Справа № 400/2920/19
Суддя: Марич Є. В.
Дата ухвалення: 2019-11-26 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

МИКОЛАЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 листопада 2019 р. справа № 400/2920/19
м. Миколаїв

Миколаївський окружний адміністративний суд, у складі судді Марича Є.В., розглянув в порядку письмового провадження за правилами загального позовного провадження адміністративну справу

за позовом:Товариства з обмеженою відповідальнстю "Миколаївмолпром", вул. Громадянська, 16,Миколаїв,54001

до відповідача:Головного управління ДПС у Миколаївській області, вул. Лягіна,6,Миколаїв,54001

про:визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення від 30.08.2019 р. № 2,
ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Миколаївмолпром» (далі-позивач) звернулось до суду з позовом до Головного управління ДПС у Миколаївській області (далі-відповідач), в якому просить визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення №2 від 30.08.2019 р.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що договори, укладені з контрагентами у перевіряємий період, мали реальний характер та підтверджені первинними документами, тоді як висновки відповідача про порушення позивачем норм податкового законодавства ґрунтуються на припущеннях і не підтвердженні належними доказами, а прийняте на підставі таких висновків спірне податкове повідомлення рішення є протиправним.

Ухвалою від 20.09.2019 р. відкрито провадження за правилами загального позовного провадження.

16.10.2019 ухвалою суду закрито підготовче провадження та призначено справу до розгляду.

Відповідач надав відзив та просив у задоволенні позову відмовити, оскільки під час проведенні перевірки були встановлені порушення позивачем норм податкового законодавства, тому податкові повідомлення-рішення є законними й обґрунтованими.

Від позивача надійшла відповідь на відзив, відповідно до якої надав додаткові пояснення та підтримав позовні вимоги.

Справу розглянуто в порядку письмового провадження відповідно до ч. 9 ст. 205 Кодексу адміністративного судочинства України (далі-КАС України).

Інших процесуальних дій у справі судом не вчинялось.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши наявні докази в їх сукупності, суд встановив наступне.

У період з 29.07.2019 р. по 06.08.2019 р. податковим органом проведено документальну позапланову виїзну перевірку ТОВ «Миколаївмолпром» з питань достовірності нарахування сум від`ємного значення та бюджетного відшкодування податку на додану вартість на поточний рахунок платника податку за травень 2019 року, за результатами якої складено акт перевірки №1138/14-29-12-02-06/05409745 від 13.08.2019 р. (далі-Акт).

Згідно висновків акту, відповідачем встановлено порушення позивачем п. 185.1 ст. 185, п. 188.1 ст. 188, п. 198.1, 198.3, 198.5 , п. 198.6 ст. 198, 200.1, 200.2 ст. 200 Податкового кодексу України (далі-ПК України) в частині достовірності нарахування бюджетного відшкодування податку на додану вартість на поточний рахунок платника за травень 2019 р. на суму 811431 грн.

На підставі акту відповідачем було прийнято податкове повідомлення-рішення від 30.08.2019 р. №2, яким визначено суму завищення бюджетного відшкодування 811431 грн. та штрафні санкції в сумі 405715,50 грн.

Позивач не погоджуючись із вищезазначеними податковими повідомленнями-рішеннями, звернувся до суду за захистом своїх прав.

Суд надаючи правову оцінку обставинам та відносинам, що виникли між сторонами, виходить з наступного.

Згідно з пунктом 44.1 статті 44 ПК, для цілей оподаткування платники податків зобов`язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов`язаних з визначенням об`єктів оподаткування та/або податкових зобов`язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов`язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством.

Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту.

Також, статтею 1 Закону України від 16.07.1999 р. № 996-ХІV Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні встановлено, що первинний документ - це документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення.

Отже, будь-які документи (у тому числі договори, накладні, рахунки, акти тощо) мають силу первинних документів лише в разі фактичного здійснення господарської операції та за наявності всіх реквізитів таких документів, що передбачені чинним законодавством.

Відповідно до статті 1 Закону України від 16.07.1999 р. № 996-ХІV Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні, господарською операцією є дія або подія, яка викликає зміни в структурі активів та зобов`язань, власному капіталі підприємства.

