Справа № 1.380.2019.004408
Суддя: Сподарик Наталія Іванівна
Дата ухвалення: 2019-11-19 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
справа№1.380.2019.004408
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 листопада 2019 року

Львівський окружний адміністративний суд у складі:

Головуючого-судді Сподарик Н.І.,

за участю секретаря судового засідання Карпи А.В.,

представника позивача Яценко С.А.,

розглянувши у судовому засіданні за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління національної поліції у Львівській області, Самбірського міського відділу Головного управління МВС України у Львівській області про стягнення компенсації за невикористані відпустки,-

ВСТАНОВИВ:

На розгляд до Львівського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ідентифікаційний номер НОМЕР_1 ) до Головного управління національної поліції у Львівській області (79007, м.Львів, вул. Генерала Григоренка,3; ), Самбірського міського відділу Головного управління МВС України у Львівській області (81400, Львівська область, м. Самбір, вул. Степана Бандери,4 ) з вимогою: стягнути з Головного управління національної поліції у Львівській області на користь ОСОБА_1 компенсацію за невикористані відпустки за період січень 2003-травень 2016 року у розмірі 45260,09 грн. без урахування податків, зборів, та інших платежів.

Ухвалою суду від 03.09.2019 вказану позовну заяву було залишено без руху, а позивачу надано строк для усунення недоліків. На виконання вимог зазначеної ухвали суду позивач усунув недоліки позовної заяви.

Ухвалою суду від 23.09.2019 відкрито спрощене позовне провадження у справі та призначено судове засідання.

15.10.2019 ухвалою суду витребувано у Головного управління національної поліції у Львівській області накази про розмір посадового окладу лейтенанта, дільничного інспектора міліції відділення дільничних інспекторів міліції Самбірського міськрайонного відділу УМВС України у Львівській області за період з 15.10.2003 по 08.06.2016 із зазначенням дати встановлення розмірів посадових окладів.

01.11.2019 на адресу суду від відповідача надійшов лист, в якому зазначено, що в управлінні кадрового забезпечення ГУНП у Львівській області відсутні накази про розмір посадового окладу лейтенанта, дільничного інспектора міліції відділення дільничних інспекторів міліції Самбірського міськрайонного відділу УМВС України у Львівській області за період з 15.03.2003 по 08.06.2016 із зазначенням дати встановлення розмірів посадових окладів.

15.11.2019 представником позивача подано клопотання до матеріалів справи про долучення судової практики.

В обґрунтування позовних вимог зазначив, що при звільненні з роботи йому не нарахували і не виплатили грошову компенсацію за невикористані дні чергової відпустки за час його перебування у вимушеному прогулі в періоді з 16 жовтня 2003 року по 09 червня 2016 року. Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав з підстав, викладених у позовній заяві. Просив суд позов задовольнити повністю.

Відповідач не надіслав суду відзив на позов та не повідомив про поважність причин ненадання відзиву. Відповідно до частини шостої статті 162 КАС України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин, суд вирішує справу за наявними матеріалами.

Дослідивши доводи позову, зібрані у справі докази в їх сукупності, заслухавши пояснення позивача, проаналіувавши зміст норм матеріального і процесуального права, які врегульовують спірні правовідносини, суд зазначає наступне.

ОСОБА_1 в періоді з 25 серпня 1998 року до 09 червня 2016 року проходив службу в органах внутрішніх справ на посаді дільничного інспектора міліції відділення дільничних інспекторів міліції Самбірського міськрайонного відділу УМВС України у Львівській області.

Наказом УМВС України у Львівській області від 15.10.2003 №811 о/с він був звільнений зі служби у запас за п.64 "д" "Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ" (через службову недбалість).

Наказом ГУМВС України у Львівській області від 15 жовтня 2013 року №451 о/с були внесені зміни до наказу від 15.10.2003 №811 о/с в частині зміни підстави звільнення Позивача з "через службову недбалість" на "за власним бажанням".

Постановою Львівського окружного адміністративного суду від 10 квітня 2014 року у справі №2а-4488/10/1370 визнано протиправним та скасовано наказ №811 о/с від 15 жовтня 2003 року в частині звільнення ОСОБА_1 за п.64 "д".

