Справа № 346/3429/19
Суддя: Шинкар Тетяна Ігорівна
Дата ухвалення: 2019-11-18 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 листопада 2019 рокуЛьвів№ 857/11382/19

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі:

судді-доповідача Шинкар Т.І.,

суддів Судової-Хомюк Н.М.,

Коваль Р.Й.,

секретаря судового засідання Цар М.М.,

розглянувши у судовому засіданні в м.Львові апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області (головуючий суддя - Калинюк О.П.), ухвалене у відкритому судовому засіданні в м.Коломия о 15 год. 04 хв. 12 вересня 2019 року, повне судове рішення складено 23 вересня 2019 року, у справі № 346/3429/19 за позовом ОСОБА_1 до Івано-Франківської митниці ДФС України про скасування постанови в справі про порушення митних правил,

В С Т А Н О В И В:

24.07.2019 ОСОБА_1 звернулась в суд з позовом до Івано-Франківської митниці ДФС України, просила скасувати постанову в справі про порушення митних правил №77/20600/19 від 25.04.2019, а провадження щодо позивача закрити.

Рішенням Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 12 вересня 2019 року в задоволенні позову відмовлено.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що на момент митного оформлення автомобіля позивач подала неправдиві відомості, необхідні для визначення митної вартості товару, та надала органу доходів і зборів документи з неправдивими відомостями, що було виявлено 25.10.2018. Враховуючи встановленні обставини та наявні у матеріалах справи докази, суд першої інстанції дійшов висновку, що оскаржувана постанова в справі про порушення позивачем митних правил винесена у відповідності до вимог Митного кодексу України та в 6-ти місячний строк, визначений ч.1 ст.467 МК України, а тому адміністративний позов задоволенню не підлягає.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, просить скасувати рішення Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 12 вересня 2019 року та ухвалити нове, яким позов задовольнити. Апеляційну скаргу мотивовано тим, що матеріали справи не містять доказу умислу на вчинення дій, передбачених статтею 485 Митного кодексу України. Скаржник вказує, що судом першої інстанції та відповідачем не перевірено обставин експорту товару, не здійснено запитів компаніям, які фігурують відправниками товару згідно з рахунком-фактурою №15207345 від 18.07.2015. Вважає, що відсутні обґрунтовані докази, які б вказували на умисел на заниження митних платежів. Також зазначає, що порушення митних правил, зазначене в оскаржуваній постанові, не є триваючим, а тому строк накладення адміністративного закінчився у червні 2016 року.

Відповідач подав відзив на апеляційну скаргу, зазначивши, що позивач в митні органи для надання пояснень та на розгляд справи не з`являлась, хоч була належним чином повідомлена. Вказує, що саме позивач надала фактуру б/н від 22.08.2017, яка містить неправидиві відомості щодо одержувача та вартості товару. Вважає, що оскаржувана постанова про порушення митних правил прийнята правомірно, відповідач діяв на підставі, у спосіб та в межах повноважень, встановлених чинним законодавством.

Скаржник подав заяву про розгляд справи без участі ОСОБА_1 , відповідач в судове засідання не з`явився, явку повноважного представника не забезпечив, належним чином повідомлений про дату, час і місце розгляду справи, що відповідно до частини 2 статті 313 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) не перешкоджає розгляду справи.

Згідно з частиною 4 статті 229 КАС України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Відповідно до статті 230 КАС України секретарем забезпечено ведення протоколу судового засідання.

Згідно з ст.242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Суд апеляційної інстанції, переглядаючи справу за наявними у ній доказами та перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції, в межах доводів та вимог апеляційної скарги, дослідивши докази, що стосуються фактів, на які посилаються учасники справи, приходить до переконання, що оскаржуване рішення суду першої інстанції вимогам статті 242 КАС України відповідає.

Як встановлено судом першої інстанції з матеріалів справи, 25.04.2019 заступником начальника - начальником УПМП та МВ Івано-Франківської митниці ДФС винесено постанову в справі про порушення митних правил №77/20600/19, згідно з якою ОСОБА_1 визнано винною у вчиненні порушення митних правил, передбаченого статтею 485 Митного кодексу України та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 19 457,76 грн.

Як зазначено у постанові про порушення митних правил №77/20600/19, 27.01.2016 ОСОБА_1 через Львівську митницю ДФС України ввезено на митну територію України автомобіль марки «NISSAN», модель «LEAF», рік виготовлення - 2014, номер кузова НОМЕР_1 .

