Справа № 813/2468/18
Суддя: Мікула Оксана Іванівна
Дата ухвалення: 2019-11-20 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 листопада 2019 рокуЛьвів№ 857/1168/18

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого-судді - Мікули О. І.,

суддів - Камара В. Я., Курильця А. Р.,

з участю секретаря судового засідання - Чопко Ю. Т.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Львові в залі суду апеляційну скаргу Головного управління ДФС у Львівській області на рішення Львівського окружного адміністративного суду від 06 серпня 2018 року у справі №813/2468/18 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Державної фіскальної служби у Львівській області про скасування податкового повідомлення-рішення, -

суддя в 1-й інстанції - Гулик А. Г.,

час ухвалення рішення - 06.08.2018 року, 16:10 год,

місце ухвалення рішення - м. Львів,

дата складання повного тексту рішення - 13.08.2018 року,

в с т а н о в и в:

Позивач - ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до відповідача - Головного управління ДФС у Львівській області, в якому просив визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення №0213170/1315-1321 від 19 березня 2018 року в частині, яким позивачу визначено суму податкового зобов`язання за платежем: податок на нерухоме майно відмінне від земельної ділянки, сплачене фізичними особами, які є власниками обєктів нежитлової нерухомості в розмірі 81516,80 грн.

Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 06 серпня 2018 року позов задоволено. Визнано протиправним та скасовано податкове повідомлення-рішення Головного управління ДФС у Львівській області від 19 березня 2018 року №0213170/1315-1321.

Не погоджуючись з вказаним судовим рішенням, відповідач оскаржив його в апеляційному порядку. Вважає, що оскаржуване рішення прийняте з неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи, з порушенням норм матеріального права та підлягає скасуванню, покликаючись на те, що судом першої інстанції не надано належної правової оцінки тому факту, що позивач є власником нерухомого майна загальною площею 2547,4 кв.м. за адресою: АДРЕСА_1 , а тому відповідно до п.1.2 рішення Миколаївської міської ради від 24 червня 2016 року №215 зі змінами йому нараховано податок на нерухоме майно у розмірі 1% розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 01 січня звітного (податкового) року, за 1 кв.м. бази оподаткування в рік. При цьому, застосування коефіцієнту 0,5 ставки податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, встановлених рішень органів місцевого самоврядування у 2016 році на 2017 рік, є помилковим, оскільки такий коефіцієнт встановлено для обчислення податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки на території м. Миколаєва на 2017 рік для об`єктів житлової нерухомості, що перебувають у власності юридичних осіб, разом з тим, позивачу визначено суму податкового зобов`язання за платежем: податок на нерухоме майно відмінне від земельної ділянки, сплачене фізичними особами, які є власниками об`єктів нежитлової нерухомості. Таким чином, спірне податкове повідомлення-рішення прийняте правомірно. Просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове судове рішення, яким у задоволенні позову відмовити.

Представник позивача подав відзив на апеляційну скаргу, в якому вказав, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку про те, що рішенням Миколаївської міської ради № 442 від 10 лютого 2017 року змінено ставки податку на нерухомість юридичних осіб та не внесено жодних змін в п.1.2, який визначає розмір податку для об`єктів нежитлової нерухомості, що перебувають у власності фізичних осіб. Таким чином, до ставок податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, встановлених рішеннями органу місцевого самоврядування у 2016 році на 2017 рік, застосовуються коефіцієнт 0,5 % розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 01 січня звітного (податкового) року, за 1 кв.м. бази оподаткування в рік. Просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду - без змін.

Також представник позивача подав додаткові пояснення, в яких зазначив, що рішення Миколаївської міської ради № 442 від 10 лютого 2017 року жодним чином не визначає розмір податку для об`єктів нежитлової нерухомості, що перебувають у власності фізичних осіб, більш того за своїм змістом вказане рішення дає можливість неоднозначно трактувати встановлені ставки місцевих податків і зборів на 2017 рік для фізичних осіб відповідно до Закону України від 20 грудня 2016 року № 1791-VIII «Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо забезпечення збалансованості бюджетних надходжень у 2017 році», що свідчить про необхідність застосування приписів ст.58 Конституції України щодо дії в часі законів та інших нормативно-правових актів у часі, а також принципу правомірності дій платника податків, закріпленого у пп.4.1.4 п.4.1 ст.4, п.56.21 ст.56 ПК України.

Справу розглянуто судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження.

