Справа № 0740/1029/18
Суддя: Глушко Ігор Володимирович
Дата ухвалення: 2019-11-22 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

про залишення апеляційної скарги без руху

22 листопада 2019 рокуЛьвів№ 857/12350/19

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі колегії суддів:

судді-доповідача -Глушка І. В.
суддів -Довгої О. І.
Запотічного І. І.

перевіривши апеляційну скаргу Головного управління ДФС у м. Києві на рішення Закарпатського окружного адміністративного суду від 22 травня 2019 року у справі №0740/1029/18 за адміністративним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Компанія "Т-ІНВЕСТ" до Головного управління ДФС у м. Києві, Державної фіскальної служби України про визнання дій протиправними дій та зобов`язання до вчинення дій, -

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Закарпатського окружного адміністративного суду від 22 травня 2019 року адміністративний позов задоволено.

Не погодившись із прийнятим рішенням, Головне управління ДФС у м. Києві подало апеляційну скаргу.

До апеляційної скарги, яка оформлена з порушенням вимог, встановлених статтею 296 цього Кодексу, застосовуються положення статті 169 цього Кодексу. Апеляційна скарга залишається без руху також у випадку, якщо вона подана після закінчення строків, установлених статтею 295 цього Кодексу, і особа, яка її подала, не порушує питання про поновлення цього строку, або якщо підстави, вказані нею у заяві, визнані неповажними. При цьому протягом десяти днів з дня вручення ухвали особа має право звернутися до суду апеляційної інстанції з заявою про поновлення строку або вказати інші підстави для поновлення строку (ч.2, ч.3 ст. 298 КАС України).

Відповідно до вимог частини першої статті 295 Кодексу адміністративного судочинства України апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення (ухвали) суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Згідно частини другої цієї статті учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Із матеріалів справи слідує, що оскаржуване рішення ухвалене судом першої інстанції у відкритому судовому засіданні 22 травня 2019 року, повний текст якого виготовлений 04 червня 2019 року.

Апеляційну скаргу скаржником скеровано на адресу суду першої інстанції поштовим зв`язком 04 листопада 2019 року, тобто з пропуском строку на апеляційне оскарження.

При цьому скаржником заявлено клопотання про поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження.

Клопотання обґрунтовує тим, що положеннями процесуального закону визначено право сторони на повторне звернення з апеляційною скаргою до суду після повернення такої скарги та не вказано чітких строків на таке звернення. Відтак, на думку скаржника, заявлення клопотання про поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження є підставою для прийняття апеляційної скарги до розгляду судом апеляційної інстанції.

Вирішуючи питання поновлення строку на апеляційне оскарження суд апеляційної інстанції вважає за необхідне зазначити наступне.

Кодекс адміністративного судочинства України передбачає можливість поновлення пропущеного строку лише у разі його пропуску з поважних причин.

Поважними причинами визнаються лише такі обставини, які є об`єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення особи, що оскаржує судове рішення та пов`язані з дійсними істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення процесуальних дій, що підтверджені належними доказами.

Слід зауважити, що інститут строків у адміністративному процесі сприяє досягненню юридичної визначеності в публічно-правових відносинах та стимулює суд і учасників адміністративного процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов`язків.

Оцінюючи обставини, що перешкоджали здійсненню процесуального права на оскарження, суд виходить з оцінки та аналізу всіх наведених у заяві доводів, а також з того, чи мав скаржник можливість своєчасно реалізувати своє право на апеляційне оскарження.

В свою чергу необґрунтоване поновлення процесуальних строків на оскарження остаточного судового рішення є порушенням принципу Res judicata (юридичної визначеності). Відхід від цього принципу можливий лише у разі, якщо він зумовлений особливими і непереборними обставинами.

Як слідує з матеріалів справи, первинна апеляційна скарга відповідача була повернута ухвалою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 10 липня 2019 року відповідно до п.1 ч.4 ст.298 КАС України, оскільки долучена до апеляційної скарги копія довіреності представника не засвідчена у встановленому процесуальним законом порядку.

