Справа № 160/6959/19
Суддя: Кучма Костянтин Сергійович
Дата ухвалення: 2019-10-02 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
02 жовтня 2019 року Справа № 160/6959/19
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого судді - Кучми К.С.
при секретарі судового засідання - Чорній М.В.
за участю: представника позивача - Погуралова А.О. представника відповідача - Малишевої А.Є.
розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Дніпрі адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДФС у Дніпропетровській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень і зобов`язання вчинити певні дії, -
В обґрунтування заявлених позовних вимог позивач зазначив, що відповідачем в податкових повідомленнях-рішеннях було зазначено, що ним порушено вимоги Податкового кодексу України щодо ненарахування та несплати орендної плати за використання ділянки як її землекористувач за 2017 - 2019 роки. Так позивач зазначив, що ним дійсно не сплачено орендну плату з фізичних осіб (18010900) за земельну ділянку, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , оскільки на момент настання строку оплати по відношенню до неї, він вже не був платником земельної плати за землю, так і орендарем чи землекористувачем, про що свідчать докази наявні в матеріалах справи. Власниками вказаної ділянки у зазначені періоди були ТОВ «Реал Естейт Днепр» та ТОВ «Реал Естейт Сити», які сплачували податки за користування ділянкою, про що свідчать податкові декларації з плати за землю. За таких обставин, у спірних правовідносинах відповідач діяв безпідставно та необґрунтовано, тобто без врахування усіх обставин, що мають значення для прийняття оскаржуваних спірних податкових повідомлень-рішень.
В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав повністю та зазначив, що ТОВ «Реал Естейт Днепр», як новий власник об`єкту нерухомого майна, на користь якого позивач здійснив відчуження об`єкту над двома земельними ділянками, а згодом наступний власник ТОВ «Реал Естейт Сити» в порядку, визначеному законом, повідомляли відповідача про факт володіння вищевказаним приміщеннями шляхом надсилання електронних повідомлень через «М.Е. Doc» за формою 20-ОПП про об`єкти оподаткування або об`єкти, пов`язані з оподаткуванням або через які провадиться діяльність. ТОВ «Реал Естейт Днепр» та ТОВ «Реал Естейт Сити» також у загальному порядку декларували орендну плату за всіма земельними ділянками (а ТОВ «Реал Естейт Сити» й наразі декларує), та сплачували кошти в повному обсязі та у встановлені строки. Тобто, відповідач достовірно ще у 2018 році знав, що землекористувачем обох земельних ділянок є ТОВ «Реал Естейт Днепр», а згодом ТОВ «Реал Естейт Сити», та не відмовляв ані у декларуванні ними права користування земельними ділянками, ані не повідомляв про безпідставну сплату орендної плати за користування земельними ділянками. За таких обставин, представник позивача просив суд позов задовольнити, з викладених у позові підстав, та з урахуванням відповіді на відзив.
Розглянувши подані документи і матеріали, з`ясувавши фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд вважає позовні вимоги такими, що підлягають частковому задоволенню з наступних підстав.
Судом встановлено, що 25.11.2000 р. відповідно до договору дарування ОСОБА_1 отримав у власність від ОСОБА_2 приміщення №55 поз.1-9, І-ІІ загальною площею 86,8 квадратних метрів цегл., приміщення аптеки «Матері та дитини», яке знаходиться в житловому будинку літ.А-9 та у прибудові А-1 на першому поверсі за адресою: АДРЕСА_1 .
ТОВ «Реал Естейт Днепр» та ТОВ «Реал Естейт Сити» повідомляли Державну фіскальну службу України про факт володіння вищевказаним приміщенням, про що свідчать повідомлення про об`єкти оподаткування або об`єкти, пов`язані з оподаткуванням або через які провадиться діяльність (Форми 20-ОПП).
Так, спірним у цій справі є визначення, хто саме є платником земельного податку, що є об`єктом оподаткування, з якого моменту виникає (набувається, переходить) обов`язок сплати цього податку, подію (явище), з якою припиняється його сплата, умови та підстави сплати цього платежу у разі вчинення правочинів із земельною ділянкою чи будівлею (її частиною), які на ній розташовані.
Надаючи правову оцінку обставинам справи, суд зазначає про таке.
