Справа № 540/1514/19
Суддя: Ковбій О.В.
Дата ухвалення: 2019-11-07 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ХЕРСОНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
___________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 листопада 2019 р.м. ХерсонСправа № 540/1514/19

Херсонський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді: Ковбій О.В.,

при секретарі: Калівошко В.В.,

за участі:

представника позивача - Гончарова М.В.,

представника відповідача - Грудковської А.М.,

розглянувши за правилами загального позовного провадження у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Держгеокадастру у Херсонській області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії,

встановив:

ОСОБА_1 (далі - позивач) звернулася до суду із адміністративним позовом до Головного управління Держгеокадастру у Херсонській області (далі - відповідач), у якому просить визнати протиправною відмову Головного управління Держгеокадастру в Херсонській області, яка викладена у листі від 23 січня 2019 року №60/0-156/0/95-19 та зобов`язати Головне управління Держгеокадастру в Херсонській області надати погодження (після уточнення: "…надати згоду…") ОСОБА_1 на виготовлення технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки загальною площею 50,0 га для ведення селянського (фермерського) господарства із земель державної власності сільськогосподарського призначення за межами населеного пункту на території Великолепетиської селищної ради Великолепетиського району Херсонської області, згідно державного акту на право довічного успадковуваного володіння землею №000643447, виданого на підставі рішення Великолепетиської селищної ради народних депутатів Великолепетиського району Херсонської області № 41, зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право довічного успадковуваного володіння землею за №15 та рішення Великолепетиського районного суду Херсонської області від 23 серпня 2018 року у справі №649/636/18.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 04 січня 2019 року ОСОБА_1 звернулася до Головного управління Держгеокадастру в Херсонській області із клопотанням про надання дозволу (згоду) на розробку технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) площею 50 га. Листом від 23 січня 2019 року №60/0-156/0/95-19 відповідач відмовив ОСОБА_1 у наданні дозволу на розробку технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі на місцевості площею 50 га на території Великолепетинської селищної ради Великолепетинського району Херсонської області для ведення селянського (фермерського) господарства. Позивач вважає, що посилання Головного управління Держгеокадастру в Херсонській області на те, що право користування землею виникає з моменту державної реєстрації цього права, не належить до підстав для відмови у наданні погодження на виготовлення технічної документації щодо встановлення меж земельної ділянки. Отже, зазначене рішення винесене відповідачем всупереч норм законодавства. Відтак, позивач зазначає, що правильним способом захисту його порушених прав є зобов`язання відповідача надати погодження на виготовлення технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки загальною площею 50 га для ведення селянського (фермерського) господарства із земель державної власності сільськогосподарського призначення за межами населеного пункту на території Великолепетинської селищної ради Великолепетинського району Херсонської області, згідно державного акту на право довічного успадкованого володіння землею №000643447, виданого на підставі рішення Великолепетинської селищної ради народних депутатів Великолепетинського району Херсонської області №41, зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право довічного успадкованого володіння землею за №15 та рішення Великолепетинського районного суду Херсонської області від 23 серпня 2018 року у справі №649/636/18.

Ухвалою суду від 29.07.2019 р. провадження в адміністративній справі було відкрито. Визначено розглядати справу за правилами загального позовного провадження. Підготовче засідання призначено на 26.09.2019 о 13:30 год.

27.08.2019 від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, згідно якого з позовними вимогами не погоджується, вважає доводи позивача необґрунтованими, а позов таким що не підлягає задоволенню. Зазначає, що за позивачем у порядку передбаченому Законом України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень", не зареєстровано право користування земельною ділянкою площею 50 га, розташованою на території Великолепетиської селищної ради Великолепетиського району Херсонської області. Відповідач вказує, що ОСОБА_1 не є землевласником або землекористувачем земельної ділянки, тому відповідно до положень статей 25,55 ЗУ "Про землеустрій" не має права на замовлення відповідної документації із землеустрою. Щодо позовної вимоги зобов`язати ГУ Держгеокадастру у Херсонській області надати погодження позивачу на виготовлення технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки загальною площею 50 га , відповідач зазначає, що ОСОБА_1 не зверталась до Головного управління з відповідним клопотанням. Крім того, відповідно до частини 14 статті 186 Земельного кодексу України технічна документація із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) погодженню не підлягає і затверджується Верховною Радою Автономної Республіки Крим, Радою міністрів Автономної Республіки Крим, органами виконавчої влади або органами місцевого самоврядування відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, у разі якщо земельна ділянка перебуває у державній або комунальній власності; власником земельної ділянки, у разі якщо земельна ділянка перебуває у приватній власності. Таким чином, відповідач вважає, що задоволення даної позовної вимоги призведе до порушення порядку здійснення землеустрою, передбаченого Земельним кодексом України та Законом України "Про землеустрій". З огляду на зазначене, просить відмовити у задоволені позовним вимог у повному обсязі.

