Справа № 1.380.2019.003585
Суддя: Старунський Дмитро Миколайович
Дата ухвалення: 2019-11-21 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 листопада 2019 рокуЛьвів№ 857/10479/19

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого судді Старунського Д.М.,

суддів Багрія В.М., Большакової О.О.,

за участю секретаря судового засідання Ратушної М.І.,

позивача ОСОБА_1 ,

представника відповідача Цимбор Ю.О.,

розглянувши у судовому засіданні в місті Львові апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Львівського окружного адміністративного суду від 11 вересня 2019 року у справі № 1.380.2019.003585 (рішення ухвалено в м. Львові о 12 год 40 хв, головуючий суддя Качур Р.П., повний текст рішення складено та підписано 13.09.2019) за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області про визнання протиправною відмову, зобов`язання вчинити дії,

в с т а н о в и в:

ОСОБА_1 16.07.2019звернувся в суд із адміністративним позовомдоГоловного управління Пенсійного фонду України у Львівській області, в якому просив:

-визнати протиправною відмову відповідача нарахувати та виплатити компенсацію втрати частини доходів у зв`язку з несвоєчасним проведенням перерахунку та несвоєчасною виплатою перерахованої раніше призначеної пенсії відповідно до Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" позивачу, а саме з 01.01.2016 по день фактичної виплати донарахованої частини пенсії;

-зобов`язати відповідача нарахувати та виплатити позивачу компенсацію втрати частини доходів у зв`язку з несвоєчасним проведенням перерахунку та несвоєчасною виплатою перерахованої раніше призначеної пенсії відповідно до Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" у порядку, визначеному статтею 55 Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб", Закону України "Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати" та Порядку проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 21.02.2001 № 159, з 01.01.2016 по день фактичної виплати донарахованої частини пенсії.

В обґрунтування позову зазначає, що відповідач, відмовивши йому у нарахуванні та виплаті компенсації втрати частини доходів, пенсії у зв`язку з порушенням строків її виплати відповідно до Закону України "Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати", діяв не на підставі та не у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, у зв`язку з чим його порушені права підлягають захисту.

РішеннямЛьвівського окружного адміністративного суду від 11 вересня 2019 рокуу задоволенні адміністративного позову відмовлено.

Не погодившись з таким рішенням суду першої інстанції ОСОБА_1 оскаржив його в апеляційному порядку. В апеляційній скарзі проситьрішення суду першої інстанції скасувати та прийняти нове, яким позов задовольнити.

Апеляційну скаргу обґрунтовує тим, що відповідачем не нараховано та не виплачено позивачу компенсації втрати частини доходів у зв`язку з несвоєчасним проведенням перерахунку та несвоєчасною виплатою перерахованої раніше призначеної пенсії з урахуванням положень Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб", Закону України "Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати" та Порядку проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати, на які суд першої інстанції уваги не звернув та прийняв рішення з порушенням норм матеріального і процесуального права, приходячи до висновків, які не відповідають фактичним обставинам справи, є помилковими і таке рішення суду підлягає скасуванню.

Відповідач на апеляційну скаргу подав відзив, у якому зазначив, що суд першої інстанції виніс оскаржуване позивачем рішення з дотриманням норм матеріального та процесуального права, судом повністю досліджено докази, що мають значення для справи, а тому вважає його законним. Вважає, що відсутні підстави для задоволення позову, тому просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржене рішення суду без змін.

У судовому засіданні позивач просив задовольнити апеляційну скаргу.

Представник відповідача у судовому засіданні просив залишити рішення суду першої інстанції без змін.

Заслухавши суддю - доповідача, учасників судового розгляду, перевіривши підстави для апеляційного перегляду відповідно до доводів апеляційної скарги та відзиву на неї, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з огляду на наступне.

Як встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, що ОСОБА_1 є пенсіонером органів внутрішніх справ, якому призначена пенсія за вислугу років згідно із Законом України "Про пенсійне забезпечення військовослужбовців, осіб начальницького та рядового складу органів внутрішніх справ".

Позивач перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України у Львівській області.

Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 22.10.2018 визнано протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області щодо відмови ОСОБА_1 у перерахунку пенсії, викладеної у листі від 11.07.2018 №2883/Б-20/07-05-06. Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області здійснити перерахунок з 01.01.2016 та виплатити пенсію за віком ОСОБА_1 з урахуванням 90% розміру основних і додаткових видів грошового забезпечення. В задоволенні позовних вимог в частині виплати ОСОБА_1 надалі пенсії за віком з урахуванням 90% розміру основних та додаткових видів грошового забезпечення, а також виплатити йому одноразовою виплатою недоотриману різницю, що виникла після перерахунку пенсії з 01.01.2016 відмовлено.

На виконання рішення суду Львівським окружним адміністративним судом 08.04.2019 видано виконавчий лист № 1340/3622/18 про зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області здійснити перерахунок з 01.01.2016 та виплатити ОСОБА_1 пенсію за віком з урахуванням 90% розміру основних і додаткових видів грошового забезпечення.

16.04.2019 позивач звернувся до начальника Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області із заявою, в якій просив у найкоротший термін, у добровільному порядку та в повному обсязі виконати вказане вище рішення суду, здійснивши перерахунок його пенсії 01.01.2016, а також невідкладно виплатити недоплачену частку його пенсії за період з 01.01.2016 по теперішній час та при розрахунку розміру заборгованості з виплати пенсії по рішенню суду за період з 01.01.2016 виконати вимоги ст. 55 Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" від 09.04.1992 № 2262-ХІІ (далі - Закон № 2262-XII), провівши нарахування і виплату компенсації втрати частини доходів не отримані ним з вини Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області.

Відповідач листом від 17.05.2019 №2351/Б-20/07/Б-20/07.05-06 повідомив позивача про те, що на виконання рішення суду ним здійснено перерахунок його пенсії з 01.01.2016 в розмірі 90% суми грошового забезпечення, доплату за період з 18.02.2019 по 31.05.2019 в сумі 6989,59 грн (різницю між фактично виплаченою сумою пенсії за цей період та перерахованої за судовим рішенням) буде включено в основну відомість червня 2019 року, а виплата перерахованої пенсії за період з 01.01.2016 по 17.02.2019 в розмірі 77 474,10 грн. буде здійснено відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 22.08.2018 № 649, а також повідомив, що ним затримки пенсії не допускалося, а виплата заборгованості за судовим рішенням здійснюється однією сумою і підстави для нарахування втрати частини доходу відсутні.

05.06.2019 позивач отримав доплату за період з 18.02.2019 по 31.05.2019 в сумі 6989,59 грн, а заборговану виплату перерахованої пенсії за період з 01.01.2016 по 17.02.2019 в розмірі 77474,10 грн та компенсацію втрати частини доходу за період з 01.01.2016 станом на час розгляду справи ним не отримано.

Вважаючи дії відповідача протиправними, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Відмовляючи у задоволенні адміністративного позову, суд першої інстанції виходив з того, що в справі, що розглядається не встановлено протиправності дій органу Пенсійного фонду щодо відмови позивачу у розрахунку та виплаті компенсації втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків її виплати за період з 01.01.2016 по 17.02.2019, оскільки така позовна вимога фактично є передчасною та може бути заявлена у судовому порядку лише після відповідних виплат за спірний період.

Також суд вказав, що не підлягає до задоволення вимога в частині зобов`язання відповідача провести розрахунок і виплату компенсації втрати частини грошових доходів у зв`язку з невиплатою перерахованої раніше призначеної пенсії, оскільки така вимога є пов`язаною із першою, в задоволенні якої судом відмовлено.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції з огляду на наступне.

Частиною 2 статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Питання, пов`язані зі здійсненням компенсації громадянам втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати, врегульовані Законом України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати» (далі - Закон №2050-ІІІ) та Порядком проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 21 лютого 2001 року № 159 (далі - Порядок № 159).

Згідно із статями 1, 2 Закону № 2050-ІІІ підприємства, установи і організації всіх форм власності та господарювання здійснюють компенсацію громадянам втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати, у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу (особи). Така компенсація провадиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати доходів, нарахованих громадянам за період, починаючи з дня набрання чинності цим Законом. Під доходами у цьому Законі слід розуміти грошові доходи громадян, які вони одержують на території України і які не мають разового характеру: пенсії, соціальні виплати, стипендії, заробітна плата (грошове забезпечення) та інші.

