Справа № 360/4398/19
Суддя: Н.М. Басова
Дата ухвалення: 2019-11-25 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЛУГАНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

Іменем України

про закриття провадження у справi

25 листопада 2019 рокуСєвєродонецькСправа № 360/4398/19

Суддя Луганського окружного адміністративного суду Басова Н.М., розглянувши в порядку письмового провадження справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Луганського міського відділу державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Луганській області про визнання протиправною бездіяльність та зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

До Луганського окружного адміністративного суду надійшов адміністративний позов ОСОБА_1 до Луганського міського відділу державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Луганській області, в якому позивач просив суд:

-визнати бездіяльність Луганського міського відділу державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Луганській області щодо невнесення змін до актового запису № 407 від 18 листопада 1996 року про народження ОСОБА_1 стосовно національності його матері протиправною;

-зобов`язати Луганський міський відділ державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Луганській області внести зміни до актового запису № 407 від 18 листопада 1996 року про народження ОСОБА_1 , а саме змінити національність матері ОСОБА_2 з "українка" на "німкеня" (а.с.20-22).

В обґрунтування позовної заяви зазначено, що ІНФОРМАЦІЯ_2 у ОСОБА_3 та ОСОБА_2 народився син ОСОБА_1 . Про його народження відділом РАГС виконкому Ленінської районної ради м. Луганська в книзі записів актів громадянського стану про народження 18 листопада 1996 року зроблено відповідний запис № 407, а 27.12.2000 року було видане свідоцтво (повторно) НОМЕР_1 про народження ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_1 . У зазначених актовому запису та свідоцтві була вказана національність матері «українка». Рішенням Лисичанського міського суду Луганської області від 25 квітня 2019 року по справі № 415/1532/19 було встановлено факт приналежності ОСОБА_2 до національності «німкеня». 14 липня 2019 року позивач звернувся до відповідача з заявою про внесення змін до актового запису про його народження стосовно національності матері ОСОБА_2 , а саме з «українка» на «німка» у відповідності до рішення Лисичанського міського суду Луганської області від 25 квітня 2019 року по справі № 415/1532/19. Однак, відповіді на вказану заяву позивач не отримав, внесення змін до актового запису проведено не було. Вважаючи протиправною бездіяльність відповідача, позивач звернувся до суду за захистом своїх прав, просив задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

Відповідач до відділу діловодства та обліку звернення громадян 12.11.2019 за вхідним реєстраційним номером 56513/2019 надав відзив на позовну заяву від 08.11.2019 №24169/07-20 (а.с.114-116), в якому заперечував проти задоволення позову. В обґрунтування зазначив, що достатніх підстав щодо задоволення заяви громадянина ОСОБА_1 у відділі не було, про що позивачу та його адвокату 31.07.2019 за №2033/18.19-133 було надано відповідь. При цьому зазначив, що Відділ не є належним суб`єктом прийняття заяви про внесення змін від ОСОБА_1 , оскільки місце проживання останнього зареєстровано в м.Київ, тому заява подана в порушення п.2.1 розділу ІІ Правил внесення змін до актових записів цивільного стану, їх поновлення та анулювання (далі - Правила); позивачем було надіслано копії документів без належного засвідчення нотаріуса або адвоката, який мав би підтвердити справжність підпису заявника та оригіналів документів, чим порушено п.2.6 Правил; в рішенні суду не міститься зобов`язання внести будь-які зміни до актового запису про народження ОСОБА_1 . На підставі викладеного просив відмовити у задоволенні позовних вимог.

Ухвалою суду від 07.11.2019 після усунення недоліків позовної заяви по справі відкрито провадження та призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін (а.с.1-2).

Дослідивши матеріали справи, оцінивши докази відповідно до вимог ст.ст.72-79,90 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), суд дійшов наступного.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 є громадянином України, паспорт серії НОМЕР_2 , виданий 07.11.2012 Ленінським РВ УМВС України в Луганській області, ідентифікаційний код НОМЕР_3 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 (а.с.7).

Відповідно до інформації, зазначеної у свідоцтві про народження серії НОМЕР_1 від 27.12.2000, позивач народився ІНФОРМАЦІЯ_3 та батьками позивача є ОСОБА_3 та ОСОБА_2 (а.с.8).

