Справа № 815/4337/16
Суддя: Соколов В.М.
Дата ухвалення: 2019-11-22 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

Іменем України

22 листопада 2019 року

Київ

справа №815/4337/16

адміністративне провадження №К/9901/30168/18

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

судді-доповідача - Соколова В.М.,

суддів: Єресько Л.О., Загороднюка А.Г.,

розглянувши в попередньому судовому засіданні касаційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Одеського окружного адміністративного суду від 15 листопада 2016 року (суддя - Самойлюк Г.П.) та ухвалу Одеського апеляційного адміністративного суду від 06 квітня 2017 року (судді Димерлій О.О., Єщенко О.В., Вербицька Н.В.) у справі № 815/4337/16 за позовом ОСОБА_1 до Державного виконавця відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України, треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: Відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України у м.Одеса, Прокуратура Одеської області, про визнання дій протиправними, скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії,

УСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог та їх обґрунтування

У серпні 2016 року позивач звернувся до Одеського окружного адміністративного суду з позовом, у якому, з урахуванням уточнених позовних вимог просив:

- визнати дії державного виконавця відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Онопрієнко І.В. по закінченню 27 червня 2016 року виконавчого провадження ВП № 44635123 та тривалому невиконанню постанови Одеського апеляційного адміністративного суду від 11 червня 2014 року у справі № 815/1919/14 - протиправними;

- визнати протиправною та скасувати постанову відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України про закінчення виконавчого провадження ВП № 44635123 від 27 червня 2016 року;

- зобов`язати відділ примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України відновити виконавче провадження № 44635123 з примусового виконання виконавчого листа № 815/1919/14 від 25 липня 2014 року про зобов`язання прокуратури Одеської області направити довідку № 14ф-2004 від 17 травня 2004 року про середньомісячну заробітну плату на суму 1352,76 грн страховику з метою розрахунку страхової суми та виплати ОСОБА_1 недосплаченої страхової суми за страховий випадок «цукровий діабет».

В обґрунтування позовних вимог зазначав, що відповідачем передчасно винесено постанову про закінчення виконавчого провадження ВП № 44635123 від 27 червня 2016 року, оскільки рішення суду та вимоги виконавчого листа (про зобов`язання прокуратури Одеської області направити страховику довідку про середньомісячну заробітну плату ОСОБА_1 у розмірі 1352,76 грн, для розрахунку та виплати страхової суми) не виконано. Відтак, на думку позивача, оскаржувана постанова та дії державного виконавця є незаконними, такими, що порушують його права та інтереси.

Короткий зміст рішень судів попередніх інстанцій

Постановою Одеського окружного адміністративного суду від 15 листопада 2016 року, залишеною без змін ухвалою Одеського апеляційного адміністративного суду від 06 квітня 2017 року, позовні вимоги задоволено частково.

Визнано протиправною та скасовано постанову відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України про закінчення виконавчого провадження ВП № 44635123 від 27 червня 2016 року.

Зобов`язано відділ примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України відновити виконавче провадження № 44635123 з примусового виконання виконавчого листа № 815/1919/14 від 25 липня 2014 року про зобов`язання прокуратури Одеської області направити довідку № 14ф-2004 від 17 травня 2004 року про середньомісячну заробітну плату на суму 1352,76 грн страховику з метою розрахунку страхової суми та виплати ОСОБА_1 недосплаченої страхової суми за страховий випадок «цукровий діабет».

У задоволенні решти позовних вимог ОСОБА_1 відмовлено.

Задовольняючи позовні вимоги частково, суди попередніх інстанцій виходили з того, що оскільки постанова Одеського апеляційного адміністративного суду від 11 червня 2014 року у справі №815/1919/14, згідно з виконавчим документом, не виконана - державним виконавцем протиправно було закінчено виконавче провадження на підставі пункту 8 частини першої статті 49 Закону України «Про виконавче провадження».

