Справа № 120/2983/19-а
Суддя: Шаповалова Тетяна Михайлівна
Дата ухвалення: 2019-11-19 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Вінниця

19 листопада 2019 р. Справа № 120/2983/19-а

Вінницький окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді: Шаповалової Т.М.,

за участю:

секретаря судового засідання: Фурмана В.В.,

представника позивача: Піпко А.М.,

представника відповідача: Лозінської І.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Вінницькій області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення,

ВСТАНОВИВ:

У вересні 2019 року ОСОБА_1 (далі-позивач) звернувся до суду з адміністративним позовом до Головного управління ДПС у Вінницькій області (далі-відповідач), у якому просив суд визнати протиправними та скасувати податкове повідомлення - рішення Головного управління ДФС у Вінницькій області від 06.05.2019 року № 0-0207 на суму податкового зобов`язання 25 141,42 грн.; стягнути на його користь витрати зі сплати судового збору у сумі 768,40 грн. за рахунок бюджетних асигнувань відповідача.

Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач зазначив, що 06.05.2019 року Головним управлінням ДФС у Вінницькій області на ім`я позивача винесено податкове повідомлення - рішення № 0-0207, яким визначено суму податкового зобов`язання за платежем на податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, що сплачується фізичними особами, які є власниками об`єктів нежитлової нерухомості, за 2018 рік в сумі 25 141,42 грн.

На думку позивача, відповідач протиправно прийняв оскаржуване податкове повідомлення - рішення, оскільки позивач є сільськогосподарським товаровиробником, а належні позивачу нежитлові будівлі, що знаходяться по АДРЕСА_1 , відносно яких винесено оскаржуване податкове повідомлення-рішення, призначені для використання безпосередньо у сільськогосподарській діяльності позивача, а тому відповідно до підпункту «ж» підпункту 266.2.2 п.266.2 ст. 266 Податкового кодексу України не є об`єктом оподаткування податком на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки.

За вказаних підстав позивач вважає таке повідомлення - рішення протиправним та таким, що підлягає скасуванню, а тому звернувся до суду за захистом своїх прав.

20.09.2019 року відкрито провадження у справі та призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін в судове засідання на 15.10.2019 року, а також встановлено відповідачу строк на подання відзиву на позовну заяву.

11.10.2019 року представником відповідача подано відзив на адміністративний позов. У відзиві зазначено, що відповідач заперечує проти позовних вимог та вважає, що в задоволенні позову слід відмовити з наступних підстав.

Нарахування податку на нерухоме майно проводилось виходячи з того, що, відповідно до п.п. 266.1.1 п. 266.1 ст. 266 ПК України, позивач є платником податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, оскільки є власником об`єктів нежитлової нерухомості, що підтверджено даними Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Згідно з підпунктом "ж" підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 Кодексу не є об`єктами оподаткування будівлі, споруди сільськогосподарських товаровиробників, призначені для використання безпосередньо у сільськогосподарській діяльності.

Відповідно до даних ITC «Податковий блок», ОСОБА_1 здійснює види діяльності: КВЕД 49.41 - вантажний автомобільний транспорт, КВЕД 25.99 - виробництво інших готових металевих виробів, КВЕД 63.99 - надання інших інформаційних послуг, КВЕД 45.31 - оптова торгівля деталями та приладдям для автотранспортних засобів, КВЕД 52.29- інша допоміжна діяльність у сфері транспорту, КВЕД 43.32 - установлення столярних виробів, КВЕД 46.73 - оптова торгівля деревиною, будівельними матеріалами та санітарно-технічними виробами, КВЕД 45.20- технічне обслуговування та ремонт автотранспортних засобів, КВЕД 45.32 - роздрібна торгівля деталями та приладдям для автотранспортних засобів, КВЕД 16.10 - лісопильне та стругальне виробництво.

Таким чином, зазначені КВЕД не відносяться до кодів продукції сільського господарства та пов`язаними з ним послугами.

Також відповідач зазначив, що відповідно до поданого позивачем на адресу податкового органу в електронній формі повідомлення про об`єкти оподаткування від 10.04.2018 року (форма 20-ОПП; вх. №), приміщення, що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 , ОСОБА_1 використовує саме у веденні своєї підприємницької діяльності, обрані види якої не передбачають здійснення діяльності у сфері сільського господарства.

На думку відповідача, оскаржуване рішення прийняте відповідно до норм чинного законодавства, а тому відсутні підстави для його скасування.

Ухвалою суду від 15.10.2019 року замінено відповідача Головне управління ДФС України у Вінницькій області на його правонаступника Головне управління ДПС у Вінницькій області.