Рішенням Лисичанського міського суду Луганської області від 25.04.2019 у справі №415/1532/19 заяву ОСОБА_4 , ІПН НОМЕР_4 , який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 , ОСОБА_2 , ІПН НОМЕР_5 , яка зареєстрована за адресою: АДРЕСА_3 про встановлення факту, що має юридичне значення задоволено.

Встановлено факт приналежності ОСОБА_4 та ОСОБА_2 до національності «німці», шляхом внесення Лисичанським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Луганській області, змін до актового запису про одруження №793 від 09 серпня 1975 р. ОСОБА_4 та про народження ОСОБА_2 за №1110 від 11 серпня 1976 р., а саме вказати національність ОСОБА_4 «німець».

Лисичанському міському відділу державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Луганській області внести зміни до актового запису про народження ОСОБА_2 за №1110 від 11 серпня 1976 р., складений Лисичанським міським відділом запису актів цивільного стану, змінити національність ОСОБА_4 з «росіянин» на «німець».

Лисичанському міському відділу державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Луганській області внести зміни до актового запису про шлюб ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , за №793 від 09 серпня 1975 р., складений Лисичанським міським відділом запису актів цивільного стану, змінити національність ОСОБА_4 з «росіянин» на «німець» (а.с.9-10).

16.07.2019 поштовою кореспонденцією позивач направив до відповідача заяву від 14.07.2019, в якій просив внести зміни до актового запису про народження ОСОБА_1 стосовно національності матері ОСОБА_2 , а саме з «українка» на «німка» у відповідності до рішення Лисичанського міського суду Луганської області від 25.04.2019 по справі №415/1532/19 (а.с.10).

31.07.2019 за №2033/18.19-113 відповідачем позивачу та його представнику надано відповідь, в якій зазначив, що підстави для внесення змін відсутні (а.с.44-45).

Не погоджуючись з бездіяльністю відповідача, позивач звернувся до суду з зазначеною вище позовною заявою.

Згідно із частиною першою статті 2 КАС завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Відповідно до пункту 2 частини першої статті 4 КАС публічно-правовий спір - це спір, у якому хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції, в тому числі на виконання делегованих повноважень, і спір виник у зв`язку із виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій.

Також пунктом 7 частини першої статті 4 КАС визначено, що суб`єкт владних повноважень - це орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їх посадова чи службова особа, інший суб`єкт при здійсненні ними публічно-владних управлінських функцій на підставі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, або наданні адміністративних послуг.

Згідно з пунктом 1 частини першої статті 19 КАС юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження.

Отже, до компетенції адміністративних судів належать спори фізичних чи юридичних осіб з органом державної влади, органом місцевого самоврядування, їхньою посадовою або службовою особою, предметом яких є перевірка законності рішень, дій чи бездіяльності цих органів (осіб), прийнятих або вчинених ними під час здійснення владних управлінських функцій, крім спорів, для яких законом установлений інший порядок судового вирішення.

Згідно із частиною першою статті 19 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК) суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають із цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

Під час визначення предметної юрисдикції справ суди повинні виходити із суті права та/або інтересу, за захистом якого звернулася особа, заявлених вимог, характеру спірних правовідносин, змісту та юридичної природи обставин у справі.

З матеріалів справи вбачається, що позивач звертаючись із заявою до Луганського міського відділу державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Луганській області, мав на меті внести зміни до актового запису № 407 від 18 листопада 1996 року про народження ОСОБА_1 , а саме змінити національність матері ОСОБА_2 з "українка" на "німкеня", у задоволенні якої позивачу було відмовлено.

Таким чином, позивач, звертаючись до суду із даною позовною заявою позивач мав на меті намір вирішити питання про внесення змін щодо національності у вже існуючому записі, фактично зазначити факт належності його матері до німецької національності, а отже, спір у цій справі не має ознак публічно-правового, і не підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства.

Аналогічну правову позицію Велика Палата Верховного Суду висловила в постанові від 23 січня 2019 року у справі № 807/45/17.