Суди першої та апеляційної інстанцій зазначили, що належним та достатнім способом захисту порушеного права є визнання протиправним та скасування оскаржуваного позивачем рішення, і зобов`язання вчинити певні дії, оскільки це створить відповідні юридичні наслідки для позивача. З огляду на це, суди відмовили у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 щодо визнання протиправними дій державного виконавця відділу примусового виконання рішень.

Короткий зміст та обґрунтування вимог касаційної скарги

Не погоджуючись із постановою Одеського окружного адміністративного суду від 15 листопада 2016 року та ухвалою Одеського апеляційного адміністративного суду від 06 квітня 2017 року в частині, посилаючись на порушення судами норм матеріального та процесуального права, ОСОБА_1 подав касаційну скаргу.

У касаційній скарзі позивач просить змінити рішення суду першої інстанції в частині незадоволених позовних вимог (щодо визнання протиправними дії державного виконавця по закінченню виконавчого провадження та тривалому невиконанню рішення суду) та задовольнити адміністративний позов у повному обсязі, скасувавши ухвалу суду апеляційної інстанції в цій частині.

В обґрунтування вимог касаційної скарги ОСОБА_1 зазначає, що судом першої та апеляційної інстанцій не взято до уваги, що відповідачем не було вжито всіх заходів до повного, ефективного та своєчасного виконання рішення суду (майже два роки виконувалось рішення), а тому наявні підстави для визнання таких дій державного виконавця протиправними.

Позиція інших учасників справи

Відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України у м.Одеса надало відзив на касаційну скаргу, у якому просить залишити касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення без змін. Посилається на те, що судами першої та апеляційної інстанцій дано належну оцінку обставинам справи, правильно застосовано законодавство, яке регулює спірні правовідносини та ухвалено правильні рішення, які відповідають вимогам матеріального і процесуального права.

Рух касаційної скарги

Суддя Вищого адміністративного суду України ухвалою від 08 червня 2017 року відкрив провадження у справі за касаційною скаргою ОСОБА_1

15 грудня 2017 року розпочав роботу Верховний Суд і набрав чинності Закон України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» (далі - Закон № 2147-VIII), яким Кодекс адміністративного судочинства України (далі - КАС України) викладено в новій редакції.

Підпунктом 4 пункту 1 розділу VII «Перехідні положення» КАС України в редакції Закону № 2147-VIII передбачено, що касаційні скарги (подання) на судові рішення в адміністративних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного адміністративного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

У лютому 2018 року касаційну скаргу позивача передано на розгляд Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду.

Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями визначено склад судової колегії: Білоус О.В.(суддя-доповідач), Бевзенко В.М., Стрелець Т.Г.

Відповідно до протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями, який здійснено на підставі розпорядження від 30 травня 2019 року № 546/0/78-19, у зв`язку зі зміною спеціалізації та введенням до іншої судової палати судді-доповідача Білоуса О.В. (рішення зборів суддів Верховного Суду в Касаційному адміністративному суді від 20 травня 2019 року № 14), визначено новий склад суду: Соколов В.М. - головуючий суддя (суддя-доповідач), Єресько Л.О., Загороднюк А.Г.

Установлені судами попередніх інстанцій обставини справи

11 червня 2014 року Одеським апеляційним адміністративним судом ухвалено постанову у справі № 815/1919/14, якою визнано незаконними дії прокуратури Одеської області щодо відкликання надісланої раніше на адресу НАСК «Оранта» довідки від 17 травня 2004 року №14ф-2004 про розмір середньомісячної заробітної плати та подання нової довідки від 18 серпня 2004 року №14ф-2004 про розмір середньомісячної заробітної плати. Зобов`язано прокуратуру Одеської області направити довідку від 17 травня 2004 року №14ф-2004 про середньомісячну заробітну плату на суму 1352,76 грн. страховику з метою розрахунку страхової суми та виплати ОСОБА_1 недоплаченої страхової суми за страховий випадок.

08 вересня 2014 року, за заявою позивача, державний виконавець відділу примусового виконання рішень Державної виконавчої служби України виніс постанову ВП № 44635123 про відкриття виконавчого провадження з виконання виконавчого листа № 815/1919/14 виданого 25 липня 2014 року.

