Справа № 2а-2335/10/1370
Суддя: Кузан Ростислав Ігорович
Дата ухвалення: 2019-11-13 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
справа №2а-2335/10/1370
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 листопада 2019 року

зал судових засідань № 12

Львівський окружний адміністративний суд в складі:

головуючого судді Кузана Р.І.,

секретар судового засідання Козак О.М.,

за участю:

представників позивача ОСОБА_1 -Г.І., Браславського І.Л.,

представника відповідача Іванського В.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Львові в порядку загального позовного провадження справу за позовом Державного підприємства Міністерства оборони України «Західвійськбуд» до Головного управління ДФС у Львівській області про скасування податкового повідомлення-рішення, -

в с т а н о в и в:

Державне підприємство Міністерства оборони України «Західвійськбуд» (місцезнаходження: 80383, Львівська область, Жовківський район, с.Малехів, вул.Київська, 20, ) (далі позивач, ДП МО України «Західвійськбуд») звернулося до суду з позовом до Державної податкової інспекції у Залізничному районі м. Львова (місцезнаходження: 79003, м.Львів, вул.Стрийська, 35) (далі - відповідач), в якому, з врахуванням уточнених позовних вимог від 06.10.2010, просить скасувати податкове повідомлення-рішення від 22.09.2009 №/0/25733.

Постановою Львівського окружного адміністративного суду від 16.12.2010, залишеною без змін ухвалою Львівського апеляційного адміністративного суду від 03.04.2013, у задоволенні позову відмовлено повністю.

Постановою Верховного Суду від 23.04.2019 касаційну скаргу Державного підприємства Міністерства оборони України «Західвійськбуд» задоволено частково. Постанову Львівського окружного адміністративного суду від 16.12.2010 та ухвалу Львівського апеляційного адміністративного суду від 03.04.2013 скасовано та направлено справу на новий розгляд до суду першої інстанції.

Верховний Суд в постанові від 23.04.2019 вказав про необхідність встановлення обставин щодо фактичного переходу прав користування на земельні ділянки, які знаходяться у м. Львові, зокрема: площею 2.4089 га по АДРЕСА_1 та 0,3731 га по вул АДРЕСА_2 , 16, у випадку підтвердження цих обставин - дата переходу правового титулу користування до іншого землекористувача. Зазначено, що ці обставини входять до предмету доказування при вирішенні спору про правомірність донарахованого земельного податку.

Після автоматизованого розподілу для розгляду цієї справи визначено головуючого суддю Кузана Р.І.

Ухвалою від 18.06.2019 суддя прийняв справу до провадження; справу вирішено розглядати за правилами загального позовного провадження.

Ухвалою від 29.07.2019 суд допустив процесуальне правонаступництво відповідача у справі і здійснив заміну первісного відповідача - Державну податкову інспекцію у Залізничному районі м. Львова на Головне управління ДФС у Львівській області.

Ухвалою від 16.09.2019 суд закрив підготовче провадження у справі та призначив справу до судового розгляду по суті.