Ухвалою суду від 15.10.2019 року клопотання представника позивача про витребування доказів задоволено. Витребувано в Калинівського районного структурного підрозділу КП «ВООБТІ» завірені належним чином матеріали інвентарної справи на належні ОСОБА_1 нежитлові будівлі, що знаходяться по АДРЕСА_1 .

15.10.2019 року розгляд справи відкладено на 04.11.2019 року у зв`язку з витребуванням доказів.

04.11.2019 року представник позивача подав заяву про долучення до матеріалів справи додаткових доказів та письмових пояснень.

04.11.2019 року розгляд справи відкладено на 19.11.2019 року.

У судовому засіданні представник позивача заявлені позовні вимоги підтримав у повному обсязі та просив адміністративний позов задовольнити, посилаючись на обставини, викладені у позові.

Представник відповідача у судовому засіданні заперечувала проти позовних вимог та просила відмовити у задоволенні адміністративного позову, з підстав вказаних у відзиві на адміністративний позов.

Дослідивши матеріали справи в їх сукупності, заслухавши пояснення сторін та оцінивши інші докази, судом встановлено наступні обставини.

06.05.2019 року Головним управлінням ДФС у Вінницькій області винесено податкове повідомлення - рішення № 0-0207, відповідно до якого ОСОБА_1 визначено суму податкового зобов`язання за платежем податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, що сплачується фізичними особами, які є власниками об`єктів нежитлової нерухомості, за податковий період - 2018 рік, на загальну суму 25 141,42 грн.

Згідно витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію прав та обтяжень № 42254965 від 13.08.2015 року право власності на нежитлові будівлі, що знаходяться по АДРЕСА_1 , зареєстровані за ОСОБА_1 на підставі мирової угоди, затвердженої ухвалою Калинівського районного суду Вінницької області від 12.01.2015 року по справі № 132/1127/13-ц. Нежитлові будівлі складаються з: А - будівля майстерні; Б - будівля кузні - котельні; В - будівля гаражів; В1 - навіс; Г-навіс; Д - будівля сторожа; Е-будівля заправочної; Ж - будівля тракториста; Ж - веранда; №1 - колодязь; № 2 - колодязь; № 3 - свердловина; № 4 - водонапірна башня; І - мощення, загальною площею 900,4 кв.м.

Відповідно до ухвали Калинівського районного суду Вінницької області від 12 12.01.2015 року по справі № 132/1127/13-ц про затвердження умов мирової угоди зазначені будівлі відносилися до майна реорганізованого колективного сільськогосподарського підприємства «Зірка».

Згідно відповіді Спілки (об`єднанння) громадян-співвласників майна реорганізованого КСП «Зірка» №8 від 21.10.2019 року на адвокатський запит представника позивача, приміщення по АДРЕСА_1, належать до будівель, споруд, сільськогосподарських товаровиробників, використовувалися первісно КСП «Зірка» с.Сальник, а в подальшому власниками майнових паїв членів КСП, яким вони були виділені в натурі. Дані приміщення були наявні в переліку майна пайового фонду реорганізованого КСП «Зірка».

Відповідно до відповіді Калинівського РСП КП «ВООБТІ» від 14.11.2019 року №117 на адвокатський запит представника позивача надано інформацію, що згідно матеріалів інвентаризаційної справи №750, будівлі за адресою АДРЕСА_1, на дату останньої технічної інвентаризації, відносилися до будівель сільськогосподарських товаровиробників у відповідності до Державного класифікатора будівель та споруд ДК 018-2000, затвердженого наказом Державного комітету України по стандартизації, метрології та сертифікації від 17.08.2000р. №507.

Рішенням Сальницької сільської ради Калинівського району Вінницької області №113 від 09 вересня 2016 року затверджено положення про податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, яким визначено платників такого податку, об`єкт оподаткування, базу, пільги, податковий період, порядок обчислення суми податку та ставку у розмірі 0,75% розміру мінімальної заробітної плати, встановленої станом на 1 січня звітного року на 1 кв.м. бази оподаткування.

Представником позивача надано до суду довідку Виконавчого комітету Сальницької сільської ради № 02-20-72 від 21.10.2019 року відповідно до якої ОСОБА_1 є сільськогосподарським товаровиробником (домогосподарством), займається сільськогосподарською діяльністю з вирощування, переробки сільськогосподарської продукції для власних потреб в приміщеннях по АДРЕСА_1 .

