Справа № 140/3065/19
Суддя: Смокович Віра Іванівна
Дата ухвалення: 2019-11-25 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОЛИНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 листопада 2019 року ЛуцькСправа № 140/3065/19

Волинський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого - судді Смокович В.І.,

розглянувши у письмовому провадженні за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Камінь-Каширського відділу обслуговування громадян (сервісний центр), Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області про визнання дій протиправними, зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулась із позовом до Камінь-Каширського відділу обслуговування громадян (сервісний центр), Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області про визнання протиправними дій відповідачів щодо відмови у призначенні їй пенсії за віком зі зниженням пенсійного віку відповідно до статті 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи»; зобов`язання відповідачів призначити та виплачувати їй пенсію зі зниженням пенсійного віку відповідно до статті 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» із часу подання відповідно заяви до органу пенсійного фонду України.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що ОСОБА_1 є потерпілою внаслідок аварії на Чорнобильській АЕС та 15 травня 1995 року отримала відповідне посвідчення. Із 30 жовтня 1989 року по 29 серпня 1997 року була зареєстрована та постійно проживала по АДРЕСА_1 , а із 29 серпня 1997 року і до сьогодні - зареєстрована і проживає по АДРЕСА_2 , про що у паспорті містяться відповідні відмітки. Вказаний населений пункт включений до Переліку радіоактивно забруднених населених пунктів внаслідок аварії Чорнобильської АЕС та віднесений до зони добровільного гарантованого відселення. Керуючись статтею 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» і статтею 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», позивач уважає, що досягла пенсійного віку 53 років, а тому звернулась до пенсійного органу із заявою про призначення їй пенсії та надала при цьому усі необхідні документи, зокрема: паспорт громадянина України, довідку про періоди проживання в зоні добровільного гарантованого відселення. Однак, відповідач відмовив у призначенні пенсії із тих підстав, що в період із 01 серпня 1989 року по 30 липня 1990 року ОСОБА_1 працювала на території, яка не відноситься до зон добровільного гарантованого відселення. Позивач уважає, що оскільки станом на 01 січня 1993 року вона постійно проживала у зоні гарантованого добровільного відселення більше 3 років, тому її пенсійний вік підлягає зменшенню на 6 років.

ОСОБА_1 уважає такі дії відповідача протиправними та вказує, що відомості щодо наявності у неї статусу особи, яка постраждала від наслідків Чорнобильської катастрофи, віку, тривалості страхового стажу, місця та строку проживання на забрудненій території є підтвердженими, та свідчать про наявність права на призначення пенсії із зменшенням пенсійного віку. Вказала, що відповідач, вирішуючи питання про призначення пенсії, дійшов протиправного висновку про непідтвердження позивачкою факту проживання із 30 жовтня 1989 року по 29 серпня 1997 року по АДРЕСА_1 з підстав ненадання будинкової книги на відповідне помешкання, оскільки такі відомості підтверджуються відмітками у паспорті.

З наведених підстав позивач просить задовольнити позов.

У відзиві на позов від 15 листопада 2019 року (арк. спр. 43-47) відповідач її вимог не визнав. Свої заперечення обґрунтував тим, що рішенням відповідача від 30 серпня 2019 року позивачу було відмовлено у призначенні пенсії із зниженням пенсійного віку згідно зі статтею 55 Закону України Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи у зв`язку із тим, що позивач не підтвердила обставин щодо постійного проживання в зоні гарантованого добровільного відселення не менше трьох років станом на 01 січня 1993 року, оскільки у трудовій книжці міститься запис про її роботу у м. Ковель, яке не віднесене до вказаної зони. Окрім того, за результатами перевірки достовірності даних, зазначених у довідці Виконавчого комітету Камінь-Каширської міської ради від 04 червня 2019 року, уповноважений спеціаліст Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області дійшов висновку про непідтвердження проживання ОСОБА_1 із 30 жовтня 1989 року по 29 серпня 1997 року по АДРЕСА_1 у зв`язку із ненаданням будинкової книги на житло.

Відповідач стверджує, що ОСОБА_1 не має права на призначення пенсії відповідно до статті 55 Закону України Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, у зв`язку із чим у задоволенні позову просить відмовити.