Ухвалою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 16 січня 2019 року провадження в справі було зупинено до набрання законної сили судовим рішенням у справі №1340/6075/18 за позовом ОСОБА_1 до Миколаївської міської ради Львівської області про визнання протиправної бездіяльності та зобов`язання до вчинення дій.

Ухвалою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 05 листопада 2019 року поновлено провадження у цій адміністративній справі.

Ухвалою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 05 листопада 2019 року продовжено строк розгляду цієї адміністративної справи.

Представник відповідача (апелянта) - Добровольська Ю. Р. у судовому засіданні підтримала доводи, викладені в апеляційній скарзі, вважає висновки суду першої інстанції неправильними та необґрунтованими. Просить скасувати оскаржувану рішення та ухвалити нове судове рішення, яким у задоволенні позову відмовити.

Представник позивача - Сівков І. В. у судовому засіданні не погодився з доводами апеляційної скарги і вважає, що вони не спростовують висновків суду першої інстанції, разом з тим, просив визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення №0213170/1315-1321 від 19 березня 2018 року у відповідній частині.

Заслухавши суддю-доповідача та пояснення учасників справи, перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги та відзив на апеляційну скаргу в їх сукупності, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційну скаргу необхідно задовольнити, а оскаржуване рішення - скасувати з таких підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що відповідно до свідоцтва про право власності на нерухоме майно №42819978, виданого 26 серпня 2015 року реєстраційною службою Миколаївського районного управління юстиції Львівської області, ОСОБА_1 на праві приватної власності належать нежитлові будівлі загальною площею 2547,4 кв.м., які знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 .

Відповідно до рішення Миколаївської міської ради від 24 червня 2016 року № 215 встановлено на 2017 рік податок на нерухоме майно на території міста Миколаєва, відмінне від земельної ділянки, за такими ставками: п.1.1 для об`єктів житлової нерухомості, що перебувають у власності фізичних осіб у розмірі 0,1% розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня звітного (податкового) року, за 1 кв.м. бази оподаткування в рік; п. 1.2. для об`єктів нежитлової нерухомості, що перебувають у власності фізичних осіб і використовуються їх власниками з метою одержання доходів (здаються в оренду, лізинг, позичку, використовуються у підприємницькій діяльності) у розмірі 1% розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня звітного (податкового) року, за 1 кв. метр бази оподаткування в рік.

Податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки на території міста Миколаєва введено в дію з 01 січня 2017 року відповідно до п.5 рішення Миколаївської міської ради від 24 червня 2016 року № 215.

10 лютого 2017 року рішенням Миколаївської міської ради № 442, відповідно до Закону України «Про внесення змін до ПК України та деяких законодавчих актів України щодо забезпечення збалансованості бюджетних надходжень у 2017 році» від 20 грудня 2016 року № 1791-VIII», ст.266 ПК України, враховуючи лист Миколаївського відділення Стрийської ОДПІ ГУ ДФС у Львівській області від 26 січня 2017 року № 243/13-17-21-03/169 та значне підвищення розміру мінімальної заробітної плати, внесено зміни до п.п.1.3 п.1 рішення Миколаївської міської ради від 24 червня 2016 року № 215, виклавши в наступній редакції: для об`єктів житлової нерухомості, що перебувають у власності юридичних осіб у розмірі 0,5% розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 01 січня звітного (податкового) року, за 1 кв.м. бази оподаткування в рік.

Також внесено зміни до п.п.1.4 п.1 рішення Миколаївської міської ради від 24 червня 2016 року № 215, виклавши в такій редакції: для об`єктів житлової нерухомості, що перебувають у власності юридичних осіб у розмірі 0,5% розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 01 січня звітного (податкового) року, за 1 кв.м. бази оподаткування в рік.

19 березня 2018 року Головне управління ДФС у Львівській області прийняло податкове повідомлення-рішення №0213170/1315-1321, яким позивачу визначено суму податкового зобов`язання за платежем: податок на нерухоме майно відмінне від земельної ділянки, сплачене фізичними особами, які є власниками об`єктів нежитлової нерухомості в розмірі 81516,80 грн.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що відповідач неправильно застосував ставку податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки на 2017 рік, який визначає розмір податку для об`єктів нежитлової нерухомості, що перебувають у власності фізичних осіб, оскільки до ставок податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, встановлених рішенням органів місцевого самоврядування у 2016 році на 2017 рік, застосовується коефіцієнт 0,5.

Даючи правову оцінку такому висновку суду першої інстанції, колегія суддів виходить з наступного.

Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Наведена норма означає, що суб`єкт владних повноважень зобов`язаний діяти лише на виконання закону, за умов і обставин, визначених ним, вчиняти дії, не виходячи за межі прав та обов`язків, дотримуватися встановленої законом процедури, обирати лише встановлені законодавством України способи правомірної поведінки під час реалізації своїх владних повноважень.

Згідно зі ст.67 Конституції України кожен зобов`язаний сплачувати податки і збори в порядку і розмірах, встановлених законом.

Пп.16.1.4 п.16.1 ст.16 ПК України платник податків зобов`язаний сплачувати податки та збори в строки та у розмірах, встановлених цим Кодексом та законами з питань митної справи.

Відповідно до п.36.1 ст.36 ПК України податковим обов`язком визнається обов`язок платника податку обчислити, задекларувати та/або сплатити суму податку та збору в порядку і строки, визначені цим Кодексом, законами з питань митної справи.

ПК України передбачено такий вид податку, як податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, який відноситься до місцевих податків.

Відповідно до приписів БК України вказаний податок зараховується до місцевих бюджетів (ч.1 ст.64 БК України).

01 січня 2015 року набрав чинності Закону України "Про внесення змін до ПК України та деяких законодавчих актів України щодо податкової реформи" від 28 грудня 2014 року №71-VIII, яким була викладена в новій редакції ст.266 ПК України- "Податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки".

Пп.266.1.1 п.266.1 ст.266 ПК України передбачає, що платниками податку є фізичні та юридичні особи, в тому числі нерезиденти, які є власниками об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості.

Відповідно до пп.266.3.2 п.266.3 ст.266 ПК України база оподаткування об`єктів житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі їх часток, які перебувають у власності фізичних осіб, обчислюється контролюючим органом на підставі даних Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, що безоплатно надаються органами державної реєстрації прав на нерухоме майно та/або на підставі оригіналів відповідних документів платника податків, зокрема документів на право власності.

Згідно з пп.266.5.1 п.266.5 ст.266 ПК України (яка діяла на час виникнення спірних правовідносин) ставки податку для об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості, що перебувають у власності фізичних та юридичних осіб, встановлюються за рішенням сільської, селищної, міської ради або ради об`єднаних територіальних громад, що створені згідно із законом та перспективним планом формування територій громад, залежно від місця розташування (зональності) та типів таких об`єктів нерухомості у розмірі, що не перевищує 1,5 відсотка розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня звітного (податкового) року, за 1 квадратний метр бази оподаткування.

Відповідно до абз.2 пп.266.7.1 п.266.7 ст.266 ПК України обчислення суми податку з об`єкта/об`єктів нежитлової нерухомості, які перебувають у власності фізичних осіб, здійснюється контролюючим органом за місцем податкової адреси (місцем реєстрації) власника такої нерухомості виходячи із загальної площі кожного з об`єктів нежитлової нерухомості та відповідної ставки податку.

Пп.266.7.2 п.266.7 ст.266 ПК України передбачає, що податкове/податкові повідомлення-рішення про сплату суми/сум податку, обчисленого згідно з підпунктом 266.7.1 пункту 266.7 цієї статті, та відповідні платіжні реквізити, зокрема, органів місцевого самоврядування за місцезнаходженням кожного з об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості, надсилаються (вручаються) платнику податку контролюючим органом за місцем його податкової адреси (місцем реєстрації) до 1 липня року, що настає за базовим податковим (звітним) періодом (роком).

Згідно з пп.266.6.1 п.266.6 ст.266 ПК України базовий податковий (звітний) період дорівнює календарному року.

Відповідно до п.24 ч.1 ст.26 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» виключно на пленарних засіданнях сільської, селищної, міської ради вирішуються такі питання: встановлення місцевих податків і зборів, відповідно до ПК України.

Пп.12.3.4 п.12.3 ст.12 ПК України передбачає, що рішення про встановлення місцевих податків та зборів офіційно оприлюднюється відповідним органом місцевого самоврядування до 15 липня року, що передує бюджетному періоду, в якому планується застосовування встановлюваних місцевих податків та зборів або змін (плановий період). В іншому разі норми відповідних рішень застосовуються не раніше початку бюджетного періоду, що настає за плановим періодом.

Згідно з пп.12.4.1 п.12.4 ст.12 ПК України до повноважень сільських, селищних, міських рад та рад об`єднаних територіальних громад, що створені згідно із законом та перспективним планом формування територій громад, щодо податків та зборів належать встановлення ставок місцевих податків та зборів в межах ставок, визначених вказаним Кодексом.