Представники позивача під час нового судового розгляду позовні вимоги підтримали з підстав, викладених в позовній заяві, поясненнях по суті справи та відповіді на відзив. Додатково пояснили, що у червні та липні 2003 року будівлі та споруди, які розташовані на земельній ділянці за адресою АДРЕСА_1 ДП АДРЕСА_3 України «Західвійськбуд» було відчужено приватному підприємцю ОСОБА_2 . Згідно з умовами договору купівлі-продажу будівель, ДП МО України «Західвійськбуд» як продавець зобов`язався не чинити перешкод покупцеві в доступі до земельної ділянки. Таким чином, представники позивача зазначають, що користування земельною ділянкою за адресою АДРЕСА_1 припинилось з моменту укладення договору купівлі-продажу будівель, тобто з 2003 року. Щодо земельної ділянки за адресою АДРЕСА_2 зазначають наступне. Згідно з статутом, метою створення ДП МО України «Західвійськбуд» є виконання програми житлового і військового будівництва для Міністерства оборони України, структур Збройних Сил України та інших замовників. Таким чином, будівництво об`єктів житла є одним із основних напрямків діяльності. На підставі рішення Виконавчого комітету Львівської міської ради №88 від 16.03.1989, позивачем було збудовано багатоквартирний житловий будинок за адресою АДРЕСА_2 . Після чого, Виконавчим комітетом Львівської міської ради прийнято рішення від 28.08.2018 №1018 «Про затвердження акту державної приймальної комісії про готовність до ведення в експлуатацію 15-ти квартирного житлового будинку на АДРЕСА_2 » та від 22.08.2006 Акт державної приймальної комісії про прийняття в експлуатацію зазначеного будівництвом об`єкту, котрі вказують про готовність об`єкту нерухомості. Окрім цього, 01.12.2006 між ДП МО України «Західвійськбуд» та ЛКП «Нове», укладено договір, відповідно до якого ДП МО України «Західвійськбуд» передає ЛКП «Нове» багатоповерховий будинок за адресою АДРЕСА_2 для технічного обслуговування та утримання будинку та прилеглої території, надання житло-комунальних послуг. Таким чином, позивач вважає, що після здачі в експлуатацію завершеного будівництва та його заселення мешканцями, позивач, як забудовник, не може вважатися землекористувачем по АДРЕСА_4 . Кульчицької, 16. З цих підстав та на підставі ст.120 Земельного кодексу України, ст.377 Цивільного кодексу України та Закону України «Про Збройні Сили України», вважає, що позовні вимоги необхідно задовольнити та скасувати оскаржуване податкове-повідомлення-рішення.

Представник відповідача під час нового судового розгляду позовні вимоги заперечив з підстав, викладених у відзиві на позовну заяву. Додатково зазначив, що ДП МО України «Західвійськбуд» не перебувало на стадії банкрутства, зміни форми власності або в стані ліквідації, а з документів, які наявні в матеріалах справи, незрозуміло на підставі чого передавали у власність місту вказані будинки, а також коли відбулись перехід правового титулу користування до іншого землекористувача. Представник відповідача, вважає, що відсутні підстави для задоволення позовних вимог, оскільки оскаржуване податкове повідомлення рішення від 22.09.2009 №/0/25733 прийняте за наявності обґрунтованих підстав, а тому у задоволенні позову необхідно відмовити.

Дослідивши подані сторонами документи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення сторін, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті з урахуванням висновків Верховного Суду, суд встановив таке.

Позивач - ДП Міністерства оборони України «Західвійськбуд», зареєстрований як юридична особа . Місцезнаходження: 80383, Львівська область, Жовківський район, с.Малехів, вул.Київська, 20.

Державна податкова інспекція у Залізничному районі м. Львова провела планову виїзну документальну перевірку ДП МОУ «Західвійськбуд» з питань дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства за період з 01.04.2006 р. по 31.03.2009, за наслідками якої складено Акт від 03.09.2009 №1974/23-2/24308317.

Під час перевірки ДПІ у Залізничному районі м. Львова направляло запит № 40/6/89 від 03.07.2009 у Львівське міське управління земельних ресурсів про надання інформації щодо наявності у ДП МОУ «Західвійськбуд» земельних ділянок згідно з даними земельного кадастру, а також їх функціонального використання, адреси, розміру та грошової оцінки по наявних земельних ділянках у м. Львові.

Львівське міське управління земельних ресурсів надіслало лист № 40/6/124 від 15.07.2009, до якого як додаток долучено наступні відомості з державного земельного кадастру щодо наявності в постійному користуванні ДП МОУ «Західвійськбуд» земельних ділянок:

1) ділянка в м. Львові АДРЕСА_1 , площа 2,4089 га.; цільове призначення - землі промисловості, для виробничих потреб 483 контори матеріально технічного забезпечення; правовстановлюючий документ державний акт на право постійного користування, реєстраційний № НОМЕР_1 , книга записів 1-3.

2) ділянка в АДРЕСА_2 , площа 0,3731 га; цільове призначення - для будівництва та обслуговування багатоповерхових житлових будинків, за функціональним використанням - землі житлової забудови.