Відповідно до підпункту 14.1.72. пункту 14.1. статті 14 ПК України, земельний податок - обов`язковий платіж, що справляється з власників земельних ділянок та земельних часток (паїв), а також постійних землекористувачів.
Згідно з пунктом 269.1. статті 269 ПК України, платниками податку є: власники земельних ділянок, земельних часток (паїв), землекористувачі.
Пунктом 270.1. статті 270 ПК України визначено, що об`єктами оподаткування є: земельні ділянки, які перебувають у власності або користуванні; земельні частки (паї), які перебувають у власності.
Відповідно до пункту 286.1. статті 286 ПК України підставою для нарахування земельного податку є дані державного земельного кадастру.
В силу пункту 287.6. статті 287 ПК України, при переході права власності на будівлю, споруду (їх частину) податок за земельні ділянки, на яких розташовані такі будівлі, споруди (їх частини), з урахуванням прибудинкової території сплачується на загальних підставах з дати державної реєстрації права власності на таку земельну ділянку.
Відповідно до частин першої та другої статті 120 Земельного кодексу України, у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, що перебувають у власності, користуванні іншої особи, припиняється право власності, право користування земельною ділянкою, на якій розташовані ці об`єкти. До особи, яка набула право власності на жилий будинок, будівлю або споруду, розміщені на земельній ділянці, що перебуває у власності іншої особи, переходить право власності на земельну ділянку або її частину, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення.
Якщо жилий будинок, будівля або споруда розміщені на земельній ділянці, що перебуває у користуванні, то в разі набуття права власності на ці об`єкти до набувача переходить право користування земельною ділянкою, на якій вони розміщені, на тих самих умовах і в тому ж обсязі, що були у попереднього землекористувача.
Статтею 377 Цивільного кодексу України передбачено, що до особи, яка набула право власності на житловий будинок (крім багатоквартирного), будівлю або споруду, переходить право власності, право користування на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення в обсязі та на умовах, встановлених для попереднього землевласника (землекористувача).
Згідно з пунктом 287.7. статті 287 ПК України, у разі надання в оренду земельних ділянок (у межах населених пунктів), окремих будівель (споруд) або їх частин власниками та землекористувачами, податок за площі, що надаються в оренду, обчислюється з дати укладення договору оренди земельної ділянки або з дати укладення договору оренди будівель (їх частин).
Отже, виходячи з наведеного, особа, яка придбала (отримала як подарунок) будівлю має сплачувати земельний податок на загальних підставах за земельну ділянку, на якій розташовано таку будівлю, з урахуванням прибудинкової території з дати державної реєстрації права власності на нерухоме майно.
Обов`язок зі сплати земельного податку для фізичної особи-власника чи користувача земельної ділянки залишається незмінним незалежно від реалізації цією особою певних наданих їй прав, у разі набуття нею статусу суб`єкта господарювання, діяльність якого пов`язана з використанням земельної ділянки або без такого.
У розумінні положень п.п.14.1.72., п.п.14.1.73. п.14.1 ст.14, п.269.1. - 269.2. ст.269, п.270.1.1. - 270.1.2., п.270.1. ст.270, п.291.2. ст.291, п.п.297.1.4. п.297.1. ст.297 ПК України, платником земельного податку є власник земельної ділянки або землекористувач, якими може бути фізична чи юридична особа. Обов`язок сплати цього податку для його платника виникає з моменту набуття (переходу) в установленому законом порядку права власності на земельну ділянку чи права користування нею і триває до моменту припинення (переходу) цього права.
Позивач у встановленому законом порядку передав приміщення аптеки «Матері та дитини», яке знаходиться в житловому будинку літ.А-9 та у прибудові А-1 на першому поверсі за адресою: м.Дніпро, пр.Пушкіна, 21 до статутного капіталу ТОВ «Реал Естейт Днепр», яке в подальшому було передано до статутного капіталу ТОВ «Реал Естейт Сити».
Відповідно до п.269.1. ст.269, п.270.1. ст.270, п.287.1. ст.287, п.286.6. ст.286, п.287.8. ст.287, п.286.1. ст.286 ПК України, платниками податку є: власники земельних ділянок, земельних часток (паїв); землекористувачі.
Об`єктами оподаткування є: земельні ділянки, які перебувають у власності або користуванні; земельні частки (паї), які перебувають у власності.
Власники землі та землекористувачі сплачують плату за землю з дня виникнення права власності або права користування земельною ділянкою.