Також судом встановлено, що відповідно до даних ITC «Податковий блок», ОСОБА_1 є фізичною особою - підприємцем, здійснює види діяльності: КВЕД 49.41 - вантажний автомобільний транспорт, КВЕД 25.99 - виробництво інших готових металевих виробів, КВЕД 63.99 - надання інших інформаційних послуг, КВЕД 45.31 - оптова торгівля деталями та приладдям для автотранспортних засобів, КВЕД 52.29- інша допоміжна діяльність у сфері транспорту, КВЕД 43.32 - установлення столярних виробів, КВЕД 46.73 - оптова торгівля деревиною, будівельними матеріалами та санітарно-технічними виробами, КВЕД 45.20- технічне обслуговування та ремонт автотранспортних засобів, КВЕД 45.32 - роздрібна торгівля деталями та приладдям для автотранспортних засобів, КВЕД 16.10 - лісопильне та стругальне виробництво.

Згідно поданого позивачем на адресу податкового органу в електронній формі повідомлення про об`єкти оподаткування від 10.04.2018 року (форма 20-ОПП; вх. №), приміщення, що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 , ОСОБА_1 використовує у веденні своєї підприємницької діяльності, обрані види якої не передбачають здійснення діяльності у сфері сільського господарства.

На думку позивача, відповідачем безпідставно нараховано суму податкового зобов`язання з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки (об`єкти нежитлової нерухомості), оскільки позивач є сільськогосподарським товаровиробником, а нежитлові приміщення, які належать йому на праві власності, відносяться до будівель (споруд), призначених для використання у сільськогосподарській діяльності, а тому, в силу приписів підпункту «ж» підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 Податкового кодексу України, не є об`єктом оподаткування.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам та встановленим обставинам справи, суд керується такими мотивами.

Справляння податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, врегульовано приписами статті 266 Податкового кодексу України (далі - ПК України, в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин).

Згідно із підпунктом 266.1.1 пункту 266.1 статті 266 ПК України платниками податку є фізичні та юридичні особи, в тому числі нерезиденти, які є власниками об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості.

Відповідно до підпункту 266.2.1 пункту 266.2 статті 266 ПК України об`єктом оподаткування є об`єкт житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі його частка.

Підпунктами 266.3.1 та 266.3.2 пункту 266.3 статті 266 ПК України передбачено, що базою оподаткування є загальна площа об`єкта житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі його часток.

База оподаткування об`єктів житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі їх часток, які перебувають у власності фізичних осіб, обчислюється контролюючим органом на підставі даних Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, що безоплатно надаються органами державної реєстрації прав на нерухоме майно та/або на підставі оригіналів відповідних документів платника податків, зокрема документів на право власності.

Отже, за загальним правилом, об`єкти житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі їх частки, які перебувають у власності фізичних осіб, є об`єктом оподаткування податком на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки.

Підпунктом 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 ПК ( в редакції станом на 01.01.2018 року) встановлено перелік об`єктів нерухомості, які не є об`єктами оподаткування. Так, підпунктом «ж» підпункту 266.2.2 визначено, що не є об`єктом оподаткування будівлі, споруди сільськогосподарських товаровиробників, призначені для використання безпосередньо у сільськогосподарській діяльності.

Відповідно до підпункту 266.5.1 пункту 266.5 статті 266 ПК України ставки податку для об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості, що перебувають у власності фізичних та юридичних осіб, встановлюються за рішенням сільської, селищної, міської ради або ради об`єднаних територіальних громад, що створені згідно із законом та перспективним планом формування територій громад, залежно від місця розташування (зональності) та типів таких об`єктів нерухомості у розмірі, що не перевищує 1,5 відсотка розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня звітного (податкового) року, за 1 квадратний метр бази оподаткування.

Підпунктом 266.6.1. пункту 266.2 статті 266 ПК України передбачено, що базовий податковий (звітний) період дорівнює календарному року.

Визначаючись щодо правомірності визначення податкового зобов`язання позивачу та належності об`єктів нерухомості позивача до об`єктів оподаткування податком на нерухоме майно, відмінного від земельної ділянки суд враховує наступне.

Підпунктом 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 ПК ( в редакції станом на 01.01.2018 року) встановлено перелік об`єктів нерухомості, які не є об`єктами оподаткування. Так, підпунктом «ж» підпункту 266.2.2 визначено, що не є об`єктом оподаткування будівлі, споруди сільськогосподарських товаровиробників, призначені для використання безпосередньо у сільськогосподарській діяльності.

Правовий аналіз цієї норми дає підстави для висновку, що її застосування передбачає наявність двох умов, перша з яких - власник об`єкта нерухомості (будівлі, споруди) є сільськогосподарським товаровиробником, а друга - об`єкт нерухомості (будівля, споруда) призначений для використання безпосередньо у сільськогосподарській діяльності.

