Справа № 240/10564/19
Суддя: Шуляк Любов Анатоліївна
Дата ухвалення: 2019-11-27 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЖИТОМИРСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
категорія 112030100
Житомирський окружний адміністративний суд у складі судді Шуляк Л.А., розглянувши у порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Міністерства оборони України про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії,
До Житомирського окружного адміністративного суду звернувся ОСОБА_1 із позовом, в якому просить:
- визнати протиправним і скасувати рішення Міністерства оборони України про відмову у призначенні одноразової грошової допомоги у зв`язку із встановленням з 03 квітня 2019 року інвалідності 2 групи, внаслідок захворювання отриманого при виконанні обов`язків військової служби, у зв`язку з ліквідацією наслідків аварії на ЧАЕС, оформлене протоколом засідання № 139 від 28 грудня 2018 року комісії МОУ з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум;
- зобов`язати Міністерство оборони України нарахувати та виплатити одноразову грошову допомогу у зв`язку із встановленням інвалідності 2 групи внаслідок захворювання отриманого при виконанні обов`язків військової служби, у зв`язку з ліквідацією наслідків аварії на ЧАЕС, в розмірі 300 - кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на день встановлення інвалідності, а саме 03 квітня 2019 року відповідно до Закону України "Про соціальний та правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" та постанови КМУ від 25.12.2013 № 975 "Про затвердження Порядку призначення і виплати одноразової грошової допомоги в разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві".
В обґрунтування своїх позовних вимог позивачем зазначено, що при зверненні із заявою про виплату одноразової грошової допомоги ним були подані усі необхідні документи, передбачені пунктом 11 Порядку № 975. Незважаючи на це, Міноборони безпідставно відмовило в призначенні одноразової грошової допомоги з мотивів того, що встановлення інвалідності відбулось в 1991 році, коли не існувало правових норм щодо виплати одноразової грошової допомоги.
Ухвалою суду від 23 вересня 2019 року вказану позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження в адміністративній справі та вирішено розглядати справу за правилами спрощеного позовного провадження без проведення судового засідання та повідомленням (викликом) сторін.
На виконання вимог ухвали суду 11 жовтня 2019 року Міністерством оборони України направлено до суду відзив на адміністративний позов №2070 від 09.10.2019. У вказаному відзиві зазначив, що підстави для задоволення позову відсутні, оскільки законодавство України в 1991 році, на момент встановлення позивачу вперше 3 групи інвалідності, не передбачало можливості отримання одноразової грошової допомоги військовослужбовцю. Через це права на призначення та отримання одноразової грошової допомоги позивач не має. Крім того, додав, що оскільки інвалідність позивача пов`язана з наслідками ліквідації аварії на ЧАЕС, то позивач мав право на отримання одноразової компенсації за ст.48 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", доказів неотримання позивачем до матеріалів справи не надано. А тому, відповідно статті 16-3 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" та статті 60 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" позивач має право на отримання лише допомоги відповідно до одного із законів України.
11 жовтня 2019 року через відділ документального забезпечення суду від представника відповідача надійшло клопотання №2071 від 09.10.2019 про проведення розгляду справи за участю учасників справи в судовому засіданні.
Враховуючи категорію та складність справи, обраний позивачем спосіб захисту і значення справи для сторін, суд вважає, що дана справа підлягає розгляду у формі спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, а тому клопотання позивача про розгляд справи з викликом сторін не підлягає задоволенню.
Ухвалою суду від 27 листопада 2019 року у задоволенні клопотання представника Міністерства оборони України про залучення третьої особи відмовлено.
Згідно з частиною четвертою статті 243 КАС України судове рішення, постановлене у письмовому провадженні, повинно бути складено у повному обсязі не пізніше закінчення встановлених цим Кодексом строків розгляду відповідної справи, заяви або клопотання.
Частиною п`ятою статті 250 КАС України встановлено, що датою ухвалення судового рішення в порядку письмового провадження є дата складення повного судового рішення.
Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов до наступного висновку.
Судом встановлено що ОСОБА_1 з 31.08.1964 проходив військову службу в збройних силах колишнього СРСР.
В період з 30 квітня 1986 року по 02 червня 1986 року приймав участь в ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС у складі військової частини НОМЕР_1 .
Відповідно до виписки з протоколу командира військової частини НОМЕР_1 №30 ОСОБА_2 по закінченню строку спеціальних зборів ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС для подальшого проходження служби вибув до військової частини НОМЕР_2 (а.с.17).
Витягом з протоколу засідання 20 військово-лікарської комісії по встановленню причинного зв`язку захворювань від 29.01.1991 №89 встановлено, що отримані позивачем "захворювання, так, отримані при виконанні обов`язків військової служби у зв`язку з ліквідацією наслідків аварії на Чорнобильській АЕС" (а.с. 21).
13.03.1991 відповідно до довідки серії ВТЕ-7 №003393 ОСОБА_2 встановлено 3-ю групу інвалідності з 21.01.1991 у зв`язку із захворюванням, так, отримані при виконанні обов`язків військової служби у зв`язку з ліквідацією наслідків аварії на Чорнобильській АЕС (а.с.25).