П.3 розділу ІІ «;Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 20 грудня 2016 року №1791-VIIІ «Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо забезпечення збалансованості бюджетних надходжень у 2017 році» (далі - Закон України №1791-VIIІ) встановлено, що з 01 січня 2017 року до прийняття відповідним органом місцевого самоврядування рішення про встановлення ставок місцевих податків і зборів на 2017 рік відповідно до Закону України №1791-VII, встановлені таким органом місцевого самоврядування ставки, зокрема податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, застосовуються з коефіцієнтом 0,5.

Відповідно до п.4 розд.ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України №1791-VIIІ в 2017 році до прийнятих рішень органів місцевого самоврядування про встановлення місцевих податків і зборів, які прийняті на виконання Закону України №1791-VIIІ, не застосовуються вимоги п.п.4.1.9 п.4.1 та 4.5 ст.4, п.п.12.3.4 п.12.3, п.п.12.4.3 п.12.4 та п.12.5 ст.12 ПК України та Закону України «Про засади державної регуляторної політики у сфері господарської діяльності».

З системного аналізу вищенаведених правових норм можна дійти висновку, що у разі наявності об`єкта оподаткування з податку на нерухоме майно, платник податку, зобов`язаний сплатити суму податку обчисленого контролюючим органом за місцем податкової адреси (місцем реєстрації) власника такої нерухомості, виходячи із загальної площі кожного з об`єктів нежитлової нерухомості та відповідної ставки податку.

Матеріалами справи стверджується, що позивач є власником нежитлових приміщень, які підпадають під об`єкт оподаткування податком на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки: нежитлові будівлі загальною площею 2547,4 кв.м., які знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 .

Як вбачається з матеріалів справи, відповідно до рішення Миколаївської міської ради від 24 червня 2016 року № 215 зі змінами встановлено на 2017 рік податок на нерухоме майно на території м.Миколаєва, відмінне від земельної ділянки, за такими ставками, а саме: п.1.1 для об`єктів житлової нерухомості, що перебувають у власності фізичних осіб - у розмірі 0,1% розміру мінімальної заробітної заробітної плати, встановленої законом на 01 січня звітного (податкового) року, за 1 кв.м. бази оподаткування в рік; п. 1.2 для об`єктів нежитлової нерухомості, що перебувають у власності фізичних осіб і використовуються їх власниками з метою одержання доходів (здаються в оренду, лізинг, позичку, використовуються у підприємницькій діяльності) - у розмірі 1% розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня звітного (податкового) року, за 1 кв. метр бази оподаткування в рік.

Податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, на території м.Миколаєва введено в дію з 01 січня 2017 року відповідно до п. 5 Рішення Миколаївської міської ради від 24 червня 2016 року № 215.

Рішенням Миколаївської міської ради від 10 лютого 2017 року № 442 відповідно до Закону України «Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо забезпечення збалансованості бюджетних надходжень у 2017 році» від 20 грудня 2016 року № 1791-VIII», ст.266 ПК України, враховуючи лист Миколаївського відділення Стрийської ОДПІ ГУ ДФС у Львівській області від 26 січня 2017 року № 243/13-17-21-03/169 та значне підвищення розміру мінімальної заробітної плати, внесено зміни до п.п.1.3 п.1 рішення Миколаївської міської ради від 24 червня 2016 року № 215, виклавши його в такій редакції: для об`єктів житлової нерухомості, що перебувають у власності юридичних осіб у розмірі 0,5% розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 01 січня звітного (податкового) року, за 1 кв.м. бази оподаткування в рік, а також внесено зміни до п.п.1.4 п.1 рішення Миколаївської міської ради від 24 червня 2016 року № 215, виклавши його в такій редакції: для об`єктів житлової нерухомості, що перебувають у власності юридичних осіб у розмірі 0,5% розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 01 січня звітного (податкового) року, за 1 кв.м. бази оподаткування в рік, у зв`язку з приведенням розміру ставок податку до вимог чинного законодавства, оскільки деякі з попередньо встановлених перевищували розмір такої у зв`язку з внесеними змінами до податкового законодавства України.

Проаналізувавши вищенаведені правові норми та положення рішення Миколаївської міської ради від 24 червня 2016 року № 215, яким визначено ставку податку на об`єкти нежитлової нерухомості, відмінні від земельної ділянки, що перебувають у власності фізичних осіб з 01 січня 2017 року, а також рішення Миколаївської міської ради № 442 від 10 лютого 2017 року, яким внесено зміни щодо встановлення податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки на території м. Миколаєва на 2017 рік для об`єктів житлової нерухомості, що перебувають у власності юридичних осіб, колегія суддів дійшла висновку про те, що для фізичних осіб ставка податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки на території Миколаєва на 2017 рік, що перебуває у власності фізичних осіб визначена рішенням органу місцевого самоврядування на 2017 рік у розмірі 1% розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня звітного (податкового) року.