Визнано протиправним та скасовано наказ начальника Головного управління Міністерства внутрішніх справ України у Львівській області Рудяка О.В. №451 о/с від 15 жовтня 2013 року.

Поновлено ОСОБА_1 на посаді дільничного інспектора міліції Самбірського МВС УМВСУ у Львівській області з 15.10.2003 року.

Стягнуто з Головного управління Міністерства внутрішніх справ України на користь ОСОБА_1 заробітну плату за час вимушеного прогулу в сумі 56 751 грн. (п`ятдесят шість тисяч сімсот п`ятдесят одна гривня) за відрахування зборів і обов`язкових платежів.

Постанову суду в частині стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу в частині стягнення за один місяць у сумі 451 грн (чотириста п`ятдесят одна гривня) звернено до негайного виконання.

Постановою Львівського апеляційного адміністративного суду від 09 вересня 2014 року постанову Львівського окружного адміністративного суду від 10 квітня 2014 року у справі №2а-4488/10/1370 в частині стягнення заробітку за час вимушеного прогулу скасовано.

Стягнуто з Самбірського МВ ГУ МВС України у Львівській області на користь ОСОБА_1 заробітну плату за час вимушеного прогулу в сумі 56 751 грн ( п`ятдесят шість тисяч сімсот п`ятдесят одну грн.) без утримання податку на доходи фізичних осіб та інших обов`язкових платежів.

У решті постанову залишено без змін.

Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 10 листопада 2015 року касаційну скаргу Головного управління Міністерства внутрішніх справ України у Львівській області залишено без задоволення, а постанову Львівського апеляційного адміністративного суду від 09 вересня 2014 року та змінену постанову Львівського окружного адміністративного суду від 10 квітня 2014 року без змін.

Наказом ГУ МВС України у Львівській області від 09 червня 2016 року №982 о/с:

- визнано протиправним та скасовано наказ від 15.10.2003 р. №811 о/с в частині звільнення ОСОБА_1 за п.64 "д";

- визнано протиправним та скасовано наказ начальника ГУМВС від 15.10.2013 №451 о/с.;

- поновлено ОСОБА_1 на посаді дільничного інспектора міліції відділення дільничних інспекторів міліції Самбірського міськрайонного відділу УМВС України у Львівській області з 20 жовтня 2003 року.

Наказом Головного управління МВС України у Львівській області від 09.06.2016 № 983 о/с відповідно до "Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ" ОСОБА_1 звільнено з органів внутрішніх справ за п.64 "г"/через скорочення штатів/ з посади дільничного інспектора міліції відділення дільничних інспекторів міліції Самбірського міськрайонного відділу УМВС України у Львівській області з 06 листопада 2015 року.

Відповідно до наказу №983 о/с станом на 06.11.2015 вислуга років позивача у календарному обчисленні складає 15 років 08 місяців 27 днів, у пільговому обчисленні - 17 років 02 місяця 11 днів.

Відповідно до довідки від 23.08.2017 №1, виданої Самбірським міським відділом Головного управління МВС України у Львівській області, на протязі періоду з листопада 2003 року до вересня 2016 року ОСОБА_1 були здійснені наступні виплати: в листопаді 2014 року виплачений середній заробіток за час вимушеного прогулу у зв`язку із його поновленням на роботі за період з 15.10.2003 до 10.04.2014 в сумі 56751,00 грн. та в вересні 2016 року виплачена вихідна допомога у зв`язку із звільненням з роботи в сумі 8121,75 грн. (а.с. 20)

Як вбачається, відповідач компенсацію за невикористані відпустки за період січень 2003 р. - травень 2016 року при звільненні ОСОБА_1 з роботи не нарахував і не виплатив.

Вважаючи такі дії відповідача протиправними, позивач звернувся до суду з позовом за захистом своїх прав та інтересів.

При прийнятті рішення, суд керується такими правовими нормами:

Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до статті 235 КЗпП України у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу, у тому числі у зв`язку з повідомленням про порушення вимог Закону України "Про запобігання корупції" іншою особою, працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір.

Рішення про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника, прийняте органом, який розглядає трудовий спір, підлягає негайному виконанню.