28.01.2016 Івано-Франківській митниці ДФС України з метою проведення митного оформлення вказаного транспортного засобу із сплатою належних митних платежів та випуску такого у вільний обіг на території України подана митна декларація та документи на товар, яка прийнята Івано-Франківською митницею ДФС України та зареєстрована за № 206020000/2016/400089 від 28.01.2016. У графах № 22 та 42 поданої митної декларації зазначено вартість товару 1050 доларів США. У графі № 47 з даної вартості розраховані митні платежі в розмірі 12 479,89 грн., які підлягали сплаті за митне оформлення товару. Митну вартість ввезеного транспортного засобу визначено за 6 (резервним) методом.

У якості документа, який містить відомості щодо вартості придбаного товару, одночасно з митною декларацією ОСОБА_1 надано рахунок-фактуру № 15207345 від 18.07.2015, в якому зазначено, що продавцем та відправником транспортного засобу є компанія «COPART SOLD THROUGH COPART» (1606 ATHENS HIGHWAY GAINES, TX 40507), покупцем - ОСОБА_3, АДРЕСА_1, а вартість товару становить 1050 дол. США.

25.10.2018 Івано-Франківською митницею ДФС згідно з листом Державної фіскальної служби України № 32425/7/99-99-20-02-01-17 від 19.10.2018 отримана відповідь митних органів Республіки Польща на запит стосовно перевірки автентичності документів, на підставі яких здійснено митне оформлення автомобіля марки «NISSAN», модель «LEAF», рік виготовлення - 2014, номер кузова НОМЕР_1 .

Відповідно до листа митних органів Республіки Польща №0201 - ZCMP.541.779.2017. ВМ від 12.03.2018 та засвідченої копії рахунку-фактури №17/2016 від 26.01.2016 продавцем та відправником зазначеного автомобіля є ОСОБА_1, покупцем та одержувачем товару - ОСОБА_3, а вартість товару становить 3100 дол. США.

Згідно зі службовою запискою спеціалізованого підрозділу, відділу адміністрування митних платежів та митно-тарифного регулювання Івано-Франківської митниці ДФС від 08.04.2019 №201/09-70-19-24, різниця митних платежів між сплаченими за митною декларацією №206020000/2016/400089 від 28.01.2016, та тими, які мали бути сплачені за умови подання до митного оформлення вказаного рахунку-фактури №17/2016 від 26.01.2016, становить 6 485,92 грн.

На підставі вказаного митним органом зроблено висновок, що ОСОБА_1 шляхом заявлення в митній декларації від 28.01.2016 неправдивих відомостей щодо вартості товару та надання з цією метою Івано-Франківській митниці ДФС документу - рахунку-фактури № 15207345 від 18.07.2015, який містить неправдиві відомості щодо вартості товару, вчинила дії, спрямовані на неправомірне зменшення розміру митних платежів, які підлягали сплаті за митне оформлення вказаного автомобіля.

Не погоджуючись з вказаною постановою, вважаючи, що таку винесено незаконно, ОСОБА_1 звернулась із позовом до суду.

Перевіряючи законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення суду першої інстанції, суд апеляційної інстанції виходить з наступного.

Враховуючи вимоги частини 2 статті 19 Конституції України та частини 2 статті 2 КАС України, законодавцем визначено критерії для оцінювання рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень, які одночасно є принципами адміністративної процедури, що вироблені у практиці європейських країн.

Статтею 485 Митного кодексу України, в редакції чинній на час ввезення транспортного засобу позивачем, (далі - МК України) встановлено, що заявлення в митній декларації з метою неправомірного звільнення від сплати митних платежів чи зменшення їх розміру неправдивих відомостей щодо істотних умов зовнішньоекономічного договору (контракту), ваги (з урахуванням допустимих втрат за належних умов зберігання і транспортування) або кількості, країни походження, відправника та/або одержувача товару, неправдивих відомостей, необхідних для визначення коду товару згідно з УКТ ЗЕД та його митної вартості, та/або надання з цією ж метою органу доходів і зборів документів, що містять такі відомості, або несплата митних платежів у строк, встановлений законом, або інші протиправні дії, спрямовані на ухилення від сплати митних платежів, а так само використання товарів, стосовно яких надано пільги щодо сплати митних платежів, в інших цілях, ніж ті, у зв`язку з якими було надано такі пільги, - тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі 300 відсотків несплаченої суми митних платежів.