Нормативна грошова оцінка земельних ділянок становить: по АДРЕСА_1 на 2006 рік 3302120,12 грн. (за 1 м. кв. 137,08 грн.); на 2007 рік 3302120,12 грн. (за 1 м. кв. 137,08 грн.); на 2008 рік 3394621,88 грн. (за 1 м. кв. 140,92 грн.); на 2009 рік 3910608,26 грн. (за 1 м. кв. 162,34 грн.); по АДРЕСА_2 : на 2006 рік 866114,34 грн. (за 1 м. кв. 232,14 грн.); на 2007 рік 866114,34 грн. (за 1 м. кв. 232,14 грн.); на 2008 рік 890365,84 грн. (за 1 м. кв. 238,64 грн.); на 2009 рік 1025689,21 грн. (за 1 м. кв. 274,91 грн.).

На підставі вищенаведеного, в акті перевірки №1974/23-2/24308317 від 03.09.2009 зроблено висновок, що в порушення вимог ст.ст. 2, 4, 5, 13, 14 Закону України «Про оплату за землю» ДП МОУ «Західвійськбуд» у період з 01.04.2006 по 31.03.2009 не нарахувало та не сплачувало земельний податок за земельні ділянки за адресами: АДРЕСА_5 . За період з 01.04.2006 по 31.03.2009 підприємство не нарахувало та не сплатило за період з 01.04.2006 по 31.12.2006 суму 31261,76 грн., за період з 01.01.2007 по 31.12.2007 суму 41682,34 грн., за період з 01.01.2008 по 31.12.2008 суму 42849,88 грн., за період з 01.01.2009 по 31.03.2009 суму 12340,74 грн.

На підставі висновків вказаного акта перевірки винесено податкове повідомлення-рішення від 22.09.2009 №/0/25733.

12.10.2009 ДП МОУ «Західвійськбуд» подано до ДПІ у Залізничному районі м.Львова скаргу на податкове повідомлення-рішення від 22.09.2009 №/0/25733.

11.12.2009 ДПІ у Залізничному районі м.Львова повідомила позивача листом №33838/10/25-005/295, що за результатами розгляду скарги ДП МОУ «Західвійськбуд» прийнято рішення про результати розгляду первинної скарги , яким податкове повідомлення-рішення від 22.09.2009 №/0/25733 залишено без змін, а скаргу без задоволення.

28.12.2009 ДП МОУ «Західвійськбуд» подано до Державної податкової адміністрації у Львівській області скаргу на податкове повідомлення-рішення від 22.09.2009 №/0/25733, в якій просив переглянути таке та скасувати.

27.01.2010 ДПІ у Залізничному районі м.Львова повідомила позивача листом №1421/10/25-005/61, що за результатами розгляду скарги ДП МОУ «Західвійськбуд» встановлено, що податкове повідомлення-рішення від 22.09.2009 №/0/2573, яким визначено податкове зобов`язання по сплаті земельного податку в сумі 145819,42 грн. (основний платіж 96872,94 грн., штрафна (фінансова) санкція 48946,48 грн.) не підлягає адміністративному оскарженню, але в межах строків давності може бути оскаржено до суду в порядку, передбаченому чинним законодавством.

Зміст спірних правовідносин полягає в тому, що позивач вважає оскаржуване податкове повідомленні-рішення відповідача безпідставним та таким, що прийняте з порушенням вимог Податкового кодексу України. Наведене і зумовило позивача звернутись до суду з даним позовом.

При вирішенні спору суд керувався таким.

Статтею 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади, їх посадові особи повинні діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Перевіряючи правомірність винесення оскарженого податкового повідомлення - рішення від 22.09.2009 №/0/2573, суд виходить з такого.

Предметом спору є нарахування земельного податку за період з 01.04.2006 по 31.03.2009 на дві земельні ділянки, розташовані під об`єктами нерухомості за адресами: АДРЕСА_5 .