Ухвалою від 01 листопада 2019 року відкрито провадження в даній адміністративній справі та на підставі статті 263 Кодексу адміністративного судочинства (далі - КАС України) постановлено судовий розгляд справи проводити за правилами спрощеного позовного провадження без виклику учасників справи за наявними у справі матеріалами (а.с.1).

Відповідно до частини п`ятої стаття 262 КАС України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без виклику учасників справи за наявними у справі матеріалами, у строк не більше тридцяти днів (арк. спр. 1).

Суд, перевіривши доводи позивача та відповідача у заявах по суті справи, дослідивши письмові докази на предмет належності, допустимості, достовірності кожного доказу окремо, а також достатності і взаємозв`язку доказів у їхній сукупності, встановив такі обставини.

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є потерпілою від Чорнобильської катастрофи (категорія 3), що стверджується копією посвідчення серії НОМЕР_1 (арк спр. 28, 30).

Позивач 14 серпня 2019 року звернулась до Камінь-Каширського об`єднаного управління Пенсійного фонду України із заявою про призначення їй пенсії із зниженням пенсійного віку із передбаченим пакетом документів.

Головне управління Пенсійного фонду України у Волинській області листом № 14852/02-35 від 30 серпня 2019 року повідомило позивача про відмову у призначенні пенсії (арк. спр. 8). Вказало, що відповідно до записів трудової книжки ОСОБА_1 із 01 серпня 1989 року по 30 липня 1990 року працювала у м. Ковель, територія якого не відноситься до зони гарантованого добровільного відселення, а за результатами перевірки відомостей, вказаних у довідці від 04 червня 2019 року, не підтверджено прописку останньої із 30 жовтня 1989 року по 29 серпня 1997 року у АДРЕСА_1 , оскільки для перевірки не надано будинкову книгу. Водночас, підтверджено запис реєстрації місця проживання позивачки у м. Камь-Каширський із 29 серпня 1997 року і до сьогодні. З огляду на вказане відповідач дійшов висновку про відсутність доказів про фактичне проживання позивачки у зоні гарантованого добровільного відселення протягом 3 років станом на 01 січня 1993 року, та у зв`язку із цим, відсутність підстав для призначення їй пенсії за віком на підставі статті 55 Закону України Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи.

Позивач не погоджується з такими діями Управління та вважає, що має право на призначення пенсії із зниженням пенсійного віку (до 53 років), починаючи із дня подачі заяви про призначення пенсії.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам, судом враховано наступне.

Статтею 46 Конституції України визначено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Частиною другою статті 19 Конституції України визначено обов`язок органів держаної влади та органів місцевого самоврядування, їх посадових осіб діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Дії відповідача як суб`єкта владних повноважень, що є предметом даного позову, підлягають оцінці судом на відповідність критеріям правомірності, визначеним частиною другою статті 2 КАС України. Так у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Законом України, що визначає принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел, передбачених цим Законом, а також регулює порядок формування Накопичувального пенсійного фонду та фінансування за рахунок його коштів видатків на оплату договорів страхування довічних пенсій або одноразових виплат застрахованим особам, членам їхніх сімей та іншим особам, передбаченим цим Законом, є Закон Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування від 09 липня 2003 року №1058-IV (далі Закон №1058-IV тут і надалі в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин).

Відповідно до цього Закону в солідарній системі призначаються такі пенсійні виплати: 1) пенсія за віком; 2) пенсія по інвалідності; 3) пенсія у зв`язку з втратою годувальника (частина перша статті 9 Закону №1058-IV).

Як визначено частиною першою статті 26 Закону №1058-IV, особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років за наявності страхового стажу не менше 15 років по 31 грудня 2017 року.