Тобто, визначальною і обов`язковою ознакою господарської операції є реальна зміна майнового стану платника податків, що також відповідає і кореспондує з нормами ПК.

Згідно пунктом 198.3 статті 198 ПК, Податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг та складається із сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв`язку з: придбанням або виготовленням товарів та наданням послуг; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи);ввезенням товарів та/або необоротних активів на митну територію України.

Нарахування податкового кредиту здійснюється незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах провадження господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.

Тобто, необхідною умовою для віднесення сплачених у ціні товарів (послуг) сум податку на додану вартість, є факт придбання товарів та послуг із метою їх використання в господарській діяльності.

Таким чином, витрати для цілей визначення об`єкта оподаткування податком на прибуток, а також податковий кредит для цілей визначення об`єкта оподаткування податком на додану вартість мають бути фактично здійснені і підтверджені належним чином складеними первинними документами, що відображають реальність господарської операції, яка є підставою для формування податкового обліку платника податків.

Відповідно до пункту 198.1 статті 198 ПК, До податкового кредиту відносяться суми податку, сплачені/нараховані у разі здійснення операцій з:

а) придбання або виготовлення товарів та послуг;

б) придбання (будівництво, спорудження, створення) необоротних активів (у тому числі у зв`язку з придбанням та/або ввезенням таких активів як внесок до статутного фонду та/або при передачі таких активів на баланс платника податку, уповноваженого вести облік результатів спільної діяльності);

в) отримання послуг, наданих нерезидентом на митній території України, та в разі отримання послуг, місцем постачання яких є митна територія України;

г) ввезення необоротних активів на митну територію України за договорами оперативного або фінансового лізингу;

ґ) ввезення товарів та/або необоротних активів на митну територію України.

Датою віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше: дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг; дата отримання платником податку товарів/послуг.

З наведеного випливає, що сама по собі несплата податку продавцем (у тому числі внаслідок ухилення від сплати) в разі фактичного здійснення господарської операції не впливає на формування податкового кредиту покупцем та суму бюджетного відшкодування.

Чинним законодавством України не встановлено обов`язку покупця сплачувати ПДВ ще й до бюджету, коли такий податок не буде сплачений продавцем або іншою особою, з урахуванням суми податку, отриманого від покупця в ціні товару.

Якщо контрагент не виконав свого зобов`язання по сплаті податку до бюджету, то це тягне відповідальність з негативними наслідками саме щодо цієї особи.

Зазначена обставина не є підставною для позбавлення платника податку права на відшкодування податку на додану вартість у разі, якщо останній мав усі передбачені законом умови щодо отримання такого відшкодування та має всі документальні підтвердження розміру свого кредиту.

Згідно з пунктом 198.2 статті 198 ПК датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше:

- дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг;

- дата отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податковою накладною.

Пунктом 200.1 статті 200 Податкового кодексу України встановлено, що сума податку, що підлягає сплаті (перерахуванню) до бюджету або бюджетному відшкодуванню, визначається як різниця між сумою податкового зобов`язання звітного (податкового) періоду та сумою податкового кредиту такого звітного (податкового) періоду.

Відповідно до пункту 198.6 статті 198 Податкового кодексу України не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв`язку з придбанням товарів/послуг, що не підтверджені податковими накладними або оформлені з порушенням вимог чи не підтверджені митними деклараціями (іншими подібними документами згідно вимог пункту 201.11 статті 201 Податкового кодексу України).

Так, у період що перевірявся одним з контрагентів позивача було товариство з обмеженою відповідальністю «Торговий дім «Євро-М`ясо-Холдинг-України» на підставі договору постачання №10/04-0019 від 10.04.2019 р. За умовами даного договору, ТОВ «Торговий дім «Євро-М`ясо-Холдинг-України» зобов`язується передати у власність позивача продукти харчування, асортимент, ціна та кількість товару буде визначена у видаткових накладних до договору.

На виконання умов договору контрагентом позивача було поставлено жир замінник молочного жиру «Фетимілк-Сир 01АК», жир замінник молочного жиру «Феттимілк 03», пасту рослинно-вершкову, спреди, маргарин та сир в асортименті.