Відповідно до статті 76 Закону України "Про виконавче провадження" від 21.04.1999 р. №606-XIV (в редакції, яка була чинною на дату прийняття наказу від 09.06.2016 №982 о/с) рішення про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного працівника виконується негайно. Виконання рішення вважається закінченим з дня видачі відповідного наказу або розпорядження власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом, фізичною особою, фізичною особою - підприємцем, який прийняв незаконне рішення про звільнення або переведення працівника, після чого державний виконавець виносить постанову про закінчення виконавчого.

В пункті 34 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.1992 №9 "Про практику розгляду судами трудових спорів" зазначено, що стосовно до правил ст.24 КЗпП рішення про поновлення на роботі вважається виконаним з дня видання власником або уповноваженим ним органом про це наказу.

Аналіз вищенаведених законодавчих норм у сукупності з наявними в матеріалах судової справи документами дає підстави для висновку про те, що ГУ МВС України у Львівській області поновило позивача на роботі і, тим самим, виконало постанову Львівського окружного адміністративного суду від 10 квітня 2014 року у справі №2а-4488/10/1370 09 червня 2016 року.

Відповідно до статті 47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу.

Відповідно до статті 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум.

В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму.

З наказу ГУ МВС України у Львівській області від 09.06.2016 №983 о/с про звільнення позивача з органів внутрішніх справ та довідки від 23.08.2017 №1 про грошове забезпечення позивача за період з січня 2003 року до грудня 2016 року видно, що при звільненні ОСОБА_1 зі служби йому не була виплачена грошова компенсація за дні невикористаної відпустки в 2003-2016 роках.

Види відпусток, які надаються працівникам міліції, їх тривалість та порядок надання визначаються Положенням про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ, затвердженого постановою Кабінету Міністрів УРСР від 29 липня 1991 року №114.

В пункті 49 Положення №114 зазначено, що особам рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ надаються відпустки: чергові; короткострокові; через хворобу; канікулярні; у зв`язку із закінченням навчальних закладів системи Міністерства внутрішніх справ; додаткові та соціальні (по вагітності, родах і догляду за дитиною), творчі, у зв`язку з навчанням.

Відповідно до пункту 51 Положення №114 тривалість відпустки осіб рядового і начальницького складу визначається залежно від вислуги років (у календарному обчисленні), обчисленої в порядку, передбаченому для призначення пенсій працівникам органів внутрішніх справ, і передбачається тим, які мають вислугу: менше 10 років - 30 діб щорічно; від 10 до 15 років - 35 діб щорічно; від 15 до 20 років - 40 діб щорічно; від 20 років і більше - 45 діб щорічно.

Відповідно до пункту 56 Положення №114 особам середнього, старшого і вищого начальницького складу, звільненим із органів внутрішніх справ за віком, через хворобу, обмежений стан здоров`я чи скорочення штатів, у році звільнення, за їх бажанням, надається чергова відпустка, тривалість якої визначається відповідно до пункту 51 цього Положення.

Особам рядового і начальницького складу, які звільняються з органів внутрішніх справ, за невикористану в році звільнення відпустку виплачується грошова компенсація відповідно до законодавства.

Аналогічні за змістом норми містяться і в Законі України "Про відпустки".

Відповідно до статті 24 Закону України "Про відпустки" у разі звільнення працівника йому виплачується грошова компенсація за всі не використані ним дні щорічної відпустки.

Відповідно до частини 2 статті 9 Закону України "Про відпустки" до стажу роботи, що дає право на щорічну основну відпустку, зараховується час, коли працівник фактично не працював, але за ним згідно з законодавством зберігалися місце роботи (посада) та заробітна плата повністю або частково (в тому числі час оплаченого вимушеного прогулу, спричиненого незаконним звільненням або переведенням на іншу роботу).

З постанови Львівського окружного адміністративного суду від 10 квітня 2014 року у справі №2а-4488/10/1370 та рішення Львівського окружного адміністративного суду від 16 жовтня 2019 року у справі №813/3282/16 вбачається, що позивач в періоді з 16.10.2003 по 10.04.2014 перебував у вимушеному прогулі у зв`язку з незаконним звільненням з роботи, а в періоді з 11.04.2014 по 09.06.2016 у вимушеному прогулі у зв`язку із затримкою виконання судового рішення про поновлення на роботі.