Починаючи з 1 січня 2018 року право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років мають особи за наявності страхового стажу: з 1 січня 2018 року по 31 грудня 2018 року - не менше 25 років; з 1 січня 2019 року по 31 грудня 2019 року - не менше 26 років; з 1 січня 2020 року по 31 грудня 2020 року - не менше 27 років; з 1 січня 2021 року по 31 грудня 2021 року - не менше 28 років; з 1 січня 2022 року по 31 грудня 2022 року - не менше 29 років; з 1 січня 2023 року по 31 грудня 2023 року - не менше 30 років; з 1 січня 2024 року по 31 грудня 2024 року - не менше 31 року; з 1 січня 2025 року по 31 грудня 2025 року - не менше 32 років; з 1 січня 2026 року по 31 грудня 2026 року - не менше 33 років; з 1 січня 2027 року по 31 грудня 2027 року - не менше 34 років; починаючи з 1 січня 2028 року - не менше 35 років.

Таким чином, пенсійний вік ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , без урахування статусу потерпілої від Чорнобильської катастрофи (категорія 3), становить 60 років.

Основні положення щодо реалізації конституційного права громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, на охорону їх життя і здоров`я та створює єдиний порядок визначення категорій зон радіоактивно забруднених територій, умов проживання і трудової діяльності на них, соціального захисту потерпілого населення, визначає Закон України Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи №796-XII від 28 лютого 1991 року (далі Закон №796-XII).

За змістом пункту 3 частини першої статті 11 Закону №796-XII до потерпілих від Чорнобильської катастрофи належать особи, які постійно проживають або постійно працюють чи постійно навчаються у зонах безумовного (обов`язкового) та гарантованого добровільного відселення за умови, що вони за станом на 1 січня 1993 року прожили або відпрацювали чи постійно навчалися у зоні безумовного (обов`язкового) відселення не менше двох років, а у зоні гарантованого добровільного відселення - не менше трьох років.

У пункті 3 частини першої статті 14 Закону №796-XII визначено, що для встановлення пільг і компенсацій визначаються такі категорії осіб, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи: потерпілі від Чорнобильської катастрофи (не віднесені до категорії 2), які постійно проживають або постійно працюють чи постійно навчаються у зонах безумовного (обов`язкового) та гарантованого добровільного відселення за умови, що вони за станом на 1 січня 1993 року прожили або відпрацювали чи постійно навчалися у зоні безумовного (обов`язкового) відселення не менше двох років, а у зоні гарантованого добровільного відселення - не менше трьох років, - категорія 3.

Умови надання пенсій за віком особам, які працювали або проживали на територіях радіоактивного забруднення визначені статтею 55 Закону №796-XII.

Так пунктом 2 частини першої вказаної статті встановлено, що особам, які працювали або проживали на територіях радіоактивного забруднення, пенсії надаються із зменшенням пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, за наявності відповідного страхового стажу, зменшеного на кількість років зменшення пенсійного віку, але не менше 15 років страхового стажу, зокрема, потерпілі від Чорнобильської катастрофи - особи, які постійно проживали або постійно проживають чи постійно працювали або постійно працюють у зоні гарантованого добровільного відселення за умови, що вони за станом на 1 січня 1993 року прожили або відпрацювали у цій зоні не менше 3 років зменшення віку становить 3 роки та додатково 1 рік за 2 роки проживання, роботи, але не більше 6 років.

При цьому приміткою до цього пункту визначено, що початкова величина зниження пенсійного віку встановлюється лише особам, які постійно проживали або постійно працювали у зазначених зонах з моменту аварії по 31 липня 1986 року незалежно від часу проживання або роботи в цей період.

Призначення та виплата пенсій названим категоріям провадиться відповідно до Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування і цього Закону (частина третя статті 55 Закону №796-XII).

Відповідно до положень статті 44 Закону №1058-IV заява про призначення (перерахунок) пенсії та необхідні документи подаються до територіального органу Пенсійного фонду або до уповноваженого ним органу чи уповноваженій особі в порядку, визначеному правлінням Пенсійного фонду за погодженням із центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сферах трудових відносин, соціального захисту населення, особисто або через представника, який діє на підставі виданої йому довіреності, посвідченої нотаріально.

