постанови Верховного Суду від 20.03.2019 року в справі № 826/14951/18).

Надаючи оцінку підставам для забезпечення позову у цій справі, суд враховує, що згідно ч. 2 ст. 150 КАС України, забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо: 1) невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду; 2) очевидними є ознаки протиправності рішення, дії чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, та порушення прав, свобод або інтересів особи, яка звернулася до суду, таким рішенням, дією або бездіяльністю.

Згідно з частиною 1 статті 151 Кодексу адміністративного судочинства України позов може бути забезпечено: 1) зупиненням дії індивідуального акта або нормативно-правового акта; 2) забороною відповідачу вчиняти певні дії; 3) встановленням обов`язку відповідача вчинити певні дії; 4) забороною іншим особам вчиняти дії, що стосуються предмета спору; 5) зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа або іншого документа, за яким стягнення здійснюється у безспірному порядку.

Частиною 2 статті 151 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що суд може застосувати кілька заходів забезпечення позову. Заходи забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами. Суд також повинен враховувати співвідношення прав (інтересу), про захист яких просить заявник, із наслідками вжиття заходів забезпечення позову для заінтересованих осіб.

Співмірність передбачає співвідношення негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії.

Адекватність заходу до забезпечення позову, що застосовується судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється судом, зокрема, з урахуванням співвідношення права (інтересу), про захист яких просить заявник, з майновими наслідками заборони відповідачеві вчиняти певні дії ( правова позиція висловлена у постанові Верховного Суду від 24.04.2019 року в справі № 826/10936/18 (провадження № К/9901/728/19).

Предметом позову у даній справі є питання щодо правомірності винесення вимог про сплату боргу №Ф-3430-02У від 11.02.2019, №Ф-3430-02У від 06.03.2018, №Ф-3430-17 від 16.03.2018. Позивач, подаючи заяву про забезпечення позову посилається на те, що постановами старшого державного виконавця Тульчинського районного відділу ДВС ГТУЮ у Вінницькій області від 15.08.2018, 19.04.2018 та 19.06.2019 відкрито виконавчі провадження з виконання вищевказаних вимог. Так, оскільки вимога про сплату боргу є виконавчим документом в розумінні Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування" та існує очевидна протиправність оскаржуваних вимог, виконання яких в примусовому порядку до вирішення даної справи, позивач може зазнати матеріальних збитків в разі невжиття заходів забезпечення.

Разом з тим, оскаржуваних податкових вимог з виконання яких відкрито виконавчі провадження та належним чином завірених копій постанов про відкриття провадження, на які посилається позивач, до суду не надано.

В ухвалі про забезпечення позову суд повинен навести мотиви, з яких він дійшов висновку про існування очевидної небезпеки заподіяння шкоди правам, свободам та інтересам позивача до ухвалення рішення у справі, а також вказати, в чому будуть полягати дії, направлені на відновлення прав, оцінити складність вчинення цих дій, встановити, що витрати, пов`язані з відновленням прав будуть значними.

Відповідно до роз`яснень постанови Пленуму Верховного Суду України від 22.12.2006 року № 9 "Про практику застосування судами процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову" та постанови Пленуму Вищого адміністративного суду України від 06.03.2008 року № 2 "Про практику застосування адміністративним судами окремих положень Кодексу адміністративного судочинства під час розгляду адміністративних справ", розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Згідно п. 17 Постанови Пленуму Вищого адміністративного суду України від 06.03.2008 року № 2, застосування судом таких заходів забезпечення, які за змістом є ухваленням рішення без розгляду справи по суті, не відповідає меті застосування правового інституту забезпечення позову. Забезпеченням позову у такий спосіб суди виходять за межі підстав забезпечення позову, що є неприпустимим.

Виходячи з завдання адміністративного судочинства та цілей, які спрямовані на вжиття заходів забезпечення позову, суд приходить до висновку, що у заяві про забезпечення позову позивачем не наведено беззаперечних доводів, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду; або є очевидними ознаки протиправності рішення, дії чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, та порушення прав, свобод або інтересів особи, яка звернулася до суду, таким рішенням, дією або бездіяльністю.

Дослідивши наявні ксерокопії поставнов про відкриття провадження, суд встановив, що такими постановами зобов`язано боржника лише подати декларацію про доходи та майно, попереджено боржника про відповідальність за неподання такої декларації або внесення до неї завідомо неправдивих відомостей та повідомлено про відкриття провадження з виконання вимог. Інших відомостей по виконанню даних вимог в примусовому порядку, відповідно до ст. 10 Закону України "Про виконавче провадження" суду не надано.

Суд звертає увагу, що відповідно до приписів Закону України "Про виконавче провадження" стягнення за виконавчими документами звертається в першу чергу на кошти боржника у національній та іноземній валютах, інші цінності, у тому числі на кошти на рахунках боржника у банках та інших фінансових установах. Готівкові кошти, виявлені у боржника, вилучаються та зараховуються на відповідні рахунки органів державної виконавчої служби, приватного виконавця не пізніше наступного робочого дня після вилучення, про що складається акт. На кошти та інші цінності боржника, що перебувають на рахунках та на зберіганні у банках чи інших фінансових установах, на рахунках у цінних паперах у депозитарних установах, накладається арешт не пізніше наступного робочого дня після їх виявлення. Арешт поширюється також на кошти на рахунках, відкритих після винесення постанови про накладення арешту.

У разі відсутності у боржника коштів та інших цінностей, достатніх для задоволення вимог стягувача, стягнення невідкладно звертається також на належне боржнику інше майно, крім майна, на яке згідно із законом не може бути накладено стягнення. Звернення стягнення на майно боржника не зупиняє звернення стягнення на кошти боржника. Боржник має право запропонувати види майна чи предмети, які необхідно реалізувати в першу чергу. Черговість стягнення на кошти та інше майно боржника остаточно визначається виконавцем.

Суду не надано жодного акту про вилучення готівкових коштів, про накладення арешту на кошти та інші цінності боржника, що перебувають на рахунках та на зберіганні у банках чи інших фінансових установах. Відтак, позивачем не доведено, що останній може зазнати матеріальних збитків в разі невжиття заходів забезпечення позову.

Крім того, передчасними і такими, що об`єктивно не підтверджуються слід вважати посилання позивача на очевидну протиправність оскаржуваних вимог, тоді як доводи, наведені у позовній заяві, належить перевірити під час розгляду справи по суті.

Разом з тим, відповідно до ч. 5 ст. 151 КАСУ позов може бути забезпечено шляхом зупинення стягнення на підставі виконавчого документа або іншого документа, за яким стягнення здійснюється у безспірному порядку. Втім, позивачем не доведено, що стягнення на виконання даних вимог здійснюється у розглядуваному випадку у безспірному порядку.

Отже, судом не встановлено існування обставин для забезпечення позову, визначених у ч. 2 ст. 150 КАС України. Відтак у задоволенні заяви позивача необхідно відмовити.

Керуючись ст.ст. 150, 151, 154, 156, 243, 256, 294 КАС України, суд

УХВАЛИВ:

У задоволенні заяви позивача про забезпечення позову - відмовити.

Ухвала з питань забезпечення адміністративного позову може бути оскаржена. Оскарження ухвали про забезпечення позову не зупиняє її виконання, а також не перешкоджає подальшому розгляду справи.

Ухвала суду першої інстанції набирає законної сили в порядку, визначеному ст. 256 КАС України.

Відповідно до ст. 295 КАС України апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини ухвали суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст ухвали складено 26.11.2019

Суддя Дмитришена Руслана Миколаївна