При цьому, суд зазначає, що поняття «спір, який не підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства» в цьому випадку слід тлумачити в більш широкому значенні, тобто як поняття, що стосується тих спорів, які не підлягають розгляду в порядку адміністративного судочинства, а також тих, які взагалі не підлягають судовому розгляду, з огляду на таке.

Положеннями частин першої - третьої статті 49 Цивільного кодексу України (далі - ЦК) визначено, що актами цивільного стану є події та дії, які нерозривно пов`язані з фізичною особою і започатковують, змінюють, доповнюють або припиняють її можливість бути суб`єктом цивільних прав та обов`язків. Актами цивільного стану є народження фізичної особи, встановлення її походження, набуття громадянства, вихід з громадянства та його втрата, досягнення відповідного віку, надання повної цивільної дієздатності, обмеження цивільної дієздатності, визнання особи недієздатною, шлюб, розірвання шлюбу, усиновлення, позбавлення та поновлення батьківських прав, зміна імені, інвалідність, смерть тощо. Державній реєстрації підлягають народження фізичної особи та її походження, громадянство, шлюб, розірвання шлюбу у випадках, передбачених законом, зміна імені, смерть.

Згідно з частиною першою статті 9 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану» державна реєстрація актів цивільного стану проводиться з метою забезпечення реалізації прав фізичної особи та офіційного визнання і підтвердження державою фактів народження фізичної особи та її походження, шлюбу, розірвання шлюбу, зміни імені, смерті.

Відповідно до частини першої статті 22 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану» внесення змін до актового запису цивільного стану проводиться відповідним органом державної реєстрації актів цивільного стану за наявності достатніх підстав. За наслідками перевірки зібраних документів орган державної реєстрації актів цивільного стану складає обґрунтований висновок про внесення змін до актового запису цивільного стану або про відмову в цьому. У разі відмови у внесенні змін до актового запису цивільного стану у висновку вказуються причини відмови та зазначається про можливість її оскарження в судовому порядку.

Порядок внесення змін до актових записів цивільного стану регулюють Правила внесення змін до актових записів цивільного стану, їх поновлення та анулювання, затверджені наказом Міністерства юстиції України від 12 січня 2011 року № 96/5 (далі - Правила).

Згідно з пунктом 1.1 розділу І Правил внесення змін до актових записів цивільного стану, які складено органами державної реєстрації актів цивільного стану України, проводиться районними, районними у містах, міськими (міст обласного значення), міськрайонними, міжрайонними відділами державної реєстрації актів цивільного стану головного територіального управління юстиції (далі - відділи державної реєстрації актів цивільного стану) у випадках, передбачених чинним законодавством. У разі відмови у внесенні змін до актових записів цивільного стану у висновку відділу державної реєстрації актів цивільного стану вказуються причини відмови та в яких зазначено про можливість оскарження його у судовому порядку.

Підпунктами 2.13.1, 2.13.2 пункту 2.13 розділу ІІ Правил визначено, що підставою для внесення змін в актові записи цивільного стану є, зокрема, рішення суду про встановлення неправильності в актовому записі цивільного стану, постанова адміністративного суду.

Отже, органи державної реєстрації актів цивільного стану за заявою громадян можуть вносити зміни до актових записів на підставі рішень суду, якими встановлено неправильність таких записів та зазначено про внесення до них конкретних змін.

Судом встановлено, що наразі рішення суду, яким було б встановлено неправильність записів у свідоцтві про народження позивача та зазначено про внесення до нього конкретних змін відсутнє.

У частині першій статті 315 ЦПК наведено перелік фактів, справи про встановлення яких розглядаються судом. Хоч за змістом частини другої цієї статті зазначений перелік не є вичерпним, проте у судовому порядку можуть бути встановлені тільки ті факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб (якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення).

Питання зміни національності громадянами України регулювалося Указом Президента України 31 грудня 1991 року № 24 «Про порядок зміни громадянами України національності», відповідно до якого національність могла бути змінена особами, які при досягненні 16-річного віку та одержанні паспорта прийняли національність одного з батьків та бажали змінити її відповідно до національності другого з батьків. Зміна національності провадилася відділом внутрішніх справ виконавчого комітету районної, міської, районної у місті ради народних депутатів за місцем проживання заявника. Зміна національності допускалася також і щодо осіб, які обрали національність до прийняття цього Указу. Вказаний Указ втратив чинність на підставі Указу Президента України від 27 січня 1999 року № 70/99.