Ухвалою від 26.09.2019 року за клопотанням сторін підготовче засідання в справі відкладено на 15.10.2019 року.

В підготовче засідання, призначене на вказану дату сторони з`явились. Враховуючи, що під час підготовчого засідання у даній справі судом завершено проведення всіх підготовчих дій, необхідних для забезпечення правильного, своєчасного і безперешкодного розгляду справи по суті, протокольною ухвалою суду, проголошеною в судовому засіданні 15.10.2019 року підготовче провадження закрито, призначено до розгляду по суті в судовому засіданні на 07.11.2019 року.

В судове засідання на вказану дату представники сторін з`явились. Представник позивача на задоволенні позовних вимог наполягав з підстав викладених у позові, представник відповідача проти задоволення позову заперечувала, покликаючись на доводи викладені нею в відзиві на позов.

Також, в судовому засіданні представник позивача просив вважати помилковим зазначену в прохальній частині позову вимогу про зобов`язання відповідача надати погодження на виготовлення технічної документації, пояснивши, що мав на увазі саме згоду Головного управління Держгеокадастру у Херсонській області на виготовлення технічної документації.

Суд в контексті позову та спірних правовідносин вважає первинне формулювання технічною помилкою та приймає відповідне уточнення.

Розглянувши надані сторонами документи, з`ясувавши фактичні обставини справи, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду спору по суті, проаналізувавши норми законодавства, які регулюють спірні відносини та їх застосування сторонами, суд зазначає наступне.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 звернулася до Головного управління Держгеокадастру у Херсонській області із заявою про надання дозволу на розробку технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі на місцевості площею 50 га на території Великолепетиської селищної ради Великолепетиського району Херсонської області для ведення селянського (фермерського) господарства.

Листом від 23.01.2019 року №60/0-156/0/95-19 Головне управління Держгеокадастру у Херсонській області відмовило позивачу у задоволені наведеного клопотання, у зв`язку із тим, що: "…в наданих документах відсутня інформація, що за позивачем зареєстровано право користування вищезазначеної земельної ділянки відповідно до ЗУ "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень". Враховуючи викладене та той факт, що право користування землею виникає з моменту державної реєстрації цього права, Головне управління Держгеокадастру у Херсонській області не може задовольнити ОСОБА_2 клопотання у зв`язку з тим, що Ви не являєтесь землевласником або землекористувачем".

Не погодившись із таким рішенням, позивач звернулася до суду.

Надаючи оцінку правомірності вказаного рішення, суд зазначає наступне.

Відповідно до ч. 3 ст. 2 КАС України, у справах щодо оскарження, рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди зобов`язані перевірити чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження та з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з врахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення; безсторонньо; добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом; пропорційно; з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно.

Стаття 81 Земельного кодексу України визначає, що громадяни України набувають права власності на земельні ділянки на підставі, зокрема, безоплатної передачі із земель державної і комунальної власності.

Приписами ч. 1 ст. 116 Земельного кодексу України визначено, що громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону.

Частинами 2, 3 ст. 116 ЗК України передбачено, що набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування. Безоплатна передача земельних ділянок у власність громадян провадиться у разі: а) приватизації земельних ділянок, які перебувають у користуванні громадян; б) одержання земельних ділянок внаслідок приватизації державних і комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій; в) одержання земельних ділянок із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначених цим Кодексом.

Статтею 118 ЗК України передбачено, що громадянин, зацікавлений в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності, у межах норм безоплатної приватизації, подає заяву (клопотання) до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу.