Частиною першою статті 2 Закону України «Про плату за землю» (далі - Закон № 2535-ХІІ) (у редакції, чинній на час виникнення відносин, з приводу прав і обов`язків у яких виник спір) встановлено, що використання землі в Україні є платним.

Згідно з ч.1 ст. 5 цього Закону об`єктом плати за землю є земельна ділянка, а також земельна частка (пай), яка перебуває у власності або користуванні, у тому числі на умовах оренди.

Суб`єктом плати за землю (платником) є власник земельної ділянки, земельної частки (паю) і землекористувач, у тому числі орендар (частина друга цієї статті).

Відповідно до ч.1 ст. 15 Закону №2535-ХІІ, власники землі та землекористувачі сплачують земельний податок, а також орендну плату за земельні ділянки державної та комунальної власності з дня виникнення права власності або права користування земельною ділянкою.

Частинами першою, другою статті 125 Земельного кодексу України (у редакції, чинній на час виникнення відносин, з приводу прав і обов`язків у яких виник спір) встановлено, що право власності та право постійного користування на земельну ділянку виникає після одержання її власником або користувачем документа, що посвідчує право власності чи право постійного користування земельною ділянкою, та його державної реєстрації.

Право на оренду земельної ділянки виникає після укладення договору оренди і його державної реєстрації.

Статтею 126 Земельного кодексу України передбачено, що право власності на земельну ділянку і право постійного користування земельною ділянкою посвідчується державними актами. Форми державних актів затверджуються Кабінетом Міністрів України.

Питання переходу прав на земельну ділянку у разі набуття права на жилий будинок, будівлю, споруду, що розміщені на ній, регулюється статями 120 Земельного кодексу України та 377 Цивільного кодексу України.

Суд зазначає, що редакції вказаних статей на момент виникнення спірних правовідносин встановлювали різний порядок правового регулювання питання переходу прав на земельну ділянку. Статтею 377 Цивільного кодексу було передбачено, що до особи, яка набула право власності на жилий будинок, будівлю або споруду, переходить право власності, право користування на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення, у розмірах, встановлених договором. Якщо договором про відчуження житлового будинку, будівлі або споруди розмір земельної ділянки не визначений, до набувача переходить право власності на ту частину земельної ділянки, яка зайнята житловим будинком, будівлею або спорудою, та на частину земельної ділянки, яка є необхідною для їх обслуговування. Тоді як статтею 120 Земельного кодексу України, в редакції, яка діяла до 20.06.2007, було передбачено, що при переході права власності на будівлю і споруду право власності на земельну ділянку або її частину може переходити на підставі цивільно-правових угод, а право користування - на підставі договору оренди. З 20.06.2007 в статтю 120 Земельного кодексу України внесено зміни, та викладено її в редакції, що відповідає статті 377 Цивільного кодексу України.

Цим самим усунено правову невизначеність в регулюванні земельних відносин при переході права власності на житловий будинок, будівлю або споруду.

Щодо нарахування земельного податку за період з 01.04.2006 по 31.03.2009 на земельну ділянку, яка розташована під об`єктами нерухомості за адресою: АДРЕСА_1 , суд зазначає таке.

03.07.2003 між ДП МОУ «Західвійськбуд» та ОСОБА_2 укладено договір купівлі-продажу будівель, який посвідчений приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Дячуком О.А. та зареєстрований в реєстрі за №4524.

Згідно з п.1.1 вказаного договору Продавець (ДП МОУ «Західвійськбуд») продав, а покупець, як переможець конкурсу (згідно з Протоколом №19 від 03.07.2003, затвердженого керівником ДП МОУ «Західвійськбуд» А.Д. Довгополюком), купив: споруди центрального складу (ЦМС) загальною площею 241,1 кв.м, описаний у звіті про експертну оцінку споруди центрального матеріального складу по АДРЕСА_1 , позначеного на план-схемі та у витязі з реєстру прав власності на нерухоме майно літерами Б-1.; будівлю складу з рампою загальною площею 568,8 кв.м., описану у звіті про експертну оцінку складу, та позначену на план-схемі літерами №С-1; будівлю навісу-складу, загальною площею 226,0 кв.м., описану у звіті про експертну оцінку будівлі навісу-складу та позначену на план-схемі літерами №Т-1; будівлю газорозподільного пункту (ГРП, загальною площею 7,0 кв.м., описану у звіті про експертну оцінку будівлі газорозподільного пункту (ГРП), та позначену на план-схемі літерами №В-1; будівлю складу з ПТО та гаражами, загальною площею 570,8 кв.м., описану у звіті про експертну оцінку будівлі ПТО зі складом і гаражами, та позначену на план схемі літерами №Щ-1.