При цьому чинним законодавством України не передбачено зазначення в актових записах цивільного стану та свідоцтвах органами державної реєстрації актів цивільного стану національності батьків дитини чи осіб, які вступають у шлюб. Тим самим забезпечується рівність усіх незалежно від національності чи етнічного походження, а також право особи вільно обирати та відновлювати національність, як це передбачено статтею 11 Закону України «Про національні меншини в Україні». Примушення громадян у будь-якій формі до відмови від своєї національності не допускається.

Згідно зі статтею 300 ЦК особа має право на індивідуальність, на збереження своєї національної, культурної, релігійної, мовної самобутності, а також право на вільний вибір форм та способів прояву своєї індивідуальності, якщо вони не заборонені законом та не суперечать моральним засадам суспільства. Таке право підпадає під захист статті 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка передбачає, що кожна людина має право на повагу до її особистого і сімейного життя. Держава не може втручатися у здійснення цього права інакше ніж згідно із законом та у випадках, необхідних у демократичному суспільстві в інтересах національної і громадської безпеки.

Відповідно до статті 11 Конституції України держава сприяє консолідації та розвиткові української нації, її історичної свідомості, традицій і культури, а також розвиткові етнічної, культурної, мовної та релігійної самобутності всіх корінних народів і національних меншин України.

Згідно зі статтею 3 Рамкової конвенції про захист національних меншин (ратифікована Законом України від 9 грудня 1997 року № 703/97-ВР) кожна особа, яка належить до національної меншини, має право вільно вирішувати, вважатися їй чи не вважатися такою, і таке рішення або здійснення прав у зв`язку з ним не повинно зашкоджувати такій особі.

Відмова від фіксації національності в офіційних документах, що посвідчують особу, та актових записах цивільного стану і відповідних свідоцтвах органів державної реєстрації актів цивільного стану відповідає статті 24 Конституції України, яка гарантує рівність громадян, зокрема незалежно від етнічного походження, а також статті 11 Закону України «Про національні меншини в Україні».

Отже, національна належність особи є актом її особистого самовизначення і жодним чином не впливає на публічно-правові відносини такої особи з державою. Фіксація факту національності особи в документі, що її посвідчує, чи в актових записах громадянського стану створила б перешкоду вільному обранню чи відновленню національності, оскільки поставила б таке обрання чи відновлення у залежність від рішення державного органу.

Аналогічну правову позицію Велика Палата Верховного Суду висловила в постанові від 29 травня 2019 року у справі № 398/4017/18, яку суд враховує у відповідності до частини п`ятої статті 242 КАС України.

Отже, підсумовуючи викладене, суд дійшов висновку про те, що спір у цій справі не має ознак публічно-правового, а також у зв`язку з неможливістю встановлення в судовому порядку фактів щодо належності осіб до певної національності, цей спір не підлягає розгляду не лише в порядку адміністративного судочинства, а й у судовому порядку взагалі.

Враховуючи суть спірних правовідносин та суб`єктний склад сторін у справі суд вважає за необхідне закрити провадження у справі.

На підставі викладеного, керуючись статтями 47, 238, 248, 256, 294,295, п.15.5 Розділу VІІ Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України, суд

УХВАЛИВ:

Закрити провадження у справі №360/4398/19 за позовною заявою ОСОБА_1 до Луганського міського відділу державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Луганській області про визнання протиправною бездіяльність та зобов`язання вчинити певні дії.

Повторне звернення до суду зі спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав не допускається.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею та може бути оскаржена в апеляційному порядку до Першого апеляційного адміністративного суду через Луганський окружний адміністративний суд.

Апеляційна скарга на ухвалу суду першої інстанції подається протягом п`ятнадцяти днів з дня проголошення ухвали.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення (ухвали) суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, строк на апеляційне оскарження обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя Н.М. Басова