Відповідно до статті 25 Закону України "Про землеустрій", видами документації із землеустрою є: а) схеми землеустрою і техніко-економічні обґрунтування використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць; б) проекти землеустрою щодо встановлення (зміни) меж адміністративно-територіальних одиниць; в) проекти землеустрою щодо організації і встановлення меж територій природно-заповідного фонду та іншого природоохоронного призначення, оздоровчого, рекреаційного, історико-культурного, лісогосподарського призначення, земель водного фонду та водоохоронних зон, обмежень у використанні земель та їх режимоутворюючих об`єктів; г) проекти землеустрою щодо приватизації земель державних і комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій; ґ) проекти землеустрою щодо відведення земельних ділянок; д) проекти землеустрою щодо впорядкування території для містобудівних потреб; е) проекти землеустрою, що забезпечують еколого-економічне обґрунтування сівозміни та впорядкування угідь; є) проекти землеустрою щодо впорядкування території населених пунктів; ж) проекти землеустрою щодо організації території земельних часток (паїв); з) робочі проекти землеустрою; и) технічна документація із землеустрою щодо визначення та встановлення в натурі (на місцевості) державного кордону України; і) технічна документація із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості); ї) технічна документація із землеустрою щодо встановлення меж частини земельної ділянки, на яку поширюються права суборенди, сервітуту; й) технічна документація із землеустрою щодо поділу та об`єднання земельних ділянок; к) технічна документація із землеустрою щодо інвентаризації земель.

Частиною 8 ст. 55 ЗУ "Про землеустрій" передбачено, що у разі якщо на підставі технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) передбачається здійснити передачу земельних ділянок державної чи комунальної власності у власність чи користування, така технічна документація розробляється на підставі дозволу, наданого Верховною Радою Автономної Республіки Крим, Радою міністрів Автономної Республіки Крим, органом виконавчої влади, органом місцевого самоврядування відповідно до повноважень, визначених статтею 122 Земельного кодексу України (у випадках, передбачених законом).

Згідно із п."в" ч.10 ст.55 ЗУ "Про землеустрій" технічна документація із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) включає рішення Верховної Ради Автономної Республіки Крим, Ради міністрів Автономної Республіки Крим, відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування про надання дозволу на розроблення технічної документації із землеустрою (у випадках, передбачених законом).

Статтею 26 ЗУ "Про землеустрій" передбачено, що замовниками документації із землеустрою можуть бути органи державної влади, Рада міністрів Автономної Республіки Крим, органи місцевого самоврядування, землевласники і землекористувачі.

З викладеного слід дійти висновку, що землекористувачі можуть виступати замовниками документації із землеустрою. До одного з видів такою документації віднесено, зокрема, й технічну документацію із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості). В свою чергу, для реалізації належного землекористувачу права на замовлення відповідної документації, за винятком виключних випадків, передбачених ч.9 ст.55 ЗУ "Про землеустрій", особі необхідно отримати дозвіл, Верховної Ради Автономної Республіки Крим, Ради міністрів Автономної Республіки Крим, органу виконавчої влади, органом місцевого самоврядування відповідно до повноважень, визначених статтею 122 Земельного кодексу України.

Згідно п.1 Положення про Державну службу України з питань геодезії, картографії та кадастру, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 14 січня 2015 р. № 15 Державна служба України з питань геодезії, картографії та кадастру (Держгеокадастр) є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра розвитку економіки, торгівлі та сільського господарства і який реалізує державну політику у сфері топографо-геодезичної і картографічної діяльності, земельних відносин, землеустрою, у сфері Державного земельного кадастру, державного нагляду (контролю) в агропромисловому комплексі в частині дотримання земельного законодавства, використання та охорони земель усіх категорій і форм власності, родючості ґрунтів.

Підпунктом 31 п. 4 зазначеного Положення передбачено, що Держгеокадастр відповідно до покладених на нього завдань, окрім іншого, розпоряджається землями державної власності сільськогосподарського призначення в межах, визначених Земельним кодексом України, безпосередньо або через визначені в установленому порядку його територіальні органи.

Відповідно п.1 Положення про Головне управління Держгеокадастру у Херсонській області, затвердженого наказом Держгеокадастру від 17.11.2017 року №308 (далі - Положення №308), Головне управління Держгеокадастру у Херсонській області є територіальним органом Держгеокадастру. Згідно пп. 13 п.4 вказаного Положення Головне управління відповідно до покладених на нього завдань, серед іншого розпоряджається землями державної власності сільськогосподарського призначення в порядку, визначеному чинним законодавством на території Херсонської області.