Приписами підпункту 5 пункту 2.1 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, затвердженого Постановою правління Пенсійного фонду України від 25 листопада 2005 року N 22-1, зареєстрованою в Міністерстві юстиції України 27 грудня 2005 року за № 1566/11846 визначено, що до заяви про призначення пенсії за віком додаються такі документи, зокрема документи, які засвідчують особливий статус особи: посвідчення учасника ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС та довідка про період (періоди) участі в ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС за формою, затвердженою постановою Державного Комітету СРСР по праці та соціальних питаннях від 09 березня 1988 року № 122, або довідка військової частини, у складі якої особа брала участь у ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, або довідка архівної установи, або інші первинні документи, в яких зазначено період роботи, населений пункт чи об`єкт, де особою виконувались роботи з ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС; посвідчення потерпілого від Чорнобильської катастрофи та довідка про період (періоди) проживання (роботи) на територіях радіоактивного забруднення, видана органами місцевого самоврядування (підприємствами, установами, організаціями) (при призначенні пенсії за віком із застосуванням норм статті 55 Закону України Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи).

Суд звертає увагу, що відповідно до частини третьої статті 65 Закону №796-XII посвідчення Учасник ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС та Потерпілий від Чорнобильської катастрофи є документами, що підтверджують статус громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, та надають право користування пільгами, встановленими цим Законом.

У відповідності до пункту 2 Порядку видачі посвідчень особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 11 липня 2018 року №551 (чинного на момент виникнення спірних правовідносин, далі Порядок №551) посвідчення є документом, що підтверджує статус громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, та надає право користуватися пільгами й компенсаціями, встановленими Законом України Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, іншими актами законодавства.

За змістом абзацу 6 Порядку №551 потерпілим від Чорнобильської катастрофи (не віднесеним до категорії 2), які постійно проживали на територіях зон безумовного (обов`язкового) та гарантованого добровільного відселення на день аварії або які станом на 1 січня 1993 р. прожили в зоні безумовного (обов`язкового) відселення не менше двох років, а на території зони гарантованого добровільного відселення - не менше трьох років та відселені або самостійно переселилися з цих територій, і таким, що постійно проживають або постійно працюють чи постійно навчаються у зонах безумовного (обов`язкового) та гарантованого добровільного відселення, за умови, що вони станом на 1 січня 1993 р. прожили або відпрацювали чи постійно навчалися у зоні безумовного (обов`язкового) відселення не менше двох років, а в зоні гарантованого добровільного відселення - не менше трьох років, віднесеним до категорії 3, видаються посвідчення Потерпілий від Чорнобильської катастрофи (категорія 3) серії Б зеленого кольору.

Отже, аналіз зазначених правових норм свідчить про те, що у разі звернення особи із заявою про призначення їй пенсії із зменшенням пенсійного віку відповідно до статті 55 Закону №796-XII для підтвердження особливого статусу заявника додається посвідчення потерпілого від Чорнобильської катастрофи та довідка про період проживання на цих територіях, видана органами місцевого самоврядування.

Поряд з цим суд наголошує, що документом, що підтверджує статус громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, та надає право користуватися пільгами й компенсаціями, встановленими Законом №796-XII, є виключно посвідчення Потерпілий від Чорнобильської катастрофи. Різного роду довідки про період роботи у зоні відчуження, евакуацію, відселення, самостійне переселення, про період проживання та роботи на забруднених територіях тощо є лише підставами для визначення в установленому порядку статусу учасника ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС або потерпілих від Чорнобильської катастрофи.

Аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом України в постановах від 21 листопада 2006 року у справі № 21-1048во06 та від 04 вересня 2015 року у справі №690/23/15-а. Верховний Суд також підтримав таку позицію у своїй постановах від 27 лютого 2018 року у справі №344/9789/17, від 28 березня 2018 року у справі №333/2072/17 (2а/333/122/17), від 08 травня 2018 року у справі № 708/1022/17.

Отже, видача посвідчення потерпілого від Чорнобильської катастрофи серії Б (категорія 3) підтверджує той факт, що станом на 1 січня 1993 року він прожив або відпрацював чи постійно навчався у зоні гарантованого добровільного відселення - не менше трьох років.

Таке посвідчення позивач має, долучення якого до заяви про призначення пенсії відповідач не заперечив.