На підставі вищенаведеного, з урахуванням вислуги років позивача суд приходить до висновків, що після поновлення на роботі наказом від 09.06.2016 №982 о/с позивач мав право на отримання чергової відпустку за період перебування у вимушеному прогулі з 2003 -2016 роки тривалістю 437 календарних днів, та на отримання грошової компенсації за всі невикористані дні відпустки в кількості 437 днів при звільненні зі служби 09.06.2016.

Доказів того, що відповідач нарахував і виплатив позивачу грошову компенсацію за всі невикористані дні відпустки в 2003-2016 роках відповідачем не надано.

За загальним правилом пріоритетними є норми спеціального законодавства, а трудове законодавство підлягає застосуванню у випадках, якщо нормами спеціального законодавства не врегульовано спірні правовідносини або коли про це йдеться у спеціальному законі. Дана позиція узгоджується з позицією викладеною у постанові ВС від 30.01.2019 р. у справі № 807/3664/14.

Відповідальності за затримку розрахунку при звільненні поліцейських зі служби в поліції (зокрема, затримку виплати як грошового забезпечення, так і затримку виплати коштів за період вимушеного прогулу на виконання рішення суду, одноразової грошової допомоги при звільненні, компенсації за невикористану відпустку, які не є складовими грошового забезпечення) не врегульовані положеннями спеціального законодавства, що регулює порядок, умови, склад, розміри виплати грошового забезпечення.

В той же час такі питання врегульовані нормами Кодексу законів про працю України та іншими актами законодавства, які регулюють трудові відносини, і які є загальними та поширюються на правовідносини, які виникають під час звільнення зі служби в міліції.

Статтею 21 Закону України "Про відпустки" визначено, що порядок обчислення заробітної плати працівникам за час щорічної відпустки та компенсації за невикористані відпустки, встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Постановою Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року № 100 затверджений Порядок обчислення середньої заробітної плати, положення якого застосовуються при обчисленні компенсації за невикористану відпустку.

Відповідно до пункту 2 Порядку №100 обчислення середньої заробітної плати для оплати часу щорічної відпустки, додаткових відпусток у зв`язку з навчанням, творчої відпустки, додаткової відпустки працівникам, які мають дітей, або для виплати компенсації за невикористані відпустки провадиться виходячи з виплат за останні 12 календарних місяців роботи, що передують місяцю надання відпустки або виплати компенсації за невикористані відпустки.

Відповідно до пункту 3 Порядку №100 при обчисленні середньої заробітної плати для оплати за час щорічної відпустки, додаткових відпусток у зв`язку з навчанням, творчої відпустки, додаткової відпустки працівникам, які мають дітей, або компенсації за невикористані відпустки, крім зазначених вище виплат, до фактичного заробітку включаються виплати за час, протягом якого працівнику зберігається середній заробіток (за час попередньої щорічної відпустки, виконання державних і громадських обов`язків, службового відрядження тощо), та допомога у зв`язку з тимчасовою непрацездатністю.

Відповідно до пункту 7 Порядку №100 нарахування виплат за час щорічної відпустки, додаткових відпусток у зв`язку з навчанням, творчої відпустки, додаткової відпустки працівникам, які мають дітей, або компенсації за невикористані відпустки, тривалість яких розраховується в календарних днях провадиться шляхом ділення сумарного заробітку за останні перед наданням відпустки 12 місяців або за менший фактично відпрацьований період на відповідну кількість календарних днів року чи меншого відпрацьованого періоду (за винятком святкових і неробочих днів, встановлених законодавством). Отриманий результат перемножується на число календарних днів відпустки.

Відповідно до пункту 10 Порядку №100 у випадках підвищення тарифних ставок і посадових окладів на підприємстві, в установі, організації відповідно до актів законодавства, а також за рішеннями, передбаченими в колективних договорах (угодах), як у розрахунковому періоді, так і в періоді, протягом якого за працівником зберігається середній заробіток, заробітна плата, включаючи премії та інші виплати, що враховуються при обчисленні середньої заробітної плати, за проміжок часу до підвищення коригуються на коефіцієнт їх підвищення. На госпрозрахункових підприємствах і в організаціях коригування заробітної плати та інших виплат провадиться з урахуванням їх фінансових можливостей.