Отже, Головне управління Держгеокадастру у Херсонській області є органом виконавчої влади, вповноваженим наведеними вище нормами розпоряджатись землями державної власності сільськогосподарського призначення на території Херсонської області, зокрема, надавати дозвіл на розроблення технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості).

Згідно з абз. 1 ч. 7 ст. 118 ЗК України, відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу розглядає клопотання у місячний строк і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні. Підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування об`єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.

На клопотання позивача від 04.01.2019 року про надання дозволу (згоди) на виготовлення документації із землеустрою по відновленню меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) для ведення селянського (фермерського) господарства, першим заступником начальника Головного управління Держгеокадастру у Херсонській області складено лист від 23.01.2019 року №60/0-156/0/95-19, яким відмовлено в задоволенні заяви ОСОБА_1 на підставі того, що вона не є землевласником або землекористувачем.

Щодо наведеного аргументу Головного управління Держгеокадастру у Херсонській області суд зазначає наступне.

Рішенням Великолепетиського районного суду Херсонської області від 23.08.2018 року у справі №649/636/18 за ОСОБА_1 визнано право на довічне спадкове володіння та користування земельною ділянкою розміром 50,0 га, згідно державного акту на право довічного успадкованого володіння землею №000643447, виданого на підставі рішення Великолепетинської селищної ради народних депутатів Великолепетинського району Херсонської області №41, зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право довічного успадкованого володіння землею за №15, розташованої на території Великолепетинської селищної ради Великолепетинського району Херсонської області для ведення фермерського господарства, що залишилася після смерті її батька - ОСОБА_3 .

Частиною 4 статті 78 КАС України передбачено, що обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили , не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Відповідно до статті 129-1 Конституції України суд ухвалює рішення іменем України, судове рішення є обов`язковим до виконання.

У ст.129 Конституції України до основних засад судочинства віднесено обов`язковість рішень суду.

Згідно ч.1 ст. 370 КАС України судове рішення, яке набрало законної сили, є обов`язковим для учасників справи, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, або за принципом взаємності, - за її межами.

Відповідно до статті 18 ЦПК України судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.

Статтею 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Європейський суд з прав людини у справі "Брумареску проти Румунії" (Brumarescu v. Romania) [GC], заява № 28342/95, п. 61, ECHR 1999-VII) зазначив, що одним з основоположних аспектів верховенства права є вимога щодо юридичної визначеності, згідно з якою у разі остаточного вирішення спору судами їхнє рішення, що набрало законної сили, не може ставитися під сумнів. Юридична визначеність вимагає поваги до принципу res judicata , тобто поваги до остаточного рішення суду.

Також, Конституційний Суд України у Рішенні від 29 червня 2010 року № 17-рп/2010 вказав, що одним із елементів конституційного принципу верховенства права є принцип правової визначеності, у якому стверджується, що обмеження основних прав людини та громадянина і втілення цих обмежень на практиці допустиме лише за умови забезпечення передбачуваності застосування правових норм, встановлюваних такими обмеженнями; обмеження будь-якого права повинне базуватися на критеріях, які дадуть змогу особі відокремлювати правомірну поведінку від протиправної (абзац третій підпункту 3.1 пункту 3 мотивувальної частини).

З викладеного вбачається, що право користування ОСОБА_1 встановлено рішенням Великолепетиського районного суду Херсонської області від 23.08.2018 року у справі №649/636/18, яке набрало законної сили 25.09.2018 року. Всі доводи, з яких відповідач заперечував проти ухваленого рішення були викладені ним в рамках зазначеної справи як учасником процесу та набули оцінки судом. Після прийняття рішення у справі спірні правовідносини стосовно наявності у ОСОБА_1 прав на довічне спадкове володіння та користування земельною ділянкою розміром 50,0 га, згідно державного акту на право довічного успадкованого володіння землею №000643447 є остаточно вирішеними судом. Дії ж відповідача щодо дотримання процедури державної реєстрації, як умови визнання за неї права, встановленого судом порушує принцип правової визначеності та Конституційних засад судочинства в Україні - щодо обов`язковості судового рішення.

Стосовно того факту, що за результатом розгляду заяви позивачки відповідь вона отримала в формі листа, суд зазначає наступне.