Крім того, колегія суддів звертає увагу на те, що рішенням Миколаївської міської ради від 24 червня 2016 року № 215 чітко визначено на 2017 рік ставки податку для об`єктів житлової нерухомості, що перебувають у власності фізичних осіб, зокрема, п.1.2 встановлено податок у розмірі 1% для об`єктів нежитлової нерухомості, що перебувають у власності фізичних осіб і використовуються їх власниками з метою одержання доходів (здаються в оренду, лізинг, позичку, використовуються у підприємницькій діяльності) і такі відповідали ставкам податку, визначеним ПК України на 2017 рік, що, на думку колегії суддів, спростовує доводи позивача про неоднакове трактування норми закону в частині визначення розміру ставки податку для об`єктів житлової нерухомості, що перебувають у власності фізичних осіб та застосування коефіцієнта 0,5 % розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 01 січня звітного (податкового) року, за 1 кв.м. бази оподаткування в рік.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач є фізичною особою, яка є власником об`єктів нежитлової нерухомості, тобто платником податку на нерухоме майно відмінне від земельної ділянки, а тому для цілей оподаткування цим податком до нього необхідно застосовувати ставку податку у розмірі 1% розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 01 січня звітного (податкового) року, за 1 кв.м. бази оподаткування в рік відповідно до п.1.2 рішення Миколаївської міської ради від 24 червня 2016 року №215 зі змінами, а не 0,5 %.

Колегія суддів звертає увагу на те, що п.1.2 рішення Миколаївської міської ради від 24 червня 2016 року є чинним, у встановленому порядку не визнаний нечинним і не скасований, а тому відповідно до приписів ст.73 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» є обов`язковими для виконання.

Аналізуючи вищенаведені законодавчі приписи та фактичні обставини справи, колегія суддів дійшла висновку про те, що податковий орган правильно визначив суму податкового зобов`язання за платежем: податок на нерухоме майно відмінне від земельної ділянки, сплачене фізичними особами, які є власниками об`єктів нежитлової нерухомості, за ставкою 1% розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 01 січня звітного (податкового) року, за 1 кв.м. бази оподаткування в рік, у розмірі 81516,80 грн., що свідчить про правомірність прийняття спірного податкового повідомлення-рішення.

Разом з тим, суд першої інстанції не надав належної оцінки вказаним обставинам, що призвело до ухвалення помилкового рішення, у зв`язку з чим рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню.

При цьому, колегія суддів відхиляє як безпідставні покликання позивача на необхідність застосування приписів ст.58 Конституції України щодо дії в часі законів та інших нормативно-правових актів в часі, а також принципу правомірності дій платника податків, закріпленого у пп.4.1.4 п.4.1 ст.4, п.56.21 ст.56 ПК України, оскільки неоднозначне (множинне) трактування прав та обов`язків платників податків у спірному випадку відсутнє.

Таким чином, доводи апеляційної скарги є підставними та спростовують відповідні висновки суду першої інстанції з вищенаведених мотивів.

При цьому, колегія суддів враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи), сформовану в рішенні у справі "Серявін та інші проти України" (№ 4909/04): згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі Руїс Торіха проти Іспанії (Ruiz Torija v. Spain) № 303-A, пункт 29) .

Відповідно до ч.2 ст.6 КАС України суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини, а ст.17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" передбачає, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

З врахуванням усіх вищенаведених обставин колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції неповно з`ясував обставини справи та прийняв рішення з порушенням норм матеріального права, що призвело до неправильного вирішення справи, у зв`язку з чим відповідно до вимог ст.317 КАС України рішення суду підлягає скасуванню з прийняттям нового судового рішення.

Керуючись ст. 242, 243, 246, 250, 310, 315, 317, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, суд,-

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу Головного управління ДФС у Львівській області задовольнити.

Рішення Львівського окружного адміністративного суду від 06 серпня 2018 року у справі №813/2468/18 скасувати, та прийняти постанову, якою у задоволенні позову відмовити.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених п.2 ч.5 ст.328 КАС України протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий суддя О. І. Мікула
судді В. Я. Качмар
А. Р. Курилець
Повне судове рішення складено 25 листопада 2019 року.