Відповідно до п.1.2 вказаного договору, майно, що продається, розташоване за адресою: АДРЕСА_1 , та належить продавцю на підставі Свідоцтва про право власності на будівлі, виданого 17.03.2003 Залізничною районною адміністрацією Львівської міської ради на підставі розпорядження Залізничної районної адміністрації від 17.03.2003 №178, на бланку серії САА №454151, та зареєстрованого Львівським обласним комунальним бюро технічної інвентаризації та експертної оцінки, про що 13.06.2003 виданий Витяг про реєстрацію права власності на нерухоме майно за №776187, реєстраційний №1474667, на бланку серії НОМЕР_2 .

Згідно з п.п.6.1, 6.2 даного договору, продавець відмовляється від земельної ділянки на якій розташовані будівлі та споруди, що продаються. Після укладення цього договору продавець зобов`язується не чинити перешкод покупцеві в доступі до земельної ділянки та втручатись у статутну діяльність покупця.

Окрім цього, судом встановлено, що 31.07.2003 між ДП МОУ «Західвійськбуд» та ОСОБА_3 укладено договір купівлі-продажу будівель, який посвідчений приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Нор Н.М. та зареєстрований в реєстрі за №3745.

Відповідно до п.1 вказаного договору ДП МОУ «Західвійськбуд» в особі Філіалу ДП МОУ «Західвійськбуд» продало, а суб`єкт підприємницької діяльності фізична особа ОСОБА_3 купив наступне майно: будівлю цегляних гаражів «П-1», загальною площею 204,3 кв.м.; будівлю цегляного складу з навісом «Р-1», «Р-1» загальною площею 308,7 кв.м.; будівлю цегляної столярної майстерні «Ч-1», загальною площею 147,6 кв.м.; цегляний навіс-склад «У-1», загальною площею 310,6 кв.м.; будівлю цегляного складу «Ю-1», загальною площею 303,0 кв.м.; цегляну трансформаторну «Ф-1», загальною площею 5,8 кв.м, розташовані за адресою: АДРЕСА_1 Сумарна загальна площа будівель становить 1280,00 кв.м.

Згідно з п.12 цього договору Покупець набуває права власності щодо майна з моменту нотаріального посвідчення цього договору.

31.07.2003 на виконання договору купівлі-продажу будівель від 31.07.2003 ДП МОУ «Західвійськбуд» та ОСОБА_3 складено акт прийому-передачі за договором купівлі продажу майна.

З аналізу вказаних договорів купівлі-продажу будівель від 03.07.2003 та 31.07.2003, суд встановив, що відповідно до статті 377 Цивільного кодексу України та статті 120 Земельного кодексу право користування ДП МОУ «Західвійськбуд» земельною ділянкою за адресою: АДРЕСА_1 припинилось з моменту укладення зазначених договорів та їх нотаріального посвідчення.

При цьому, відповідно до статті 120 Земельного кодексу України, в редакції, яка діяла на момент укладення вказаних договорів, право користування земельною ділянкою до нових власників зазначених будівель, мало б переходити на умовах договору оренди, укладеного з власником земельної ділянки, яким позивач не був.

Щодо нарахування земельного податку за період з 01.04.2006 по 31.03.2009 на земельну ділянку, яка розташована під об`єктами нерухомості за адресою: АДРЕСА_2 , суд зазначає таке.