Так суд враховує, що згідно приписів пункту 8 Положення №308 Головне управління Держгеокадасту в Херсонській області в межах своїх повноважень видає накази організаційно-розпорядчого характеру. Відповідно пп.11 п.11 Положення №308 начальник Головного управління підписує накази Головного управління.

Відповідно до Порядку подання нормативно-правових актів на державну реєстрацію до Міністерства юстиції України та проведення їх державної реєстрації, затвердженого наказом Міністерства юстиції України 12 квітня 2005 № 34/5, наказ, розпорядження, постанова, рішення - акт організаційно-розпорядчого характеру чи нормативно-правового змісту, що видається суб`єктом нормотворення у процесі здійснення ним виконавчо-розпорядчої діяльності з метою виконання покладених на нього завдань та здійснення функцій відповідно до наданої компетенції з основної діяльності, адміністративно-господарських або кадрових питань, прийнятий (виданий) на основі Конституції та інших актів законодавства України, міжнародних договорів України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, та спрямований на їх реалізацію, спрямування регулювання суспільних відносин у сферах державного управління, віднесених до його відання.

Таким чином, рішення про надання дозволу або про відмову у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки і оформляється розпорядчим індивідуальним правовим актом - наказом Головного управління Держгеокадастру в області.

Проте, суд наголошує на тому, що дозвіл або відмова у його наданні є змістом відповідного індивідуального правового акту, а не його формою. Тобто, під час підготовки до розгляду справи та в судовому розгляді відповідачем не надано ані суду, ані позивачу рішення про відмову ОСОБА_1 в наданні дозволу (згоди) на розробку технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) в формі, передбаченій законом (у формі наказу), проте, зі змісту наведеного вище листа та з відзиву на позов вбачається, що фактично таке рішення Головним управлінням Держгеокадастру прийнято та викладено саме в цьому листі. А тому, на думку суду, порушення відповідачем форми відображення оскарженого рішення, за умови визнання його існування Головним управлінням Держгеокадастру в Херсонській області, не може бути перешкодою для особи, якої воно стосується, в реалізації права на його оскарження. Тому, суд вважає, що в даному конкретному випадку лист Головного управління Держгеокадастру у Херсонській області складено лист від 23.01.2019 року №60/0-156/0/95-19 слід розглядати як відмову в наданні дозволу на розробку проекту землеустрою.

Додатково наведена судом правова позиція підкріплена правовою позицією Європейського суду з прав людини щодо відповідальності держави щодо виконання власних повноважень, викладену у рішенні у справі "Рисовський проти України", у якому проаналізовано поняття "належне урядування".

Так, в пункті 70 наведеного рішення Суд підкреслив особливу важливість принципу "належного урядування". Він передбачає, що у разі коли йдеться про питання загального інтересу, зокрема, якщо справа впливає на такі основоположні права людини, як майнові права, державні органи повинні діяти вчасно та в належний і якомога послідовніший спосіб (див. рішення у справах "Беєлер проти Італії", "Онер`їлдіз проти Туреччини", "Меgаdat.соm S.r.I проти Молдови" і "Москаль проти Польщі"). Зокрема, на державні органи покладено обов`язок запровадити внутрішні процедури, які посилять прозорість і ясність їхніх дій, мінімізують ризик помилок (рішення у справах "Лелас проти Хорватії", "Тошкуце та інші проти Румунії") і сприятимуть юридичній визначеності у цивільних правовідносинах, які зачіпають майнові інтереси (рішення у справах "Онер`їлдіз проти Туреччини" та "Беєлер проти Італії").

Як зазначено в пункті 71 вказаного рішення, принцип "належного урядування", як правило, не повинен перешкоджати державним органам виправляти випадкові помилки, навіть ті, причиною яких є їхня власна недбалість (рішення у справі "Москаль проти Польщі"). Будь-яка інша позиція була б рівнозначною, іntеr аlіа, санкціонуванню неналежного розподілу обмежених державних ресурсів, що саме по собі суперечило б загальним інтересам. З іншого боку, потреба виправити минулу "помилку" не повинна непропорційним чином втручатися в нове право, набуте особою, яка покладалася на легітимність добросовісних дій державного органу (рішення у справі "Пінкова та Пінк проти Чеської Республіки". Іншими словами, державні органи, які не впроваджують або не дотримуються своїх власних процедур, не повинні мати можливість отримувати вигоду від своїх протиправних дій або уникати виконання своїх обов`язків (рішення у справі "Лелас проти Хорватії"). Ризик будь-якої помилки державного органу повинен покладатися на саму державу, а помилки не можуть виправлятися за рахунок осіб, яких вони стосуються.