16 травня 2016 року державним виконавцем подано подання до суду першої інстанції про встановлення способу і порядку виконання судового рішення у справі № 815/1919/14, оскільки не зрозуміло до якої страхової компанії боржнику необхідно направити довідку.

Листом від 02 червня 2016 року №05/1-1274 Прокуратура Одеської області повідомила державного виконавця про направлення на адресу відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України у м. Одесі відповідної довідки для розрахунку та виплати ОСОБА_1 страхової суми.

15 червня 2016 року ухвалою Одеського окружного адміністративного суду у задоволені подання державного виконавця про встановлення способу і порядку виконання судового рішення у справі № 815/1919/14 відмовлено.

27 червня 2016 року державним виконавцем відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України

Онопрієнко І.В. винесено постанову про закінчення виконавчого провадження ВП № 44635123.

Приймаючи вказане рішення державний виконавець не врахував, що постанова Одеського апеляційного адміністративного суду від 11 червня 2014 року у справі № 815/1919/14 фактично не виконана, так як відповідну довідку судом зобов`язано направити саме страховику.

Застосування норм права, оцінка доказів та висновки за результатами розгляду касаційної скарги

З метою визначення меж розгляду справи Верховним Судом підлягають застосуванню правила статті 341 КАС України, відповідно до яких під час розгляду справи в касаційному порядку суд в межах доводів та вимог касаційної скарги та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права. При цьому, суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази. У суді касаційної інстанції не приймаються і не розглядаються вимоги, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Доводи наведені позивачем в касаційній скарзі полягають винятково у його незгоді щодо відмови у задоволенні позовних вимог про визнання протиправними дій державного виконавця відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Онопрієнко І.В. щодо закінчення 27 червня 2016 року виконавчого провадження ВП № 44635123 та тривалого невиконання постанови Одеського апеляційного адміністративного суду від 11 червня 2014 року у справі № 815/1919/14.

Вирішуючи питання про обґрунтованість поданої касаційної скарги у вказаній частині, Верховний Суд виходить з такого.

Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Примусове виконання рішень здійснюють державні виконавці, визначені Законом України від 21 квітня 1999 року № 606-XIV «Про виконавче провадження».

Частиною першою статті 6 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що державний виконавець зобов`язаний використовувати надані йому права відповідно до закону і не допускати у своїй діяльності порушення прав та законних інтересів фізичних і юридичних осіб.

Зокрема, відповідно до частини першої статті 11 цього Закону, державний виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Згідно частини другої статті 55 Конституції України: кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

При цьому, адміністративний суд, з урахуванням фактичних обставин, зобов`язаний здійснити ефективне поновлення порушених прав, а не лише констатувати факт наявності неправомірних дій. Для цього адміністративний суд наділений повноваженнями, зокрема, щодо зобов`язання відповідача вчинити певні дії, або ж прийняти рішення, і це прямо передбачено статтею 245 КАС України.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини право особи на суд передбачає можливість отримати не лише формальний захист (визнання і підтвердження порушених прав), але й фактичний захист (тобто дійсне й ефективне поновлення порушених прав).

Аналіз зазначених норм, у їх взаємозв`язку зі статтями 2, 5 КАС України свідчить про те, що такі повноваження суд реалізує у разі встановленого факту порушення прав, свобод чи інтересів позивача, що зумовлює необхідність їх відновлення належним способом у тій мірі, у якій вони порушені. Зміст вимог адміністративного позову, як і, відповідно, зміст рішення, має виходити з потреби захисту саме порушених прав, свобод та інтересів у цій сфері.

Однак, як і будь-який інших спосіб захисту, визнання дій відповідача протиправними може бути застосовано судом за наявності необхідних та достатніх для цього підстав.

З урахуванням наведеного, з метою відновлення порушеного права позивача ефективним та належним, за встановлених обставин, є такий спосіб захисту порушених прав, як визнання протиправною та скасування постанови державного виконавця ВП № 44635123 від 27 червня 2016 року та зобов`язання вчинити певні дії.