За визначенням підпункту 14.1.235 пункту 14.1 статті 14 ПК сільськогосподарський товаровиробник для цілей глави 1 розділу XIV цього Кодексу - юридична особа незалежно від організаційно-правової форми або фізична особа - підприємець, яка займається виробництвом сільськогосподарської продукції та/або розведенням, вирощуванням та виловом риби у внутрішніх водоймах (озерах, ставках та водосховищах) та її переробкою на власних чи орендованих потужностях, у тому числі власновиробленої сировини на давальницьких умовах, та здійснює операції з її постачання.

В позовній заяві та в судовому засіданні представник позивача зазначає, що визначення сільськогосподарського виробника зазначене в підпункті 14.1.235 пункту 14.1 статті 14 ПК має застосовуватися виключно для цілей глави 1 розділу XIV цього Кодексу. Оскільки податки на майно встановлені Розділом ХІІ Податкового кодексу, то в даному випадку відповідно до п.5.3 ст.5 Податкового кодексу такий термін має використовуватися у значенні, встановленому іншими законами.

При цьому представник позивача посилається на визначення такого поняття в Законі України «Про сільськогосподарський перепис», «Про стимулювання розвитку сільського господарства на період 2001-2004 років».

Статтею 1 Закону України «Про сільськогосподарський перепис» визначено, що виробники сільськогосподарської продукції - юридичні особи всіх організаційно-правових форм господарювання та їх відокремлені підрозділи, фізичні особи (фізичні особи-підприємці, домогосподарства), які займаються сільськогосподарською діяльністю, передбаченою класифікацією видів економічної діяльності, мають у володінні, користуванні або розпорядженні землі сільськогосподарського призначення чи сільськогосподарських тварин; домогосподарство - сукупність осіб, які спільно проживають в одному житловому приміщенні або його частині, забезпечують себе всім необхідним для життєдіяльності, ведуть спільне господарство, повністю або частково об`єднують та витрачають кошти; ці особи можуть перебувати в родинних стосунках або стосунках свояцтва, не перебувати у будь-яких із цих стосунків, або перебувати і в тих, і в інших стосунках, а також домогосподарство може складатися з однієї особи.

Відповідно до ст.1 Закону України «Про стимулювання розвитку сільського

господарства на період 2001-2004 років» № 2238-ІІІ сільськогосподарський товаровиробник - фізична або юридична особа, яка займається виробництвом сільськогосподарської продукції, переробкою власновиробленої сільськогосподарської

продукції та її реалізацією.

Разом з тим, суд критично ставиться до таких доводів представника позивача щодо наявності у ОСОБА_1 статусу сільськогосподарського товаровиробника.

Так, відповідно до преамбули Закону України «Про сільськогосподарський перепис» №575-VI він визначає правові, організаційні та економічні основи підготовки і проведення сільськогосподарського перепису, оброблення, узагальнення, поширення та використання його результатів, а також регулює відносини суб`єктів сільськогосподарського перепису, визначає їх права, обов`язки та відповідальність, установлює гарантії держави щодо захисту конфіденційної інформації, отриманої у процесі проведення сільськогосподарського перепису.

Закон України «Про стимулювання розвитку сільського господарства на період 2001-2004 років» № 2238-ІІІ визначає основні засади державної політики на період реформування сільського господарства протягом 2001-2004 років як пріоритетної галузі народного господарства.

Звільнення від сплати податку та збору - це одна із форм надання податкової пільги (підпункт «г» пункту 30.9 статті 30 ПК).

Відповідно до пункту 30.2 цієї статті 30 ПК підставами для надання податкових пільг є особливості, що характеризують певну групу платників податків, вид їх діяльності, об`єкт оподаткування або характер та суспільне значення здійснюваних ними витрат.

Пільга, встановлена підпунктом «ж» підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 ПК, стосується сільськогосподарських товаровиробників і направлена на створення сприятливих умов для здійснення сільськогосподарської діяльності, стимулювання такої діяльності та досягнення її збалансованого податкового навантаження.

Враховуючи наведене, мету прийняття зазначених законів та сферу їх регулювання, суд приходить до висновку, що визначення сільськогосподарських виробників зазначені у вказаних законах не можуть застосовуватися для цілей оподаткування, а спрямовані на регулювання інших відносин.

При цьому суд вважає, що застереження в підпункті 14.1.235 щодо цілей глави 1 розділу ХIV ПК не означає, що у інших випадках, передбачених цим Кодексом, термін «сільськогосподарський товаровиробник» має інше змістовне навантаження.