Судом установлено, що звертаючись до відповідача із відповідною заявою про призначення пенсії, окрім посвідчення, потерпілого від Чорнобильської катастрофи (категорія 3) серії НОМЕР_1 , виданого 15 травня 1995 року Волинською обласною радою, також надано довідку Камінь-Каширської міської ради Камінь-Каширського району Волинської області від 04 червня 2019 року (арк. спр. 50).

Із зазначеної довідки випливає, що ОСОБА_1 із 30 жовтня 1989 року по 29 серпня 1997 року та із 29 серпня 1997 року по даний час проживала та була зареєстрована у АДРЕСА_3 відповідно (арк. спр. 50), віднесеному до зони радіоактивного забруднення внаслідок Чорнобильської катастрофи, зокрема, до зони гарантованого добровільного відселення згідно з постановою Кабінету Міністрів України від 23 липня 1991 року №106 Про організацію виконання постанов Верховної Ради Української РСР про порядок введення в дію законів Української РСР Про правовий режим території, що зазнала радіоактивного забруднення внаслідок Чорнобильської катастрофи та Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок чорнобильської катастрофи.

Відмовляючи у призначенні пенсії ОСОБА_1 , відповідач вказує, що позивач станом на 01 січня 1993 року прожила у зоні гарантованого добровільного відселення менше трьох років та зазначає, що відповідно до записів трудової книжки ОСОБА_1 серії НОМЕР_2 у період із 01 серпня 1989 року по 30 липня 1990 року вона працювала поза зоною радіаційного забруднених населених пунктів ІІІ категорії (у м. Ковель Волинської області).

Суд такі доводи відповідача оцінює критично, так як у відповідності до частини першої статті 48 Кодексу законів про працю України трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника. Відтак, трудова книжка не відноситься до документів, які підтверджують період проживання потерпілого внаслідок Чорнобильської катастрофи в зоні радіоактивного забруднення внаслідок Чорнобильської катастрофи.

Суд також зазначає, що надання інших документів (зокрема будинкової книги), які б підтверджували період проживання особи в зоні радіоактивного забруднення внаслідок Чорнобильської катастрофи, окрім як довідки органу місцевого самоврядування, законодавством не передбачено. Відповідач, як суб`єкт владних повноважень, не довів обов`язку позивачки зберігати будинкову книгу із 1997 року, тобто більше 20 років.

За наведених обставин суд уважає, що дані трудової книжки та відсутність будинкової книги не можуть спростувати факту постійного проживання позивача у зоні радіоактивного забруднення внаслідок Чорнобильської катастрофи, що підтверджується довідкою Камінь-Каширської міської ради від 04 червня 2019 року та посвідченням потерпілого від Чорнобильської катастрофи (категорія 3). Крім того, суд наголошує, що зазначене посвідчення ОСОБА_1 недійсним не визнавалось, її статус потерпілої від Чорнобильської катастрофи не оспорюється; доказів фактичного проживання або реєстрації місця проживання ОСОБА_1 в іншому місті, аніж м.Камінь-Каширський, відповідач, як суб`єкт владних повноважень, суду не надав.

Суд наголошує, що, як убачається із положень статті 55 Закону №796-XII, умовами надання пенсії за віком ОСОБА_1 із зменшенням пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування є: наявність відповідного страхового стажу, зменшеного на кількість років зменшення пенсійного віку, але не менше 15 років страхового стажу; постійне проживання у зоні гарантованого добровільного відселення станом на 01 січня 1993 року не менше 3 років; досягнення необхідного віку для призначення пенсії згідно статті 55 Закону №796-XII.

Із копії трудової книжки позивача НОМЕР_2 (арк. спр. 11-12), відомостей, що містяться у Реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування (індивідуальні відомості про застраховану особу) (арк. спр. 13-16) вбачається, що у неї наявний необхідний страховий стаж.

Довідкою Камінь-Каширської міської ради Камінь-Каширського району Волинської області від 04 червня 2019 року підтверджується, що позивач із 30 жовтня 1989 року по 29 серпня 1997 року була зареєстрована та постійно проживала по АДРЕСА_1 , а із 29 серпня 1997 року і до сьогодні зареєстрована і проживає по АДРЕСА_2 . Вказаний населений пункт віднесений до зони радіоактивного забруднення внаслідок Чорнобильської катастрофи згідно із постановою Кабінету Міністрів України від 23 липня 1991 року №106. Таким чином, ОСОБА_1 станом на 01 січня 1993 року постійно проживала у зоні гарантованого добровільного відселення.