Стаття 3 цього Закону № 2050-ІІІ визначає, що сума компенсації обчислюється шляхом множення суми нарахованого, але не виплаченого громадянину доходу за відповідний місяць (після утримання податків і обов`язкових платежів) на індекс інфляції в період невиплати доходу (інфляція місяця, за який виплачується доход, до уваги не береться).

Відповідно до ст.4 Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати» виплата громадянам суми компенсації провадиться у тому ж місяці, у якому здійснюється виплата заборгованості за відповідний місяць.

Згідно з пунктами 1, 2 Порядку №159 дія цього Порядку поширюється на підприємства, установи та організації всіх форм власності і господарювання та застосовується у всіх випадках порушення встановлених термінів виплати грошових доходів, у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу (особи). Компенсація громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати, провадиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати доходів нарахованих громадянам за період, починаючи з 1 січня 2001 року.

Пункт 3 Порядку №159 вказує, що компенсації підлягають такі грошові доходи разом із сумою індексації, які одержують громадяни в гривнях на території України і не мають разового характеру, зокрема пенсії (з урахуванням надбавок, доплат, підвищень до пенсії, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги на прожиття, щомісячної державної грошової допомоги та компенсаційних виплат).

Пункт 3 Порядку №159 передбачає, що компенсації підлягають такі грошові доходи разом із сумою індексації, які одержують громадяни в гривнях на території України і не мають разового характеру, як, зокрема, пенсії (з урахуванням надбавок, доплат, підвищень до пенсії, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги на прожиття, щомісячної державної грошової допомоги та компенсаційних виплат).

Відповідно до п.4 Порядку№159 сума компенсації обчислюється як добуток нарахованого, але невиплаченого грошового доходу за відповідний місяць (після утримання податків і обов`язкових платежів) і приросту індексу споживчих цін (індексу інфляції) у відсотках для визначення суми компенсації, поділений на 100.

Згідно з п.5 Порядку№159 сума компенсації виплачується громадянам у тому ж місяці, в якому здійснюється виплата заборгованості за відповідний місяць.

З системного аналізу правових норм видно, що основними умовами для виплати суми компенсації є: 1) порушення встановлених строків виплати нарахованих доходів (у тому числі пенсії) та 2) виплата нарахованих доходів. При цьому виплата компенсації втрати частини доходів здійснюється в день виплати основної суми доходу.

Колегія суддів звертає увагу, що наведене нормативне регулювання не встановлює першості нарахування і виплати доходу, який своєчасно не був виплачений, та не ставить у залежність компенсацію втрати частини грошових доходів від попереднього, окремого нарахування доходів. За цим регулюванням правове значення має те, чи з порушенням строків був виплачений нарахований дохід, чи виплачений і коли цей платіж, чи не нараховувався і не виплачувався грошовий дохід, право на який визнано судовим рішенням. Саме ці події є тими юридичними фактами, з якими пов`язується виплата компенсації втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати.

При цьому, необхідно зазначити, що кошти, які підлягають нарахуванню в порядку компенсації частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати, мають компенсаторний характер. Вони спрямовані на забезпечення достатнього життєвого рівня та купівельної спроможності особи у зв`язку з інфляційними процесами та зростанням споживчих цін на товари та послуги.

Із матеріалів справи видно, що на виконання рішення Львівського окружного адміністративного суду від 22.10.2018 у справі №1340/3622/18, яке набрало законної сили 18.02.2019, відповідачем здійснено перерахунок пенсії позивача за період з 01.01.2016 в розмірі 90 % грошового забезпечення та здійснюється її виплата у новому розмірі з 18.02.2019 в сумі 9270,41 грн.

Разом з тим, доплата перерахованої пенсії за період з 01.01.2016 по 17.02.2019 в сумі 77474,10 грн на даний час не проведена. Як зазначив відповідач у відзиві на позов, донарахована сума пенсії за означений період в сумі 77474,10 грн буде виплачена у порядку, встановленому постановою Кабінету Міністрів України від 22 серпня 2018 року №649.