Судом встановлено та підтверджено представниками позивача, що метою створення ДП МО України «Західвійськбуд», згідно з Статутом, є виконання програми житлового і військового будівництва для Міністерства оборони України, структур Збройних Сил України та інших замовників - юридичних та фізичних осіб України та інших держав незалежно від форм власності. Таким чином, будівництво об`єктів житла є одним із основних напрямків діяльності.

На офіційному сайті Львівської міської ради розміщено рішення №466 від 07.05.2004 «Про затвердження акта державної технічної комісії про готовність до проведення в експлуатацію 76 квартир 10-ти поверхового житлового будинку на АДРЕСА_4 . О АДРЕСА_2 , АДРЕСА_6 ( АДРЕСА_7 черга)».

Суд встановив, що згідно з вищезазначеним рішенням, будинок на даній земельній ділянці ДП МО України «Західвійськбуд» збудувало на підставі рішення виконавчого комітету від 16.03.1989 №88.

У 2002 наказом Департаменту землеустрою та планування забудови м.Львова №64, ДП МО України «Західвійськбуд» було виділено земельну ділянку по АДРЕСА_6 для будівництва багатоквартирних житлових будинків.

У лютому 2004 року виготовлено та в 07.05.2004 Львівською міською радою затверджено акт державної технічної комісії про готовність введення в експлуатацію 10-ти поверхового житлового будинку по АДРЕСА_6 .

На підставі цього, 12.10.2004 Управління житлово-комунального господарства Львівської міської ради видало наказ №16/875 віх «Про заселення житлового будинку АДРЕСА_8 16 (секція АДРЕСА_9 ,В) на вул. Кульчицької».

Пунктом 2. вищезазначеного наказу зазначено, що обслуговування будинку повинна забезпечувати адміністрація ЛКП «Нове».

01.12.2006 між ДП МО України «Західвійськбуд» та ЛКП «Нове» укладено договір на утримання житлового будинку та прибудинкової території.

Предметом договору є передача ДП МО України «Західвійськбуд» до ЛКП «Нове» закінченого будівництвом 9-10 поверхового житлового будинку на АДРЕСА_6 для технічного обслуговування, утримання будинку та прилеглої території, надання житлово-комунальних послуг та проведення розрахунків із квартиро - наймачами та власниками житлових приміщень.

Окрім цього, судом встановлено, що 28.08.2006 Виконавчим комітетом Львівської міської ради прийнято рішення №1018 «Про затвердження акта державної приймальної комісії про готовність до введення в експлуатацію 15-ти квартирного житлового будинку по АДРЕСА_6 », яким затверджено акт державної приймальної комісії від 09.06.2006 про готовність до введення в експлуатацію 15ти квартирного житлового будинку на АДРЕСА_6 , який збудувало ДП МО України «Західвійськбуд» на підставі наказу Департаменту землеустрою та планування забудови міста від 28.03.2002 №64 і дозволу Інспекції державного архітектурно-будівельного контролю від 03.12.2003 №575/02.

Згідно з актом від 09.06.2006 слідує, що початком робіт є грудень 2003 року, а кінець робіт грудень 2005 року.

Таким чином, суд приходить до висновку, що після здачі в експлуатацію завершеного будівництва та його заселення мешканцями, позивач, як забудовник, не може вважатись землекористувачем земельної ділянки по АДРЕСА_6 .

Як вже зазначалось судом, згідно з частиною 1 статті 377 Цивільного кодексу України (в редакції, станом на день виникнення спірних правовідносин) до особи, яка набула право власності на житловий будинок (крім багатоквартирного), будівлю або споруду, переходить право власності, право користування на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення в обсязі та на умовах, встановлених для попереднього землевласника (землекористувача).

Відповідно до частини 1 статті 42 Земельного кодексу України (у редакції, чинній на момент виникнення правовідносин) земельні ділянки, на яких розташовані багатоквартирні жилі будинки, а також належні до них будівлі, споруди та прибудинкові території державної або комунальної власності, надаються в постійне користування підприємствам, установам і організаціям, які здійснюють управління цими будинками.