На підтвердження реальності вищезазначеної операції позивачем надано до суду договір постачання №10/04-0019 від 10.04.2019 р., видаткові накладні, товарно-транспортні накладні (а.с. 84-107).

Також, у перевіряємий період контрагентом позивача було товариство з обмеженою відповідальністю «Імпорт Гранд ІСТ», з яким позивач уклав договір поставки №30/04-МЛ від 30.04.2019 р. За умовами цього договору, контрагент позивача зобов`язався поставити товар позивачу, а саме молочні харчові продукти (сир, спред), кількість та вартість яких зазначається в додаткових документах.

На підтвердження реальності проведення господарської операції позивачем надано до суду договір поставки №30/04-МЛ від 30.04.2019 р., видаткові накладні, товарно-транспортні накладні (а. с. 108-118).

Також, у перевіряємий період між позивачем та товариством з обмеженою відповідальністю «Марківський Сирзавод» укладено договір купівлі-продажу№2.05.19.1 від 02.05.2019 р., за умовами якого ТОВ «Марківський Сирзавод» зобов`язується передати товар (сир), найменування, кількість та ціна якого визначається у специфікаціях (накладних).

На підтвердження реальності господарської операції за умовами вищезазначеного договору, позивач надав до суду видаткові накладні, рахунки на оплату, товарно-транспортні накладні (а. с. 119-128).

Між позивачем та товариством з обмеженою відповідальністю «Смарт Оіл» було укладено договір поставки №76 від 17.04.2019 р., за умовами якого ТОВ «Смарт Оіл» зобов`язується поставити та передати позивачу товар (масло - жирову продукцію).

На підтвердження реальності господарської операції за вищезазначеним договором позивачем надано договір поставки №76 від 17.04.2019 р., видаткові накладні, рахунки на оплату, товарно-транспортні накладні (а.с . 129-141).

Між позивачем та товариством з обмеженою відповідальністю «Оптисирторг» укладено договір № 1/05/17 від 17.05.2019 р., за умовами якого поставляти протягом дії договору товар (сир) позивачу.

На підтвердження виконання вимог договору, зазначеного вище, позивачем надано до суду видаткову накладну, рахунок на оплату, товарно-транспортну накладну (а. с. 142-147).

А також, позивачем надано до суду податкові накладні та витяг з Єдиного державного реєстру податкових накладних, з якого вбачається реєстрації податкових накладних (а .с .211-253).

Крім того, позивачем надано до суду докази використання, придбаної у контрагентів у перевіряємий період продукції, у своїй господарській діяльності, а саме рпорти про переробку сировини і вироблення готової продукції, оборотно-сальдові відомості (а. с. 148-210).

Таким чином, факт отримання продукції (товарів) та подальше їх використання у господарській діяльності позивачем підтверджується вищезазначеними первинними документами, які в свою чергу оформлені належним чином.

Щодо посилання контролюючого органу на податкову інформацію, що наявна в інформаційно-аналітичних базах відносно контрагентів позивача по ланцюгах постачання, як критерії оцінки реальності господарських операцій, є безпідставними оскільки, під час складення акту про неможливість проведення звірки будь-які первинні документи платника податків не використовувались та не аналізувались, а отже оформлення вказаного акту з відображенням в ньому окремих відомостей, не відповідають критерію юридичної значимості, як не відповідає такому критерію і інформація з інформаційно-аналітичних баз контролюючих органів, оскільки така також не ґрунтується на безпосередньому аналізі первинних документів, а отже не є належним доказом в розумінні процесуального Закону.

Аналогічна правова позиція визначена у постановах Верховного Суду від 12.06.2018 р. у справі № 826/16272/13-а, від 27.03.2018 р. у справі № 816/809/17.