Довідкою серії ВТЕ-16 №097179 від 30.01.1992 позивачу повторно встановлено 3- групу інвалідності у зв`язку із захворюванням, так, отримані при виконанні обов`язків військової служби у зв`язку з ліквідацією наслідків аварії на Чорнобильській АЕС (а.с.26).
04.08.1997 відповідно до довідки серії МСЕ №160772 при повторному огляді ОСОБА_2 встановлено 3-ю групу інвалідності безстроково у зв`язку із захворюванням, так, отримані при виконанні обов`язків військової служби у зв`язку з ліквідацією наслідків аварії на Чорнобильській АЕС (а.с.28).
В подальшому, Житомирською обласною медико-соціальною комісією позивачу при повторному огляді встановлено 2-у групу інвалідності з 03.04.2019 безтерміново, внаслідок захворювання, так, отриманого при виконанні обов`язків військової служби у зв`язку з ліквідацією наслідків аварії на ЧАЕС (а.с. 33).
При цьому, позивач, як інвалід 3-ї групи, одноразову грошову допомогу, інші компенсаційні виплати відповідно до законодавства, у зв`язку з встановленням йому вказаної групи інвалідності, не отримував.
В подальшому, 14.05.2019 ОСОБА_1 подав заяву про виплату йому одноразової грошової допомоги в зв`язку із встановленням 2-ї групи інвалідності внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням обов`язків військової у зв`язку з ліквідацією наслідків аварії на ЧАЕС (а.с.18).
Відповідно до витягу із Протоколу засідання комісії з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум від 12.07.2019 №90, затвердженого Міністром оборони України, ОСОБА_1 відмовлено у виплаті одноразової грошової допомоги як інваліду 2 групи із посиланням на те, що заявник не має права на одержання одноразової грошової допомоги, оскільки на час встановлення інвалідності в 1991 році не існувало правової норми щодо виплати одноразової грошової допомоги (а.с. 20).
Позивач, вважаючи вказане рішення відповідача протиправним, звернувся до суду з даним позовом.
Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд ураховує наступне.
Приписами ч.2 ст.19 Конституції України визначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Згідно з ст.1 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" від 20.12.1991 (далі - Закон №2011-ХІІ), соціальний захист військовослужбовців - діяльність (функція) держави, спрямована на встановлення системи правових і соціальних гарантій, що забезпечують реалізацію конституційних прав і свобод, задоволення матеріальних і духовних потреб військовослужбовців відповідно до особливого виду їх службової діяльності, статусу в суспільстві, підтримання соціальної стабільності у військовому середовищі. Це право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, у старості, а також в інших випадках, передбачених законом.
Нормами ст.16 Закону №2011-XII встановлено, що одноразова грошова допомога у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві (далі - одноразова грошова допомога), - гарантована державою виплата, що здійснюється особам, які згідно з цим Законом мають право на її отримання.
Позивачу первинно встановлено 3-ю групу інвалідності з 21.01.1991 у зв`язку із захворюванням, так, отримані при виконанні обов`язків військової служби у зв`язку з ліквідацією наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, про що свідчить довідка сер.ВТЕ-7 №003393 від 13.03.1991.
Тобто, станом на 21.01.1991, коли позивачу вперше було встановлено 3-ю групу інвалідності, не існувало нормативно-правового акту, який передбачав би виплату одноразової грошової допомоги.
В свою чергу, для отримання одноразової грошової допомоги позивач вперше звернувся після встановлення йому 2-ї групи інвалідності.
Згідно довідки МСЕК №546279 від 15.04.2019 позивачу з 03.04.2019 безтерміново, встановлено 2-гу групу інвалідності внаслідок захворювання, так, отриманого при виконання обов`язків військової служби у зв`язку з ліквідацією наслідків аварії на ЧАЕС
Відповідно до ч. 8, 9 ст. 16-3 Закону № 2011-XII (чинного на момент встановлення позивачу 2-ї групи інвалідності) особи, які мають право на отримання одноразової грошової допомоги, передбаченої цим Законом, можуть реалізувати його протягом трьох років з дня виникнення у них такого права. Порядок призначення і виплати одноразової грошової допомоги визначається Кабінетом Міністрів України.
На виконання цієї норми Закону Постановою Кабінету Міністрів України від 25.12.2013 №975 було затверджено Порядок призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві (далі - Порядок №975).
У абз. 3 пункту 2 Порядку №975 зазначено, що особам, які до набрання чинності Порядком, затвердженим цією постановою, мають право на отримання одноразової грошової допомоги, допомога, що не була призначена, призначається і виплачується в установленому законодавством порядку, що діяло на день виникнення права на отримання такої допомоги.
Відповідно до абз.3 п.3 Порядку №975 днем виникнення права на отримання одноразової грошової допомоги у разі встановлення інвалідності є дата, що зазначена у довідці медико-соціальної експертної комісії.
Отже, з 03.04.2019 у позивача виникло право на отримання одноразової грошової допомоги. Тому до цих правовідносин застосовується законодавство, що діяло станом на 03.04.2019.