Повторно подана скаржником апеляційна скарга ухвалою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 18 вересня 2019 року повернута скаржнику відповідно до п.1 ч.4 ст.169 КАС України (неусунення недоліків апеляційної скарги, яку залишено без руху, у встановлений судом строк). Копію вказаної ухвали отримано скаржником 30 вересня 2019 року (т.1 а.с.253), а апеляційна скарга, скерована скаржником асобами поштового зв`язку 04 листопада 2019 року, подана поза межами тридцятиденного строку після отримання копії ухвали про повернення апеляційної скарги від 18 вересня 2019 року.

Статтею 129 Конституції України однією із засад судочинства визначено рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом.

Згідно ч.1 ст. 13 КАС України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

Водночас ч.2 ст.44 КАС України покладає на учасників справи обов`язок добросовісно користуватися належними їм процесуальними правами і неухильно виконувати процесуальні обов`язки.

Аналіз наведеного законодавства дає підстави для висновку, що особи, які беруть участь у справі, у разі, якщо не погоджуються із ухваленими судовими рішеннями можуть скористатися правом їх оскарження у апеляційному порядку, яке повинно бути реалізовано у встановлений вказаним кодексом строк. При цьому усі учасники судового процесу рівні перед законом і судом.

Процесуальним законом передбачено обов`язок учасників справи добросовісно користуватися належними їм процесуальними правами і неухильно виконувати процесуальні обов`язки, зокрема виконувати процесуальні дії у встановлені законом або судом строки, а також виконувати інші процесуальні обов`язки, визначені законом або судом.

Процесуальним законом чітко окреслено характер процесуальної поведінки, який зобов`язує учасників справи діяти сумлінно, тобто проявляти добросовісне ставлення до наявних у них прав і здійснювати їх реалізацію таким чином, щоб забезпечити неухильне та своєчасне (без суттєвих затримок та зайвих зволікань) виконання своїх обов`язків, встановлених законом або судом, зокрема щодо дотримання строку апеляційного оскарження, а також належного оформлення апеляційної скарги.

Отже держава в особі органів влади, що діють як суб`єкти владних повноважень та звертаються до суду з метою захисту інтересів у правовідносинах, які виникли з приводу реалізації ними публічно-владних управлінських функцій, мають діяти вчасно та в належний спосіб, дотримуватися своїх власних внутрішніх правил та процедур, встановлених в тому числі нормами процесуального закону, не можуть і не повинні отримувати вигоду від їх порушення, уникати або шляхом допущення зайвих затримок та невиправданих зволікань відтерміновувати виконання своїх процесуальних обов`язків.

Аналогічний висновок міститься в ухвалі Верховного Суду від 22 грудня 2018 року у справі №826/3576/17.

Крім того, у пункті 74 рішення Європейського Суду з прав людини Лелас проти Хорватії суд зверну увагу на те, що держава, чиї органи влади не дотримувалися своїх власних внутрішніх правил та процедур, не повинна отримувати вигоду від своїх правопорушень та уникати виконання своїх обов`язків. Ризик будь-якої помилки, зробленої органами державної влади, повинна нести держава, а помилки не повинні виправлятися за рахунок зацікавленої особи, особливо якщо при цьому немає жодного іншого приватного інтересу. У справі Рисовський проти України Європейський Суд з прав людини підкреслює особливу важливість принципу належного урядування. Він передбачає, що …у разі, коли йдеться про питання загального інтересу, зокрема, якщо справа впливає на такі основоположні права людини, як майнові права, державні органи повинні діяти вчасно та в належний і якомога послідовніший спосіб….