Враховуючи наведене, суд дійшов висновку, що ОСОБА_1 має право на пенсію із зменшенням пенсійного віку відповідно до статті 55 Закону №796-XII.

Разом з тим, суд звертає увагу, що із врахуванням положень пункту 2 частини першої статті 55 Закону №796-XII зменшення пенсійного віку для потерпілих від Чорнобильської катастрофи (особам, які постійно проживали у зоні гарантованого добровільного відселення за умови, що вони за станом на 1 січня 1993 року прожили або відпрацювали у цій зоні не менше 3 років) становить 3 роки (початкова величина) та додатково 1 рік за 2 роки проживання, роботи, але не більше 6 років. При цьому початкова величина зниження пенсійного віку встановлюється лише особам, які постійно проживали або постійно працювали у зазначених зонах з моменту аварії (26 квітня 1986 року) по 31 липня 1986 року незалежно від часу проживання або роботи в цей період.

Як уже зазначалось, із 30 жовтня 1989 року і до сьогодні ОСОБА_1 проживала та була зареєстрована у м. Камінь-Каширському Волинської області, що відносилось до зони радіоактивного забруднення внаслідок Чорнобильської катастрофи. Відтак, тривалість періоду, який позивач проживала у зоні гарантованого добровільного відселення, починаючи із 30 жовтня 1989 року до 01 січня 1993 року становить 3 роки 2 місяці, що свідчить про неможливість застосування початкової величини зниження пенсійного віку. Уцілому період проживання позивачки у зоні гарантованого добровільного відселення починаючи із 30 жовтня 1989 року становить більше 20 років та з якого, відповідно, слід розраховувати кількість років, на яку може бути знижено пенсійний вік. Таким чином, позивачу відповідно до норм статті 55 Закону №796-XII пенсійний вік може бути зменшено на 6 років (додатково 1 рік за 2 роки проживання, роботи, але не більше 6 років).

Отже, ОСОБА_1 має право на пенсію із зменшенням пенсійного віку відповідно до статті 55 Закону №796-XII у 54 роки.

Водночас, позивач, ІНФОРМАЦІЯ_1 , звернувся за призначенням пенсії 14 серпня 2019 року (при досягненні повних 53 років). За таких обставин ОСОБА_1 передчасно звернулася із заявою про призначення їй пенсії із зменшенням пенсійного віку відповідно до статті 55 Закону №796-XII. З урахуванням викладеного у задоволенні позову слід відмовити.

Разом з тим, суд звертає увагу, що мотивами відповідача для відмови позивачу у призначенні пенсії за віком із його зниженням відповідно до статті 55 Закону №796-XII було відсутність необхідного періоду проживання ОСОБА_1 у зоні гарантованого добровільного відселення (менше трьох років). З таких підстав, відповідач вважає, що остання взагалі не має права на таку пенсію. Однак, на думку суду, такі висновки відповідача є помилковими, оскільки на підставі доказів, наявних на час розгляду справи, встановлено протилежне.

Відповідно до вимог статті 244 КАС України суд під час ухвалення рішення вирішує, як розподілити між сторонами судові витрати.

Оскільки у задоволенні позову відмовлено, відтак судові витрати позивачу не відшкодовуються.

Керуючись статтями 139, 243, 245, 246, 255, 263, 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України, на підставі Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», суд

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_3 ) до Камінь-Каширського відділу обслуговування громадян (сервісний центр) (Волинська область, Камінь-Каширський район, місто Камінь-Каширський, вулиця 1-го Травня, 1-А), Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області (Волинська область, місто Луцьк, вулиця Кравчука, 22-В, ідентифікаційний код юридичної особи 13358826) про визнання дій протиправними, зобов`язання вчинити дії відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку повністю або частково шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційна скарга подається учасниками справи до Восьмого апеляційного адміністративного суду через Волинський окружний адміністративний суд.

Суддя В.І. Смокович

Повний текст судового рішення складено 25 листопада 2019 року.