Даний висновок узгоджується із правовою позицією Верховного Суду, яка викладена у постанові від 22.08.2019 у справі №806/2180/18.
Суд звертає увагу, що підставою для відмови у призначенні одноразової грошової допомоги відповідачем було вказано те, що на час встановлення позивачу інвалідності у 1991 році не існувало правової норми щодо виплати одноразової грошової допомоги. Інших підстав, на яких наголошує відповідач у відзиві на адміністративний позов, у оскаржуваному рішенні не вказано, а тому суд не надає їм оцінку.
З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що відповідачем безпідставно відмовлено у призначенні одноразової грошової допомоги, а тому рішення Міністерства оборони про відмову у призначені позивачу грошової допомоги, що оформлене протоколом засідання комісії МОУ від 12.07.2019 №90, є протиправним та підлягає скасуванню.
В свою чергу, що стосується позовної вимоги позивача щодо зобов`язання Міністерства оборони України нарахувати та виплатити одноразову грошову допомогу у зв`язку із встановленням інвалідності 2 групи внаслідок захворювання отриманого при виконанні обов`язків військової служби, у зв`язку з ліквідацією наслідків аварії на ЧАЕС, суд зазначає наступне.
Одноразова грошова допомога призначається і виплачується Міністерством оборони України, іншими центральними органами виконавчої влади, що здійснюють керівництво військовими формуваннями та правоохоронними органами, а також органами державної влади, військовими формуваннями та правоохоронними органами, в яких передбачено проходження військової служби військовослужбовцями, навчальних (або перевірочних) та спеціальних зборів - військовозобов`язаними, проходження служби у військовому резерві - резервістами, що передбачено ч. 6 ст. 16-3 Закону № 2011-XII.
З огляду на те, що відповідач наділений дискреційними повноваженнями з питань призначення та виплати одноразової грошової допомоги або прийняття рішення про відмову у її видачі, то суд не вправі перебирати на себе функції вказаного суб`єкта владних повноважень, а тому відсутні підстави для задоволення позовних вимог у цій частині у спосіб обраний позивачем.
Враховуючи встановлені судом обставини справи, зважаючи на наявність порушеного права та необхідність його судового захисту, застосовуючи механізм захисту порушеного права та його відновлення, керуючись повноваженнями, наданими частиною другою статті 9, частиною другою статті 245 КАС України, суд вважає за необхідне вийти за межі позовних вимог та зобов`язати Міністерство оборони України повторно розглянути заяву позивача щодо призначення одноразової грошової допомоги у зв`язку із встановленням 2-ї групи інвалідності з 03.04.2019 у розмірі та порядку, встановленому Порядком призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2013 року №975 та ст.16 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" з прийняттям відповідного рішення та урахуванням висновків суду, викладених у даній справі.
Покладення такого обов`язку на відповідача не є перебиранням функції іншого суб`єкта владних повноважень в реалізації відповідних управлінських функцій і вирішенні питань, віднесених до виключної компетенції такого суб`єкта та зобов`язанням його приймати рішення, які входять до його компетенції чи до компетенції іншого органу, з огляду на обов`язковість ефективного механізму захисту порушеного права.
Частиною першою та другою статті 77 КАС України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.
Відповідачем в порушення частини другої статті 77 КАС України не доведено, а позивачем та наявною у матеріалах справи сукупністю належних, допустимих, достовірних та достатніх доказів спростовано правомірність винесеного рішення, а тому позовні вимоги ОСОБА_1 є обґрунтованими та підлягають частковому задоволенню.
Зважаючи на відсутність документально-підтверджених судових витрат у даній адміністративній справі питання про їх розподіл судом не вирішується.
Керуючись статтями 9, 77, 90, 229, 242-246, 250, 255, 257-263, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,
Визнати протиправним і скасувати рішення Міністерства оборони України про відмову ОСОБА_1 у призначенні одноразової грошової допомоги у зв`язку із встановленням з 03.04.2019 інвалідності 2-ї групи, внаслідок захворювання отриманого при виконанні обов`язків військової служби, у зв`язку з ліквідацією наслідків аварії на ЧАЕС, оформлене протоколом засідання комісії МОУ з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум №139 від 28 грудня 2018 року.
Зобов`язати Міністерство оборони України повторно розглянути заяву ОСОБА_1 щодо призначення одноразової грошової допомоги у зв`язку із встановленням 2-ї групи інвалідності з 03.04.2019 у розмірі та порядку, встановленому Порядком призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2013 року №975 та ст.16 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" з прийняттям відповідного рішення та урахуванням висновків суду, викладених у даній справі.
В решті позову відмовити.
Рішення суду набирає законної сили в порядку, визначеному статтею 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене до Сьомого апеляційного адміністративного суду за правилами, встановленими статтями 295-297 Кодексу адміністративного судочинства України, з урахуванням приписів підпункту 15.5 пункту 15 Розділу VII "Перехідні положення" Кодексу адміністративного судочинства України.

Рішення суду складено у повному обсязі: 27 листопада 2019 року.

Суддя Л.А.Шуляк