Аналогічні за змістом норми містяться і в Інструкції про порядок виплати грошового забезпечення особам рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ, затвердженої наказом МВС від 31.12.2007 №499 та зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 12.03.2008 р. за №205/14896.

Відповідно до пункту 3.6 статті 3 Інструкції №499 якщо в період перебування в цих відпустках в особи рядового або начальницького складу органів внутрішніх справ змінено оклад за займаною посадою, виникло право на збільшення надбавки за вислугу років або їй присвоєно чергове спеціальне звання начальницького складу, то після повернення з відпустки провадиться відповідний перерахунок.

Проаналізувавши вищенаведені норми, суд приходить до переконання, що за весь час перебування у вимушеному прогулі за ОСОБА_1 зберігався середній заробіток, то у випадку підвищення посадового окладу інспектора в цьому періоді, середнє грошове забезпечення позивача підлягає коригуванню на коефіцієнт його підвищення.

Постановою Кабінету Міністрів України "Про заходи щодо виконання статті 2 Указу Президента України від 16 червня 1999 №650" від 08 липня 1999 №1223 затверджена Схема посадових окладів осіб рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ.

Відповідно до Додатку № 6 до Постанови №1223 розмір посадового окладу інспектора становить 90-105 грн.

Постановою Кабінету Міністрів України "Про упорядкування структури та умов грошового забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб" від 07 листопада 2007 №1294, наказом Міністерства внутрішніх справ України "Про впорядкування структури та умов грошового забезпечення осіб рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ" від 31.12.2007 №499 затверджена Схема посадових окладів осіб рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ.

Відповідно до додатку №12 до Постанови КМ України №1294 та до наказу МВС України №499 з 01 січня 2008 року розмір посадового окладу інспектора становить 650-700 грн.

З метою визначення розміру відкоригованого середньоденного грошового забезпечення позивача, з урахуванням листа ГУ МВС України у Львівській області від 21.08.2017 р. №С-41/Аз/05/17-2017, судом двічі було скеровано на адресу ГУНП у Львівській області ухвалу щодо надання інформації про розмір грошового забезпечення за період з 15.10.2003 до 08.06.2016 лейтенанта, дільничного інспектора міліції відділення дільничних інспекторів міліції Самбірського міськрайонного відділу УМВС України у Львівській області.

У зв`язку з ненаданням відповідачем документів та в межах заявлених позовних вимог обрахунок грошової компенсації за невикористані дні відпустки, суд здійснює, виходячи з мінімального розміру посадового окладу інспектора, встановленого постановою КМУ №1294, та з урахуванням виплат, які підлягали перерахуванню позивачу під час перебування його у вимушеному прогулі.

Відповідно до довідки №1 від 23.08.2017 №10/30-4/1605 до звільнення з роботи в 2003 році посадовий оклад позивача становив 95 грн., грошове забезпечення за останні два календарних місяця, що передували звільненню, становило в серпні 2003 року 451 грн., в вересень 2003 року 451 грн. Число робочих днів в серпні 2003 року 20 днів, в вересні 2003 року 22 дня. Середньоденне грошове забезпечення становить 21,47 грн. ((451+451):2):((22+20):2).

З урахуванням підвищення з 01.01.2008 розміру посадового окладу інспектора міліції з 95 грн. до 650 грн. коефіцієнт підвищення посадового окладу становить 6,84210 (650:95). Відповідно, розмір відкоригованого середньоденного заробітку за період з 01.01.2008 р. до 08.06.2016 р. становить 146,90 грн. (21,47*6,84210).

Грошове забезпечення позивача за останні 12 календарних місяців роботи, що передували місяцю звільнення позивача з роботи - червень 2016 року, становить 36871,90 грон. (251*146,90), де: 251 - кількість робочих днів в періоді з червня 2015 року до травня 2016 року.

Кількість днів у розрахунковому періоді, на який ділиться сумарний заробіток 356 днів (366 календарних днів - 10 святкових днів).

Середньоденне грошове забезпечення складає 103,57 грн. (36871,90 : 356).

Отже, сума грошової компенсації за невикористані в 2003 - 2016 роках дні чергової відпустки становить 45260,09 грн. (103,57*437).