Колегія суддів вказує, що компенсація втрати частини доходів нараховується лише на нараховані та фактично виплачені доходи, проте у матеріалах справи відсутні докази виплати позивачу таких коштів за період з 01 січня 2016 року по 17 лютого 2019 року в сумі 77474,10 грн.

Таким чином, колегія суддів суду апеляційної інстанції не приймає до уваги доводи апелянта про те, що право на компенсацію особа набуває незалежно від того, чи були такі суми їй попередньо виплачені, оскільки відповідно до п. 5 Порядку №159 проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплат сума компенсації виплачується громадянам у тому ж місяці, у якому здійснюється виплата заборгованості за відповідний місяць, тому компенсація втрати частини доходів може бути нарахована лише на ту частину заборгованості, яка була фактично виплачена позивачу та в місяць виплати такої заборгованості.

Щодо покликань ОСОБА_1 в апеляційній скарзі на правовий висновок Верховного Суду у справі № 638/19990/16-а (номер судового провадження К/9901/43909/18), то суд апеляційної інстанції вважає такий недоречними, оскільки наведене судове рішення стосується оцінки Верховним Судом інших фактичних обставин справи. Так, у зазначеному судовому рішенні Верховним Судом було встановлено фактичну виплату заборгованості відповідачем на користь позивача, а в даному випадку така на час звернення позивача до адміністративного суду йому виплачена не була.

Теж саме стосується і посилання позивача в апеляційній скарзі на врахування при вирішенні справи правової позиції Верховного Суду, висловленої ним у постанові від 18.07.2018 у справі № 490/6755/15-а (номер судового провадження № К/9901/2689/17), оскільки у вказаній справі усі судові рішення пенсійним органом на час звернення з позовом про проведення компенсації втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати виконані в повному обсязі.

Колегія суддів не вважає за необхідне досліджувати покликання скаржника на правові позиції, висловлені Верховним Судом України, оскільки в силу приписів частини 5 статті 242 КАС України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду. У вказаній правовій норм відсутній обов`язок суду враховувати висновки, висловлені Верховним Судом України.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції щодо передчасності та відсутності на час розгляду справи правових підстав для задоволення позовної вимоги ОСОБА_1 про визнання протиправною відмову відповідача нарахувати та виплатити компенсацію втрати частини доходів у зв`язку з несвоєчасним проведенням перерахунку та несвоєчасною виплатою перерахованої раніше призначеної пенсії відповідно до Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" позивачу, а саме з 01.01.2016 по день фактичної виплати донарахованої частини пенсії.

Також суд першої інстанції обґрунтовано вважав, що не підлягає задоволенню позовна вимога в частині зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області провести розрахунок і виплату компенсації втрати частини грошових доходів у зв`язку з несвоєчасним проведенням перерахунку та несвоєчасною виплатою перерахованої раніше призначеної пенсії, оскільки така вимога є пов`язаною із першою, в задоволенні якої суд прийшов до висновку про відмову.

Відтак, доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження та спростовуються висновками суду першої інстанції, які зроблені на підставі повного, всебічного та об`єктивного аналізу відповідних правових норм та фактичних обставин справи.

Відповідно до ч.2 ст.6 КАС України суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини, а ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачає, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Колегія суддів також враховує позицію ЄСПЛ (в аспекті оцінки аргументів апелянта), сформовану у справі «Серявін та інші проти України» (№ 4909/04): згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (RuizTorijav. Spain) № 303-A, пункт 29).

Згідно з п.41 висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.

З огляду на викладене, суд апеляційної інстанції вважає, що рішення суду першої інстанції ґрунтується на повно, об`єктивно і всебічно з`ясованих обставинах, а доводи апелянта на правомірність прийнятого рішення не впливають та висновків суду не спростовують.

Згідно статті 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись статтями 243, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Львівського окружного адміністративного суду від 11 вересня 2019 року у справі № 1.380.2019.003585 - без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 5 статті 328 КАС України.

Головуючий суддя Д. М. Старунський
судді В. М. Багрій
О. О. Большакова
Повне судове рішення складено 26.11.2019