У контексті даної справи суд вважає наведений висновок доречним, оскільки з аналізу спірних правовідносин очевидним є те, що відповідач - державний орган, не міг не знати приписів власного Положення №308, практики судів касаційної інстанції, наведеної, зокрема, в постановах Верховного Суду від 20.09.2018 по справі № 804/5597/15, від 11 квітня 2018 року у справі № 806/2208/17 та інших щодо необхідності прийняття рішень про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або відмови в наданні такого дозволу саме в формі наказів. А тому, недотримання відповідачем власних процедур не може мати наслідком отримання ним вигоди від своїх протиправних дій або можливість уникнути виконання своїх обов`язків, в даному випадку - надання дозволу на виготовлення технічної документації з землеустрою. В інакшому випадку, прийняття судом позиції відповідача, щодо того, що ним прийнято не рішення, а складено листа призведе до формального розгляду справи та необхідності задоволення позову шляхом зобов`язання відповідача прийняти рішення в передбаченій законом формі. Таке рішення, за умови існування незмінної правової позиції відповідача (щодо відсутності у ОСОБА_1 права на розробку документації), очікувано буде аналогічним відмові викладеній в листі та не призведе до реального захисту порушених прав позивачки.

Виходячи з вищевикладеного, суд дійшов висновку, що позовні вимоги ОСОБА_4 підлягають задоволенню повністю.

Відносно доводів відповідача про те, що вимога про зобов`язання його вчинити певні дії не підлягає задоволенню, оскільки надання такого дозволу перебуває в дискреційних повноваженнях Головного управління Держгеокадастру в Херсонській області, суд зазначає наступне.

Поняття дискреційних повноважень наведене у Рекомендації Комітету Міністрів Ради Європи № R (80)2, яка прийнята Комітетом Міністрів 11 березня 1980 року на 316-й нараді, відповідно до якої під дискреційними повноваженнями слід розуміти повноваження, які адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду, тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин.

Тобто, дискреційними є повноваження суб`єкта владних повноважень обирати у конкретній ситуації між альтернативами, кожна з яких є правомірною. Прикладом таких повноважень є повноваження, які закріплені у законодавстві із застосуванням слова "може".

Зазначений висновок сформовано Верховним Судом в постанові від 27.02.2018 року по справі №816/591/15-а.

Натомість, в досліджених правовідносинах мають місце наступні обставини. Так, як вже було зазначено вище за текстом рішення, відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, розглядає клопотання у місячний строк і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні. Підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування об`єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.

Отже, законодавцем встановлено виключні підстави, за наявності яких заявникові може бути відмовлено у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки. У такому випадку відмова може бути визнана обґрунтованою лише тоді, коли компетентним суб`єктом владних повноважень встановлюється невідповідність місця розташування об`єкта вимогам, зазначеним у ЗК Україні, які повинні бути затверджені у встановленому законом порядку або вимогам законів та прийнятих відповідно до них нормативно - правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.

Таким чином, умови за яких орган відмовляє у наданні дозволу визначені законом. Якщо такі умови відсутні, орган повинен надати дозвіл. Ці повноваження та порядок їх реалізації передбачають лише один вид правомірної поведінки відповідного органу - надати дозвіл або не надати (відмовити). За законом у цього органу немає вибору між декількома можливими правомірними рішеннями.

Така правова позиція викладена, зокрема, у постановах Верховного Суду від 11 квітня 2018 року по справі № 806/2208/17, від 31 жовтня 2019 року по справі №802/1224/16-а та інших.

Тому відповідач за викладених обставин помилково вважає свої повноваження дискреційними. Відповідач не наділений повноваженнями за конкретних фактичних обставин діяти не за законом, а на власний розсуд, зокрема, надати дозвіл на виготовлення технічної документації, або ні. Безперечно, правомірним у даному випадку є лише один варіант поведінки, залежно від фактичних обставин.

Отже, повноваження відповідача у спірних правовідносинах не є дискреційними.