Для притягнення до відповідальності, згідно з статтею 485 Митного кодексу України необхідно доведення факту заявлення в митній декларації, в даному випадку неправдивих відомостей та/або надання документів, що містять неправдиві відомості, вини у формі прямого умислу, а також наявність в діях особи особливої мети - ухилення від сплати податків та зборів, або зменшення їх розміру.

Відповідно до частини 1 статті 458 Митного кодексу України порушення митних правил є адміністративним правопорушенням, яке являє собою протиправні, винні (умисні або з необережності) дії чи бездіяльність, що посягають на встановлений цим Кодексом та іншими актами законодавства України порядок переміщення товарів, транспортних засобів комерційного призначення через митний кордон України, пред`явлення їх органам доходів і зборів для проведення митного контролю та митного оформлення, а також здійснення операцій з товарами, що перебувають під митним контролем або контроль за якими покладено на органи доходів і зборів цим Кодексом чи іншими законами України, і за які цим Кодексом передбачена адміністративна відповідальність.

За змістом статті 10 Кодексу про адміністративне правопорушення України адміністративне правопорушення визнається вчиненим умисно, коли особа, яка його вчинила, усвідомлювала протиправний характер своєї дії чи бездіяльності, передбачала її шкідливі наслідки і бажала їх або свідомо допускала настання цих наслідків.

При цьому, статтею 485 Митним кодексом України передбачено наявність спеціальної протиправної мети неправомірного звільнення від сплати чи зменшення розміру сплати митних платежів, що вказує на те, що це правопорушення може бути вчинено тільки з умисною формою вини, оскільки необережно не можливо заявити неправдиві відомості.

Згідно з частиною 1 статті 248 МК України митне оформлення розпочинається з моменту подання органу доходів і зборів декларантом або уповноваженою ним особою митної декларації або документа, який відповідно до законодавства її замінює, та документів, необхідних для митного оформлення, а в разі електронного декларування - з моменту отримання органом доходів і зборів від декларанта або уповноваженої ним особи електронної митної декларації або електронного документа, який відповідно до законодавства замінює митну декларацію.

Відповідно до частини 1 статті 257 МК України декларування здійснюється шляхом заявлення за встановленою формою (письмовою, усною, шляхом вчинення дій) точних відомостей про товари, мету їх переміщення через митний кордон України, а також відомостей, необхідних для здійснення їх митного контролю та митного оформлення. При застосуванні письмової форми декларування можуть використовуватися як електронні документи, так і документи на паперовому носії або їх електронні (скановані) копії, засвідчені електронним цифровим підписом декларанта або уповноваженої ним особи.

Частиною 2 статті 264 МК України встановлено, що митна декларація та інші документи подаються органу доходів і зборів в електронному вигляді з дотриманням вимог цього Кодексу або на паперових носіях. Митна декларація на паперовому носії супроводжується її електронною копією. Разом з митною декларацією органу доходів і зборів подаються рахунок або інший документ, що визначає вартість товару, та, у випадках, встановлених цим Кодексом, - декларація митної вартості. Відомості про документи, визначені частиною третьою статті 335 цього Кодексу, зазначаються декларантом або уповноваженою ним особою у встановленому порядку в митній декларації. На вимогу органу доходів і зборів декларант або уповноважена ним особа зобов`язані надати органу доходів і зборів оригінали таких документів або засвідчені в установленому порядку їх копії, якщо законодавством не передбачено подання оригіналів.

З метою визначення правильності заповнення поданої митної декларації та відповідності доданих до неї документів установленим вимогам орган доходів і зборів здійснює перевірку митної декларації. Митна декларація приймається для митного оформлення, якщо вона подана за встановленою формою, підписана особою, яка її подала, і перевіркою цієї декларації встановлено, що вона містить всі необхідні відомості і до неї додано всі документи, визначені цим Кодексом (частини 5, 6 статті 264 МК України).

З матеріалів справи судом першої інстанції встановлено, що під час митного оформлення транспортного засобу марки «NISSAN», модель «LEAF», рік виготовлення - 2014, номер кузова НОМЕР_1 подано митну декларацію ІМ 40 ДЕ №206020000/2016/400089, в якій як одержувач зазначено ОСОБА_1 , декларантом - ТОВ «Брокер», особа, відповідальна за фінансове врегулювання - ОСОБА_3 , ціна товару - 1050 дол. США.