Оскільки скаржник не навів поважних підстав, за яких апеляційна скарга подана понад визначені законом строки, матеріали справи не містять доказів, які підтверджують, що причина пропуску процесуального строку має об`єктивний і незалежний від скаржника характер, скаржником додатково такі докази не подано, обставини, на які покликається скаржник у клопотанні про поновлення строку на апеляційне оскарження, на переконання суду апеляційної інстанції, не є непереборними чи такими, що унеможливлювали реалізацію права на апеляційне оскарження, суд апеляційної інстанції приходить до переконання, що у даному випадку вказані скаржником причини пропуску строку оскарження не виправдовують втручання у принцип res judicata.

Враховуючи наведене, заявлені у клопотанні причини пропуску строку на апеляційне оскарження слід визнати неповажними.

Вимоги щодо форми та змісту апеляційної скарги визначені статтею 296 Кодексу адміністративного судочинства України.

Однак, вказана апеляційна скарга не відповідає вимогам, встановленим ч.2 та ч.5 ст.296 Кодексу адміністративного судочинства України, а саме в апеляційній скарзі не зазначено номерів засобів зв`язку та офіційної електронної адреси особи, яка подає апеляційну скаргу; до апеляційної скарги не додано документа про сплату судового збору та долучено лише одну копію апеляційної скарги, що не відповідає кількості учасників справи.

При цьому, скаржником в апеляційній скарзі, покликаючись на ч.1 ст.133 КАС України та ст.8 Закону України Про судовий збір, заявлено клопотання про звільнення від сплати судового збору за подання апеляційної скарги на рішення Закарпатського окружного адміністративного суду від 22 травня 2019 року у справі № 0740/1029/18.

Надаючи правову оцінку заявленому скаржником клопотанню, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини від 19.06.2001 у справі Креуз проти Польщі право на суд не є абсолютним, воно може обмежуватися державою різноманітними засобами, в тому числі фінансовими. Вимога сплатити судовий збір не обмежує право заявників на доступ до правосуддя.

Сплата судового збору за подання заяв, скарг до суду є складовою доступу до правосуддя.

Статтею 296 КАС України передбачено обов`язок особи, яка подає апеляційну скаргу, щодо одночасного надання документу про сплату судового збору.

Таким чином, виконання процесуального обов`язку дотримання вимог процесуального закону стосовно форми і змісту апеляційної скарги, в тому числі щодо оплати судового збору, покладається на особу, яка має намір її подати, а тому остання повинна вчиняти усі можливі та залежні від неї дії для цього.

Статтею 133 КАС України встановлено, що суд, враховуючи майновий стан сторони, може своєю ухвалою зменшити розмір належних до оплати судових витрат чи звільнити від їх оплати повністю або частково, чи відстрочити або розстрочити сплату судових витрат на визначений строк.

Аналогічні приписи передбачені ст.8 Закону України "Про судовий збір", відповідно до ч.1 якої (в редакції Закону № 2147-VIII від 03.10.2017) враховуючи майновий стан сторони, суд може своєю ухвалою за її клопотанням відстрочити або розстрочити сплату судового збору на певний строк, але не довше ніж до ухвалення судового рішення у справі.

Відповідно до частини 2 ст. 8 Закону України "Про судовий збір" суд може зменшити розмір судового збору або звільнити від його сплати на підставі, зазначеній у частині першій цієї статті.

В контексті вказаних правових норм слід зазначити, що визначення майнового стану сторони є оціночним та залежить від доказів, якими обґрунтовується рівень майнового стану сторони.

Якщо залежно від рівня майнового стану сторона позбавлена можливості сплатити судовий збір, то такі обставини є підставою на відстрочення та розстрочення сплати судового збору, зменшення його розміру або звільнення сторони від сплати.

При цьому особа, яка заявляє відповідне клопотання, повинна навести доводи і подати докази на підтвердження того, що її майновий/фінансовий стан перешкоджав (перешкоджає) сплаті нею судового збору у встановленому законодавством порядку і розмірі.

Так, згідно з положеннями Закону України Про судовий збір від 08.07.2011 №3674-VI органам фіскальної служби не надано пільг щодо сплати судового збору.