Такий висновок суду щодо можливості застосування визначення сільськогосподарського товаровиробника зазначеного в підпункті 14.1.235 ПК для цілей п. «ж» підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 ПК узгоджується з висновком Касаційного адміністративного суду в складі Верховного Суду в постанові від 01.10.2019 року в справі № 0340/1905/18.

Відповідно до ч.5 ст.242 КАС України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Судом встановлено, що позивач є фізичною особою підприємцем та здійснює наступні види діяльності: КВЕД 49.41 - вантажний автомобільний транспорт, КВЕД 25.99 - виробництво інших готових металевих виробів, КВЕД 63.99 - надання інших інформаційних послуг, КВЕД 45.31 - оптова торгівля деталями та приладдям для автотранспортних засобів, КВЕД 52.29- інша допоміжна діяльність у сфері транспорту, КВЕД 43.32 - установлення столярних виробів, КВЕД 46.73 - оптова торгівля деревиною, будівельними матеріалами та санітарно-технічними виробами, КВЕД 45.20- технічне обслуговування та ремонт автотранспортних засобів, КВЕД 45.32 - роздрібна торгівля деталями та приладдям для автотранспортних засобів, КВЕД 16.10 - лісопильне та стругальне виробництво.

Зазначені КВЕД не відносяться до кодів продукції сільського господарства та пов`язаними з ним послугами.

Також суд вважає, що наявність лише довідки Виконавчого комітету Сальницької сільської ради № 02-20-72 від 21.10.2019 року відповідно до якої ОСОБА_1 є сільськогосподарським товаровиробником (домогосподарством), займається сільськогосподарською діяльністю з вирощування, переробки сільськогосподарської продукції для власних потреб в приміщеннях по АДРЕСА_1 не є достатнім доказом того, що позивач є сільськогосподарським товаровиробником.

Враховуючи наведене, виходячи зі змісту поняття сільськогосподарського товаровиробника зазначеного в підпункті 14.1.235 ПК, суд приходить до висновку, що позивач не відноситься до таких.

Що стосується віднесення об`єктів нерухомості позивача до майна до будівель і споруд, які призначені для використання безпосередньо у сільськогосподарській діяльності, враховуючи докази надані представником позивача, які стосуються цільового призначення об`єктів нерухомості, зокрема відповіді Калинівського РСП КП «ВООБТІ» від 14.11.2019 року №117, відповіді Спілки (об`єднанння) громадян-співвласників майна реорганізованого КСП «Зірка» №8 від 21.10.2019 року на адвокатські запити представника позивача, змісту мирової угоди на підставі якої у позивача виникло право власності на об`єкти нерухомості, суд приходить до висновку, що нежитлові будівлі, що знаходяться по АДРЕСА_1 призначені для використання безпосередньо у сільськогосподарській діяльності.

При цьому, суд також виходить із буквального тлумачення п. «ж» підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 ПК, та зазначає, що з урахуванням значення слова «призначення» як «мета використання чого-небуть», «відповідати меті», можна зробити висновок, що будівлі і споруди, про які йдеться в цій нормі, повинні відповідати меті, способу та критеріям використання у сільськогосподарській діяльності. Вимоги, що будівлі і споруди повинні використовуватися (експлуатуватися) у сільськогосподарській діяльності текст цієї норми не містить.

Разом з тим, оскільки за висновками суду позивач не є сільськогосподарським товаровиробником в розумінні Податкового кодексу України, належні йому нежитлові будівлі, що знаходяться по АДРЕСА_1 є об`єктом оподаткування податком на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки.

А тому суд вважає що при прийнятті оскаржуваного податкового повідомленні-рішення відповідач діяв на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України.

Відповідно до положень статті 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно з нормами ч.ч. 1, 2 ст. 77 КАС України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідно до ч.1 ст.90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

З урахуванням вимог ст. 139 КАС України сплачений при зверненні до суду судовий збір позивачу не присуджується.

Керуючись ст.ст. 73, 74, 75, 76, 77, 90, 94, 139, 241, 245, 246, 250, 255, 295 КАС України, суд -

ВИРІШИВ:

У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Вінницькій області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення - відмовити.

Рішення суду першої інстанції набирає законної сили в порядку, визначеному ст. 255 КАС України.

Відповідно до ст. 295 КАС України, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Позивач: ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , АДРЕСА_3 )

Відповідач: Головне управління ДПС у Вінницькій області (, вул. Хмельницьке шосе, 7, м. Вінниця, 21100)

Повне судове рішення складено та підписано суддею 25.11.2019.

Суддя Шаповалова Тетяна Михайлівна