Згідно змісту листа відповідача від 23.01.2019 року №60/0-156/0/95-19 та відзиву на позов Головним управлінням Держгеокадастру в Херсонській області проаналізовано весь пакет наданих позивачкою документів і єдиною підставою для відмови ОСОБА_1 в наданні дозволу на розробку технічної документації, яка визнана неспроможною за текстом даного рішення, стало те, що відповідач вважає, що вона не є землекористувачем або землевласником ділянки, дозвіл щодо розроблення документації на яку вона бажає отримати.

Доказів існування інших обставин, передбачених законом як підстава для відмови в наданні позивачці дозволу, відповідачем до суду не надано, в тексті відмови не зазначено.

Згідно ч. 4 ст. 245 КАС України у випадку, визначеному пунктом 4 частини другої цієї статті, суд може зобов`язати відповідача - суб`єкта владних повноважень прийняти рішення на користь позивача, якщо для його прийняття виконано всі умови, визначені законом, і прийняття такого рішення не передбачає права суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд.

З урахуванням наведеного, суд вважає такими, що підлягають задоволенню позовні вимоги про зобов`язання Головного управління Держгеокадастру в Херсонській області надати згоду ОСОБА_1 на виготовлення технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки загальною площею 50,0 га для ведення селянського (фермерського) господарства із земель державної власності сільськогосподарського призначення за межами населеного пункту на території Великолепетиської селищної ради Великолепетиського району Херсонської області, згідно державного акту на право довічного успадкованого володіння землею №000643447, виданого на підставі рішення Великолепетиської селищної ради народних депутатів Великолепетиського району Херсонської області № 41, зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право довічного успадкованого володіння землею за №15 та рішення Великолепетиського районного суду Херсонської області від 23 серпня 2018 року у справі №649/636/18.

Відповідно до частин першої другої ст.77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Згідно із ст.2 КАС України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Перевіривши юридичну та фактичну обґрунтованість доводів сторін, оцінивши докази суб`єкта владних повноважень та докази, надані позивачем, суд дійшов висновку про обґрунтованість позову.

Відповідно до ч.1 ст.139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Оскільки за результатами розгляду справи суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог ОСОБА_4 то сплачений судовий збір у розмірі 768,40 грн. підлягає стягненню на її користь з Головного управління Держгеокадастру у Херсонської області за рахунок бюджетних асигнувань.

Керуючись статтями 9, 14, 73, 74, 75, 76, 77, 78, 90, 143, 242- 246, 250, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

вирішив:

Позов задовольнити.

Визнати протиправною відмову Головного управління Держгеокадастру в Херсонській області (, адреса: 73036, м. Херсон, вул. Університетська, 136-а), яка викладена у листі від 23 січня 2019 року №60/0-156/0/95-19.

Зобов`язати Головне управління Держгеокадастру в Херсонській області (, адреса: 73036, м. Херсон, вул. Університетська, 136-а) надати згоду ОСОБА_1 (рнокпп: НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 ) на виготовлення технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки загальною площею 50,0 га для ведення селянського (фермерського) господарства із земель державної власності сільськогосподарського призначення за межами населеного пункту на території Великолепетиської селищної ради Великолепетиського району Херсонської області, згідно державного акту на право довічного успадкованого володіння землею №000643447, виданого на підставі рішення Великолепетиської селищної ради народних депутатів Великолепетиського району Херсонської області № 41, зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право довічного успадкованого володіння землею за №15 та рішення Великолепетиського районного суду Херсонської області від 23 серпня 2018 року у справі №649/636/18.

Стягнути з Головного управління Держгеокадастру в Херсонській області (, адреса: 73036, м. Херсон, вул. Університетська, 136-а) за рахунок його бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_1 (рнокпп: НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 ) судовий збір у сумі 768 (сімсот шістдесят вісім) грн. 40 коп.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку безпосередньо до П`ятого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги в 30-денний строк з дня складання повного судового рішення, при цьому відповідно до п.п. 15.5 п. 15 розділу VII "Перехідні положення" КАС України до початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються через суд першої інстанції,який ухвалив відповідне рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо вона не була подана у встановлений строк. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після закінчення апеляційного розгляду справи.

Повний текст рішення виготовлений та підписаний 23 листопада 2019 р.

Суддя ОСОБА_5

кат. 109020100