Отже, обраний судом першої інстанції та підтриманий апеляційним судом спосіб захисту порушеного права відповідає змісту спірних правовідносин, є ефективним і, враховуючи, що оскаржуване рішення державного виконавця скасовано та зобов`язано вчинити певні дії, є ефективним та забезпечує належний судовий захист у тій мірі, яка є необхідною у даному конкретному випадку.

Правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах (абзац 10 пункту 9 Рішення Конституційного Суду України від 30 січня 2003 року № 3-рп/2003).

Стаття 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (право на ефективний засіб юридичного захисту) гарантує, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

При цьому, під ефективним засобом (способом) необхідно розуміти такий, що призводить до потрібних результатів, наслідків, дає найбільший ефект. Тобто ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, бути адекватним наявним обставинам.

Враховуючи предмет спору та обставини цієї справи, суд першої інстанції, з висновком якого погодився апеляційний суд, сприяв ефективному захисту прав та інтересів ОСОБА_1 , в межах повноважень, визначених процесуальним законом.

Отже, Суд погоджується з висновками судів попередніх інстанцій, що ефективним засобом юридичного захисту прав позивача у спірних правовідносинах є саме: визнання протиправною та скасування постанови відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України про закінчення виконавчого провадження ВП № 44635123 від 27 червня 2016 року; зобов`язання відділ примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України відновити виконавче провадження № 44635123 з примусового виконання виконавчого листа № 815/1919/14 від 25 липня 2014 року про зобов`язання прокуратури Одеської області направити довідку № 14ф-2004 від 17 травня 2004 року про середньомісячну заробітну плату на суму 1352,76 грн страховику з метою розрахунку страхової суми та виплати ОСОБА_1 недосплаченої страхової суми за страховий випадок «цукровий діабет».

Саме такий спосіб захисту прав позивача забезпечить поновлення його порушеного права та буде адекватним наявним обставинам.

При цьому, щодо позовних вимог про визнання протиправними дій державного виконавця Онопрієнко І.В. щодо закінчення 27 червня 2016 року виконавчого провадження ВП № 44635123, колегія суддів Верховного Суду дійшла висновку про обґрунтованість відмови у задоволені цих позовних вимог у зв`язку з тим, що такі дії охоплюються вимогою про визнання протиправною та скасування постанови ВП № 44635123 від 27 червня 2016 року та окремому розгляду не підлягають.

Оцінюючи доводи касаційної скарги у їх сукупності, колегія суддів зазначає, що ці доводи були ретельно перевірені та проаналізовані судами першої та апеляційної інстанції під час розгляду та ухвалення оскаржуваних судових рішень, та їм була надана належна правова оцінка, жодних нових аргументів, які б доводили порушення судами попередніх інстанцій норм матеріального або процесуального права, у касаційній скарзі не наведено.

Враховуючи наведене, Суд не встановив неправильного застосування норм матеріального права або порушень норм процесуального права при ухваленні судових рішень і погоджується з висновками судів першої та апеляційної інстанції у справі про часткове задоволення позовних вимог.

Згідно з частиною першою статті 350 КАС України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанцій не допустили неправильного застосування норм матеріального права або порушень норм процесуального права при ухваленні судових рішень чи вчиненні процесуальних дій.

Отже, зважаючи на приписи статті 350 КАС України, касаційну скаргу ОСОБА_1 необхідно залишити без задоволення, а оскаржувані судові рішення - без змін.

Висновки щодо розподілу судових витрат

З огляду на результат касаційного розгляду, витрати понесені у зв`язку з переглядом справи в суді касаційної інстанції не розподіляються.

Керуючись статтями 341, 343, 349, 350, 356, 359 КАС України, Верховний Суд

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Постанову Одеського окружного адміністративного суду від 15 листопада 2016 року та ухвалу Одеського апеляційного адміністративного суду від 06 квітня 2017 року у справі №815/4337/16 - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

...........................

...........................

...........................

В.М. Соколов

Л.О. Єресько

А.Г. Загороднюк ,

Судді Верховного Суду