Статтею 49 МК України встановлено, що митною вартістю товарів, які переміщуються через митний кордон України, є вартість товарів, що використовується для митних цілей, яка базується на ціні, що фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

Митна вартість товарів, що переміщуються через митний кордон України, визначається декларантом відповідно до норм цього Кодексу. Митна вартість товарів, що ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, визначається відповідно до глави 9 цього Кодексу (частина 1, 2 статі 51 МК України).

Статтею 52 МК України встановлено, що заявлення митної вартості товарів здійснюється декларантом або уповноваженою ним особою під час декларування товарів у порядку, встановленому розділом VIII цього Кодексу та цією главою.

Декларант або уповноважена ним особа, які заявляють митну вартість товару, зобов`язані: 1) заявляти митну вартість, визначену ними самостійно, у тому числі за результатами консультацій з органом доходів і зборів; 2) подавати органу доходів і зборів достовірні відомості про визначення митної вартості, які повинні базуватися на об`єктивних, документально підтверджених даних, що піддаються обчисленню; 3) нести всі додаткові витрати, пов`язані з коригуванням митної вартості або наданням органу доходів і зборів додаткової інформації.

У декларації митної вартості наводяться відомості про метод визначення митної вартості товарів, числове значення митної вартості товарів та її складових, умови зовнішньоекономічного договору, що мають відношення до визначення митної вартості товарів, та надані документи, що підтверджують зазначене. Такі відомості є відомостями, необхідними для митних цілей.

Перелік документів, що подаються декларантом для підтвердження заявленої митної вартості, визначений статтею 53 МК України.

До митної декларації додано рахунок-фактура від 18.07.2015, згідно з яким продавець ОСОБА_7, член - ОСОБА_3 , відпускна ціна - 1050 дол. США., премія покупця - 50 дол. США., віртуальна ставка - 70 дол. США., застава - 30 дол. США., належний платіж - 1200 дол. США.

Відповідно до Правил митного контролю та митного оформлення транспортних засобів, що переміщуються громадянами через митний кордон України, затверджених Наказом Державної митної служби України від 17.11.2005 №1118, документи, що підтверджують право власності на ТЗ придбані (отримані) у громадян чи підприємств - засвідчені нотаріально в країні придбання або в консульських установах чи в посольствах України договори купівлі-продажу, міни чи дарування тощо; придбані в підприємств - оформлені на відповідних бланках і завірені печатками цих осіб чи інших організацій та установ оригінали рахунків, чеків, рахунків-фактур, інвойсів, інших документів. У цих документах, крім чеків, згідно з формою відповідного бланка повинні бути зазначені дата продажу, номери шасі (рами), кузова (або ідентифікаційний номер), двигуна ТЗ , його модель і рік виготовлення, а також прізвище, ім`я, по батькові особи, якій продано ТЗ.

Поданий при митному оформленні транспортного засобу рахунок-фактура сторонами не підписано, жодними печатками не скріплено, порядок оплати вартості товару в такому не визначено, на підтвердження оплати документів не подано.

Окрім того, суд апеляційної інстанції зауважує, що згідно з рахунком-фактурою від 18.07.2015 предметом продажу є автомобіль марки «NISSAN», модель «LEAF», VIN 1 НОМЕР_3 , колір - голубий, рік виготовлення не вказано, тоді як у графі 31 митної декларації ІМ 40 ДЕ №206020000/2016/400089 вказано колір ввезеного автомобіля - білий.

В свою чергу, згідно з даними консигнаційної фактури №17/2016 від 26.01.2016 продавцем автомобіля марки «NISSAN», модель «LEAF», VIN НОМЕР_1, 2015 року є ОСОБА_1, покупцем - ОСОБА_3, особа, уповноважена отримати фактуру - ОСОБА_8 вартість товару становить 3100 дол. США.

Зазначені обставини, на переконання суду апеляційної інстанції вказували на наявність у митного органу права вчиняти послідовні дії, спрямовані на визначення дійсної митної вартості товару, оскільки надані митному органу документи не підтверджували загальної суми всіх платежів, які здійснені або повинні бути здійснені покупцем оцінюваного транспортного засобу продавцю або на користь продавця через третіх осіб та/або на пов`язаних із продавцем осіб для виконання зобов`язань продавця, що в свою чергу було правовою підставою для отримання інформації у митних органів Республіки Польща, за вищеописаних обставин.

При цьому, суд апеляційної інстанції зауважує, що суб`єкт порушень митних правил, визначених статтею 485 МК України, є спеціальним, тобто крім загальних ознак, визначених частиною 2 статті 459 МК України, наділений ще й спеціальними додатковими ознаками - це особа, яка самостійно здійснює декларування або від імені якої здійснюється декларування (декларант).