Підставою для нарахування земельного податку є дані державного земельного кадастру.
Центральні органи виконавчої влади, що реалізують державну політику у сфері земельних відносин та у сфері державної реєстрації речових прав на нерухоме майно у сфері будівництва, щомісяця, але не пізніше 10 числа наступного місяця, а також за запитом відповідного контролюючого органу за місцезнаходженням земельної ділянки подають інформацію, необхідну для обчислення і справляння плати за землю, у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.
Відповідно до п.п.14.1.42. п.14.1. ст.14 ПК України дані державного земельного кадастру - сукупність відомостей і документів про місце розташування та правовий режим земельних ділянок, їх оцінку, класифікацію земель, кількісну та якісну характеристики, розподіл серед власників землі та землекористувачів, підготовлених відповідно до закону.
З аналізу викладених норм видно, що для цілей оподаткування земельним податком особа повинна мати статус землевласника/землекористувача, набутого у встановленому чинним законодавством порядку.
Отже, обов`язок сплати земельного податку виникає з моменту набуття (переходу) в установленому законом порядку права власності на земельну ділянку чи права користування нею.
За статтями 125 і 126 цього Земельного кодексу України право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав, яка оформляється відповідно до Закону України від 01.07.2004 року №1952-IV «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень».
За частиною 3 статті 7 Закону України від 06.10.1998 року №161-ХІV "Про оренду землі" до особи, якій перейшло право власності на житловий будинок, будівлю або споруду, що розташовані на орендованій земельній ділянці, також переходить право оренди на цю земельну ділянку. Договором, який передбачає набуття права власності на житловий будинок, будівлю або споруду, припиняється договір оренди земельної ділянки в частині оренди попереднім орендарем земельної ділянки, на якій розташований такий житловий будинок, будівля або споруда.
Так, якщо певна фізична чи юридична особа набула право власності на будівлю або його частину, що розташовані на орендованій земельній ділянці, то до набувача переходить право користування земельною ділянкою, на якій вони розміщені, на тих самих умовах і в тому ж обсязі, що були у попереднього землекористувача.
Відповідно до вимог ПК України, земельна ділянка під об`єктами нерухомості (будівлями та спорудами), яка є в користуванні позивача, є об`єктом оподаткування, а позивач як користувач земельної ділянки, є платником земельного податку.
Що стосується обраного позивачем способу захисту порушеного права щодо зобов`язання відповідача внести відповідні коригування до інтегрованої картки платника щодо скасування нарахованих податкових зобов`язань та податкового боргу за зазначеними оскаржуваними податковими повідомленнями рішеннями та податковими вимогами, суд зазначає таке.
Стаття 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (право на ефективний засіб юридичного захисту) гарантує, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.
Під ефективним засобом (способом) необхідно розуміти такий, що призводить до потрібних результатів, наслідків, дає найбільший ефект. Тобто ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, бути адекватним наявним обставинам.
Відповідно до ч.2 ст.2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.
Частиною 1 ст.9 КАС України передбачено, що розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.
Згідно із частинами 1, 2 статті 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
За таких обставин, суд приходить до висновку, що позов слід задовольнити частково з викладених вище підстав.
Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат між сторонами, суд виходить з наступного.
Відповідно до ч.3 ст.139 КАС України, при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. При цьому суд не включає до складу судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами, витрати суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката та сплату судового збору.
Враховуючи, що позов задоволено частково, слід повернути позивачу частину судових витрат по справі в розмірі 384,20 грн. (768,40 грн. : 2).
На підставі викладеного, керуючись ст.ст.8, 9, 72, 77, 132, 139, 241-246, 250, 262 КАС України, суд, -
Позов задовольнити частково.
У задоволенні решти позову - відмовити.
Присудити за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДФС у Дніпропетровській області на користь ОСОБА_1 судові витрати по справі у розмірі 384 грн. 20 коп.
Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 КАС України та може бути оскаржене в строки, передбачені статтею 295 КАС України.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи рішення суду оскаржується до Третього апеляційного адміністративного суду через Дніпропетровський окружний адміністративний суд відповідно до підпункту 15.5 пункту 15 Розділу VII Перехідних положень КАС України.

Повний текст рішення складений 11.10.2019 року.

Суддя К.С. Кучма