Аналогічна позиції відображені у постановах Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 21.08.2019 у справі № 826/10972/18, від 06.08.2019 у справі № 0640/4691/18, від 18.07.2019 у справі № 821/2029/17, а також постанова ВС від 30.05.2019 у справі №750/9956/17).

Частиною другою статті 6 КАС України передбачено, що суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Закон України «Про судоустрій і статус суддів» встановлює, що правосуддя в Україні функціонує на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів та спрямоване на забезпечення права кожного на справедливий суд.

Відповідно до статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.

Європейський Суд з прав людини неодноразово у своїх рішеннях зазначав, що предмет і мета Конвенції як інструменту захисту прав людини потребують такого тлумачення і застосування її положень, завдяки яким гарантовані нею права були б не теоретичними чи ілюзорними, а практичними та ефективними (п.53 рішення у справі «Ковач проти України» від 7 лютого 2008 року, п.59 рішення у справі «Мельниченко проти України» від 19 жовтня 2004 року, п.50 рішення у справі «Чуйкіна проти України» від 13 січня 2011 року, п.54 рішення у справі «Швидка проти України» від 30 жовтня 2014 року тощо).

Це означає, що суд має оцінювати фактичні обставини справи з урахуванням того, що права, гарантовані Конституцією України та Конвенцією про захист прав людини та основоположних свобод, мають залишатися ефективними та людину не можна ставити в ситуацію, коли вона завідомо не може реалізувати своїх прав.

За статтею 14 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод користування правами та свободами, визнаними в цій Конвенції, має бути забезпечене без дискримінації за будь-якою ознакою.

Отже, позивач опинився в ситуації, що позбавляє його можливості забезпечити належний захист своїх прав.

Відповідно до пунктів 21, 24 рішення у справі «Федоренко проти України» (№ 25921/02) Європейський Суд з прав людини, здійснюючи прецедентне тлумачення статті 1 Першого Протоколу до Конвенції сформулював правову позицію про те, що право власності може бути «існуючим майном» або «виправданими очікуваннями» щодо отримання можливості ефективного використання права власності чи «законними сподіваннями» отримання права власності. Аналогічна правова позиція сформульована Європейським судом з прав людини і в справі Стреч проти Сполучного Королівства (Stretch v. the United Kingdom № 44277/98).

За такого правового врегулювання та обставин справи, суд приходить до переконання щодо наявності у позивача права на компенсацію за невикористані відпустки за період січень 2003-травень 2016 року у розмірі 45260,09 грн.

Відповідно до положень статті 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно з нормами частин першої, другої статті 77 КАС України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Відповідачі не скористались правом передбаченим ст. 162 КАС України, не надали суду відзив на позовну заяву, жодних доказів щодо правомірності своїх дій, причин такого ненадання суду не повідомили.

Згідно із ч.1 ст.139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Отже, понесені позивачем судові витрати у вигляді сплаченого судового збору підлягають присудженню на його користь за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління національної поліції у Львівській області.

З огляду на вищевикладене, суд приходить до висновку, що адміністративний позов підлягає задоволенню повністю.

Керуючись ст.ст.14, 72-77, 139, 241-247, 250-251, 255, 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов позовом ОСОБА_1 до Головного управління національної поліції у Львівській області, Самбірського міського відділу Головного управління МВС України у Львівській області про стягнення компенсації за невикористані відпустки,- задоволити повністю.

Стягнути з Головного управління національної поліції у Львівській області (79007, м.Львів, вул. Генерала Григоренка,3; ) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ідентифікаційний номер НОМЕР_1 ) компенсацію за невикористані відпустки за період січень 2003-травень 2016 року у розмірі 45260,09 грн. без урахування податків, зборів, та інших платежів.

Стягнути з Головного управління національної поліції у Львівській області (79007, м.Львів, вул. Генерала Григоренка,3; ) за рахунок бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ідентифікаційний номер НОМЕР_1 ) судовий збір в сумі 768,40 грн.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку апеляційного оскарження, а у разі його апеляційного оскарження - з моменту проголошення судового рішення суду апеляційної інстанції. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржено до Восьмого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення за правилами, встановленими ст.ст.293, 295 - 297 КАС України.

Суддя Сподарик Н.І.

Повний текст рішення складено та підписано 25 листопада 2019 року.