Відповідно до статті 416 МК України митний брокер - це підприємство, що надає послуги з декларування товарів, транспортних засобів комерційного призначення, які переміщуються через митний кордон України. Взаємовідносини митного брокера з особою, яку він представляє, визначаються відповідним договором (стаття 417 МК України).

Тобто, митний брокер, за відсутності підстав мати сумніви в достовірності документів, декларує товари на підставі таких документів, які надані замовником чи уповноваженим представником замовника.

Враховуючи вказане, за відсутності доказів вчинення щодо позивача шахрайських дій іншими особами при ввезенні та розмитненні автомобіля марки «NISSAN», модель «LEAF», VIN 1 НОМЕР_3 , суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що саме позивач є суб`єктом відповідальності за порушення митних правил, яке передбачено статтею 485 МК України.

Щодо аргументів скаржника про те, що передбачене статтею 485 Митного кодексу України правопорушення не є триваючим, то такі на переконання суду апеляційної інстанції є безпідставними, оскільки відповідно до частини 1 статті 467 МК України, в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин, якщо справи про порушення митних правил відповідно до статті 522 цього Кодексу розглядаються органами доходів і зборів, адміністративне стягнення за порушення митних правил може бути накладено не пізніше, ніж через шість місяців з дня вчинення правопорушення, а у разі розгляду органами доходів і зборів справ про триваючі порушення митних правил, у тому числі передбачені статтями 469, 477-481, 485 цього Кодексу, - не пізніше, ніж через шість місяців з дня виявлення цих правопорушень.

Оскільки у вину позивачу ставиться вчинення порушення митних правил, передбачене статтею 485 МК України, яке належить до триваючих правопорушень, що прямо передбачувалось статтею 467 МК України, адміністративне стягнення за порушення митних правил може бути накладено не пізніше ніж через шість місяців з дня виявлення цих правопорушень.

Відповідно до частини 1 статті 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

В силу приписів частини 2 статті 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Європейський суд з прав людини, судова практика якого в силу приписів статті 6 КАС України та статті 17 Закону України «Про виконання рішень і застосування практики Європейського Суду з прав людини» застосовується судами як джерело права, у справі «Федорченко та Лозенко проти України» зазначив, що при оцінці доказів керується критерієм доведення «поза розумними сумнівом».

Суд апеляційної інстанції зауважує, що у судовому рішенні за результатами розгляду справи обов`язково повинен бути дотриманий критерій переконливості, так як для встановлення обставин у справі при її вирішенні необхідно, щоб докази однієї сторони переконували у наявності цих обставин більше, ніж докази іншої сторони переконували у протилежному.

За таких обставин, аналізуючи вимоги частини 1 статті 486, статті 489 МК України, щодо з`ясування обставин кожної справи та вирішення її з дотриманням вимог закону, а також приписів частини 1 статті 466 МК України, щодо застосування адміністративного стягнення за порушення митних правил не інакше, як на підставі та в порядку, що встановлені цим Кодексом та іншими законами України, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що позивачем під час митного оформлення транспортного засобу марки «NISSAN», модель «LEAF», VIN 1 НОМЕР_4 , порушено митні правила, передбачені статтею 485 МК України, а тому суд першої інстанції дійшов вірного висновку щодо правомірності винесення оскаржуваної постанови та відсутності підстав для задоволення позовних вимог.

У пункті 58 Рішення Європейського суду з прав людини у справі «Серявін та інші проти України» від 10 лютого 2010 року Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення. Хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень.

З огляду на викладене, враховуючи положення статті 316 КАС України, прецедентну практику ЄСПЛ, суд апеляційної інстанції приходить переконання, що судом першої інстанції у рішенні викладено мотиви правомірності винесення постанови в справі про порушення митних правил № 77/20600/19 від 25.04.2019, на основі об`єктивної оцінки наданих сторонами доказів повно встановлено фактичні обставини справи, правильно застосовано норми матеріального права. Доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують, на законність судового рішення не впливають.

Керуючись статтями 230, 241, 272, 286, 308, 310, 316, 321, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 12 вересня 2019 року у справі №346/3429/19 - без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту проголошення та оскарженню не підлягає.

Суддя-доповідач Т. І. Шинкар
судді Н. М. Судова-Хомюк
Р. Й. Коваль
Повне судове рішення складено 25.11.2019