Органи доходів і зборів є державними органами, які утримуються за рахунок Державного бюджету України, та мають право в межах бюджетних асигнувань здійснити розподіл коштів, якими можна було б забезпечити сплату судового збору.

Фінансування витрат на оплату судового збору для державних органів із державного бюджету передбачено за кодом економічної класифікації 2800 "Інші поточні платежі", розмір яких щорічно затверджується відповідним кошторисом.

Водночас скаржником в обґрунтування заявлених вимог клопотання про звільнення від сплати судового збору на розгляд суду не надано доказів в підтвердження неможливості сплатити судовий збір у визначеному Законом України Про судовий збір порядку та розмірі.

Колегія суддів зауважує, що на розгляд суду також не надано жодних доказів, які б підтверджували вжиття скаржниками сукупності послідовних та регулярних дій, спрямованих на отримання достатнього для сплати судового збору у даній справі фінансування з Державного бюджету України.

Крім того, звільнення державних органів від сплати судового збору не узгоджується з пунктом 2 частини третьої статті 129 Конституції України, яким передбачено, що однією з основних засад судочинства в Україні є рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом.

Ця норма Конституції України знайшла своє закріплення також і в Законі України "Про судоустрій і статус суддів" та у процесуальних кодексах України.

Рівність учасників судового процесу, зокрема, перед законом є похідною від інших норм Конституції України, які визначають рівність конституційних прав і свобод громадян та рівність їх перед законом (стаття 24), а також компетенцію органів державної влади та органів місцевого самоврядування, які зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України (стаття 19).

Рівність усіх учасників судового процесу перед законом передбачає єдиний правовий режим судочинства, який забезпечує реалізацію їхніх процесуальних прав, тобто є конкретизацією загального принципу рівності громадян перед законом і судом стосовно сфери здійснення судової влади і судочинства.

Тому, звільнення від сплати судового збору відповідних органів як сторін в окремих категоріях справ може розцінюватися як надання їм певних процесуальних переваг перед іншими учасниками судового процесу, зокрема юридичними та фізичними особами, які, безперечно, зобов`язані сплачувати відповідний збір у визначеному процесуальним законом порядку.

З огляду на наведене, колегія суддів приходить до висновку про відмову у задоволенні заявленого скаржником клопотання про звільнення від сплати судового збору за подання апеляційної скарги на рішення Закарпатського окружного адміністративного суду від 22 травня 2019 року у справі № 0740/1029/18.

Відповідно до ч. 2 ст. 132 КАС України розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.

Правові засади справляння судового збору, платників, об`єкти та розміри ставок судового збору, порядок сплати, звільнення від сплати та повернення судового збору визначені Законом України "Про судовий збір" від 08.07.2011 N 3674-VI.

Згідно із ч.1 ст.4 цього Закону судовий збір справляється у відповідному розмірі від прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі.

Частиною 2 статті 4 Закону N 3674-VI визначено ставки судового збору, відповідно до якої за подання до адміністративного суду апеляційної скарги на рішення суду, заяви про приєднання до апеляційної скарги на рішення суду, заяви про перегляд судового рішення у зв`язку з нововиявленими обставинами сплачується 150 відсотків ставки, що підлягала сплаті при поданні позовної заяви, іншої заяви і скарги.

Даною нормою також визначено, що за подання до адміністративного суду адміністративного позову немайнового характеру, який подано юридичною особою, ставка судового збору становить 1 розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

У разі коли в позовній заяві об`єднано дві і більше вимог немайнового характеру, судовий збір сплачується за кожну вимогу немайнового характеру (абз.2 ч.3 ст. 6 Закону №3674-VI)

Відповідно до ч.4 ст.6 Закону №3674-VI якщо скаргу (заяву) подано про перегляд судового рішення в частині позовних вимог (сум, що підлягають стягненню за судовим рішенням), судовий збір за подання скарги (заяви) вираховується та сплачується лише щодо перегляду судового рішення в частині таких позовних вимог (оспорюваних сум).