Крім того, суд звертає увагу, що норми податкового законодавства не ставлять у залежність достовірність даних податкового обліку платника податків від дотримання податкової дисципліни його контрагентами, якщо цей платник (покупець) мав реальні витрати у зв`язку з придбанням товарів (робіт, послуг), призначених для використання у його господарській діяльності. Порушення певними постачальниками товару (робіт, послуг) у ланцюгу постачання вимог податкового законодавства чи правил ведення господарської діяльності не може бути підставою для висновку про порушення покупцем товару (робіт, послуг) вимог закону щодо формування витрат та податкового кредиту, тому платник податків (покупець товарів (робіт, послуг) не повинен зазнавати негативних наслідків, зокрема у вигляді позбавлення права на формування витрат та податковий кредит, за можливу неправомірну діяльність його контрагентів за умови, якщо судом не встановлено фактів, які свідчать про обізнаність платника податків щодо такої поведінки контрагента та злагодженість дій між ними.

Аналогічна правова позиція підтверджена постанова Верховного Суду від 12.06.2018 р. у справі № 826/11879/13-а.

Суд не приймає до уваги посилання відповідача на наявність кримінального провадження щодо ТОВ «Торговий дім» «Євро-М`ясо-Холдінг-України», оскільки доказів наявності обвинувального вироку суду не надано.

Також, з огляду на принцип персональної відповідальності платника податку, право на податковий кредит не може ставитись у пряму залежність від додержання податкової дисципліни третіми особами. Тобто якщо контрагент не виконав свого зобов`язання щодо сплати податку до бюджету, це тягне відповідальність та негативні наслідки саме щодо цієї особи, а тому сама по собі несплата податку продавцем (у тому числі внаслідок ухилення від сплати) не може бути підставою відмови у праві платника податку на податковий кредит за наявності факту здійснення господарської операції. Принцип індивідуалізації відповідальності також закріплений у практиці Європейського суду з прав людини, а саме у справах Булвес АД проти Болгарії, Бізнес Сепорт Сентре проти Болгарії.

Зокрема у рішенні Європейського суду з прав людини у справі Булвес АД проти Болгари суд вказав, ... Суд вважає, що компанія-заявник не повинна нести відповідальність за наслідки невиконання постачальником його обов`язків щодо своєчасного декларування ПДВ і, як наслідок сплачувати ПДВ повторно разом із пенею. Суд вважає, що такі вимоги прирівнюються до надзвичайного обтяження для компатїі-заявника, що порушило справедливий баланс, який повинен був підтримуватися між вимогами загальних інтересів та вимогами захисту права власності.

Отже, Європейський суд з прав людини чітко визначає правило індивідуальної відповідальності платника податків. Тобто, добросовісний платник податків не має зазнавати негативних наслідків через порушення з боку його контрагентом.

Відповідно до вимог ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідач не довів суду, що позивач допустив порушення норм податкового законодавства, тому оскаржуване податкове повідомлення-рішення належить скасувати, а позов задовольнити.

Відповідно до ч. 1 ст. 139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Судовий збір позивачем сплачено в розмірі 18257,21 грн., що підтверджується платіжним дорученням від 13.09.2019 р. №2237 (а. с. 4), який підлягає присудженню позивачу за рахунок бюджетних асигнувань відповідача.

Керуючись ст. 2, 19, 139, 241 - 246 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ВИРІШИВ:

1.Позов товариства з обмеженою відповідальнстю "Миколаївмолпром" (вул. Громадянська, 16, Миколаїв, 54001, ідентифікаційний код 05409745) до Головного управління ДПС у Миколаївській області (вул. Лягіна, 6, Миколаїв, 54001, ідентифікаційний код 43144729) задовольнити.

2. Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення - рішення Головного управління ДФС у Миколаївській області №2 від 30.08.2019 р.

3.Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС у Миколаївській області (вул. Лягіна, 6, Миколаїв, 54001, ідентифікаційний код 43144729) на користь товариства з обмеженою відповідальнстю "Миколаївмолпром" (вул. Громадянська, 16, Миколаїв, 54001, ідентифікаційний код 05409745) судовий збір в розмірі 18257,21 грн.

4. Рішення суду першої інстанції набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи в порядку, визначеному ст. 255 КАС України. Апеляційна скарга може бути подана до П`ятого апеляційного адміністративного суду через Миколаївський окружний адміністративний суд протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Суддя Є. В. Марич