З урахуванням викладеного суд зазначає, що оскільки користування будівлею (спорудою) неможливо без користування земельною ділянкою, на якій вона розташована, а плата за землю справляється саме за користування земельною ділянкою, обов`язок щодо сплати сум податкових зобов`язань із плати за землю у нового власника будівлі (споруди) виникає не з дати оформлення права землекористування, а з дати фактичного користування земельною ділянкою.

Це підтверджується розвитком правового регулювання цього питання, зокрема наведеними вище правовими нормами.

Аналогічну позиція наведена в ухвалі Вищого адміністративного суду України в ухвалі від 22.04.2010 по справі № К-13021/07 (А27/132) (номер у ЄДРСР № 9484733) та в постанові від 16.08.2011 по справі № К-5891/09 (номер у ЄДРСР № 18260111).

Верховний Суд України у своїй постанові від 24.12.2010 у справі № 21-59а10 (номер у ЄДРСР № 13485871) по справі за позовом ТОВ «Європа - вікно» до Калуської ОДПІ Івано-Франківської області про визнання недійсним податкового повідомлення - рішення зазначає, що залишаючи в силі рішення суду першої інстанції про задоволення позову, касаційний суд виходив із того, що право власності чи право користування земельною ділянкою виникає лише після державної реєстрації документа, що посвідчує право власності чи право постійного користування земельною ділянкою, а також державної реєстрації договору оренди. Цей висновок є наслідком порушення правил застосування норм права: перевагу було надано положенням Закону України «Про плату за землю» та Земельному кодексу України (статті 125, 126), які регулюють випадки набуття права власності чи права користування на земельну ділянку, як окремий об`єкт та які щодо спірних відносин є загальними. У той же час перевагу мають спеціальні норми, що регулюють випадки набуття права власності на землю чи права користування нею внаслідок придбання споруди, розміщеної на земельній ділянці, за наведених обставин, - стаття 120 Земельного кодексу України та стаття 377 Цивільного кодексу України.

З наведених обставин, суд прийшов до висновку, що позивач фактично відчуживши майно на користь третіх осіб та передавши житловий будинок для обслуговування Львівському комунальному підприємству «Нове» припинив бути землекористувачем земельних ділянок, що розташовані за адресами: АДРЕСА_5 .

З цих підстав, суд дійшов висновку, що відповідачем не було дотримано критерію обґрунтованості при прийнятті оскаржуваного податкового повідомлення-рішення.

Таким чином, визначення відповідачем ДП МО України «Західвійськбуд» податкового зобов`язання по сплаті земельного податку в сумі 145819,42 грн. (основний платіж 96872,94 грн., штрафна (фінансова) санкція 48946,48 грн.) є неправомірним, а тому оскаржуване податкове повідомлення - рішення від 22.09.2009 №/0/2573 є протиправними та таким, що підлягає скасуванню.

Відповідно до частин 1 та 2 статті77 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України), кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. А, згідно з частиною 1 статті 90 цього ж Кодексу, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень законодавства України, доказів, наявних у матеріалах справи, суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог та вважає їх такими, що підлягають задоволенню.

Відповідно до статті 139 КАС України на користь позивача з відповідача за рахунок його бюджетних асигнувань необхідно стягнути судовий збір у розмірі 3,40 грн.

Керуючись ст.ст.2, 6, 8-10,13, 14, 72-77, 139, 241-247, 250, 255, 293, 295, підп.15.5 п.15 Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

в и р і ш и в:

позов задовольнити повністю.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління ДФС у Львівській області від 22.09.2009 №/0/25733.

Стягнути з Головного управління ДФС у Львівській області (місцезнаходження: 79003, вул.Стрийська, 35, м.Львів, ) за рахунок бюджетних асигнувань на користь Державного підприємства Міністерства оборони України «Західвійськбуд» (місцезнаходження: 80383, Львівська область, Жовківський район, с.Малехів, вул.Київська, 20, ) судовий збір в сумі 3 (три) грн. 40 коп.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повне рішення суду складене та підписане 25.11.2019.

Суддя Р.І. Кузан