Із позовної заяви та постанови суду першої інстанції слідує, що у даному адміністративному позові об`єднано чотирнадцять вимог немайнового характеру.

Скаржником заявлено у апеляційній скарзі вимогу про скасування оскаржуваного рішення в цілому.

Згідно із статтею 7 Закону України Про Державний бюджет України на 2018 рік прожитковий мінімум на одну працездатну особу станом на 01 січня 2018 року становить 1762 грн.

Звідси ставка, що підлягала до сплати при поданні позовної заяви, становить 24668,00 грн (1762,00 грн * 14).

Таким чином, розмір судового збору, що підлягає сплаті за подання до адміністративного суду апеляційної скарги, становить 37002,00 грн (24668,00 грн *1,5).

Вказані недоліки апеляційної скарги повинні бути усунені шляхом надіслання до Восьмого апеляційного адміністративного суду:

- апеляційної скарги із зазначенням обов`язкових реквізитів особи, яка подає апеляційну скаргу, вимоги про зазначення яких містить п.3 ч.2 ст.296 КАС України, та з урахуванням положень п.2 ч.5 ст.296 КАС України - її копій відповідно до кількості учасників справи;

- оригіналу документа про сплату судового збору в розмірі 37002 грн 00 коп. за наступними реквізитами Отримувач коштів - УК у Галицькому районі м.Львова; код отримувача за ; банк отримувача - Казначейство України (ЕАП); МФО 899998; рахунок отримувача UA6081057; код класифікації доходів бюджету 22030101; призначення платежу *;101; код платника; судовий збір; № справи; Восьмий апеляційний адміністративний суд.

- вмотивованої заяви про поновлення строку на апеляційне оскарження, підтверджену належними та допустимими доказами.

За таких обставин, відповідно до ст.169, ч.3 ст.298 Кодексу адміністративного судочинства України апеляційну скаргу слід залишити без руху та надати строк для усунення вказаних недоліків.

При цьому, особі, яка подає апеляційну скаргу, слід роз`яснити, що відповідно до пункту 4 частини першої статті 299 Кодексу адміністративного судочинства України в разі, якщо заяву про поновлення строку на апеляційне оскарження не буде подано в зазначений строк, або наведені нею підстави для поновлення строку на апеляційне оскарження будуть визнані неповажними, суд апеляційної інстанції відмовляє у відкритті апеляційного провадження. У разі не усунення решти зазначених вище недоліків (за умови подання у визначений строк заяви (клопотання) про поновлення строку на апеляційне оскарження із наведенням поважних причин пропуску цього строку) - апеляційну скаргу буде повернуто скаржнику відповідно до п.1 ч.4 ст. 169 Кодексу адміністративного судочинства України.

Керуючись статтями 296, 298, 321, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України,- УХВАЛИВ:

В задоволенні клопотання Головного управління ДФС у м. Києві про звільнення від сплати судового збору за подання апеляційної скарги на рішення Закарпатського окружного адміністративного суду від 22 травня 2019 року у справі № 0740/1029/18 відмовити.

В задоволенні клопотання Головного управління ДФС у м. Києві про поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення Закарпатського окружного адміністративного суду від 22 травня 2019 року у справі № 0740/1029/18 відмовити.

Апеляційну скаргу Головного управління ДФС у м. Києві на рішення Закарпатського окружного адміністративного суду від 22 травня 2019 року у справі № 0740/1029/18 залишити без руху.

Встановити Головному управлінню ДФС у м. Києві десятиденний строк з дня вручення копії цієї ухвали для усунення недоліків апеляційної скарги.

Ухвала набирає законної сили з моменту підписання та оскарженню не підлягає.

Суддя-доповідач І. В. Глушко
судді О. І. Довга
І. І. Запотічний