Справа № 460/2980/19
Суддя: Жуковська Л.А.
Дата ухвалення: 2019-11-21 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

РІВНЕНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

і м е н е м У к р а ї н и

21 листопада 2019 року м. Рівне №460/2980/19

Рівненський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Жуковської Л.А. розглянувши у порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом

ОСОБА_1
доГоловного управління ДФС у Рівненській області
про визнання протиправною та скасування вимоги, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Головного управління ДФС у Рівненській області про визнання протиправною та скасування вимоги про сплату боргу (недоїмки) №Ф-15812-17 від 13.05.2019.

В обґрунтування позовних вимог зазначає, що відповідно до вимоги про сплату боргу (недоїмки) від 13.05.2019 на суму 21030,90 грн. вбачається, що дана заборгованість утворилася станом на 30.04.2019. Вказує про те, що відповідно до відомостей з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб підприємців та громадських формувань державну реєстрацію фізичної особи підприємця зареєстровано 27.09.2011, а державну реєстрацію припинення проведено 24.06.2019. Звертає увагу суду на те, що вимога про сплату боргу (недоїмки) на його адресу не направлялася, що свідчить про порушення відповідачем процедури, яка передує прийняттю вимоги про сплату боргу (недоїмки). Враховуючи викладене, просив суд позов задовольнити.

Ухвалою суду від 28.10.2019 прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі, вирішено розгляд справи проводити за правилами спрощеного позовного провадження. Розгляд справи по суті призначено у відкритому судовому засіданні на 12.11.2019 на 11:00 год.

Головним управлінням ДФС у Рівненській області, у встановленні судом строки, подано відзив на позовну заяву. В обґрунтування своїх заперечень зазначає, що відповідно до ст. 59 Податкового кодексу України податкова вимога не надсилається (не вручається), якщо загальна сума податкового боргу платника податків не перевищує шістдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян. Вказує про те, що відповідно до п.56.19 ст. 56 Податкового кодексу України у разі коли до подання позовної заяви проводилася процедура адміністративного оскарження, платник податків має право оскаржити в суді податкове повідомлення-рішення або інше рішення контролюючого органу про нарахування грошового зобов`язання протягом місяця, що настає за днем закінчення процедури адміністративного оскарження відповідно до пункту 56.17 цієї статті. Зі змісту позовної заяви вбачається, що рішення про залишення скарги без розгляду від 29.08.2019, отримане позивачем 31.08.2019. Отже, позивачем пропущено строк оскарження, оскільки позивач звернувся до суду 21.10.2019. Звертає увагу на те, що момент винесення вимоги позивач не знімався з обліку у контролюючому органі. Враховуючи викладене, просить суд в задоволенні позовних вимог відмовити повністю.

Ухвалою суду від 12.11.2019 розгляд справи №460/2980/19 відкладено до 21.11.2019 до 10:00 год., у зв`язку з першою неявкою позивача.

У судове засідання, призначене на 21.11.2019, позивач та представник відповідача не прибули. Про місце, дату та час судового засідання повідомленні належним чином.

21.11.2019, до початку розгляду справи по суті, від позивача та представника відповідача через ВДЗ (канцелярію) суду надійшли клопотання про розгляд справи за їх відсутності.

Відповідно до ч. 9 ст. 205 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) встановлено, якщо немає перешкод для розгляду справи у судовому засіданні, визначених цією статтею, але всі учасники справи не з`явилися у судове засідання, хоча і були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду, суд має право розглянути справу у письмовому провадженні у разі відсутності потреби заслухати свідка чи експерта.

Оскільки, учасники справи, належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду, у судове засідання, призначене на 21.11.2019, не з`явилися та у суду відсутня потреба заслухати свідка чи експерта, то суд дійшов висновку про можливість розгляду справи у порядку письмового провадження.

Дослідивши позовну заяву, відзив на позовну заяву, з`ясувавши усі обставини справи, перевіривши їх дослідженими доказами, суд дійшов висновку, що позов до задоволення не підлягає.

Судом встановлено, що відповідно до витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб підприємців та громадських формувань 27.09.2011 проведено державну реєстрацію фізичної особи підприємця ОСОБА_1 .

13.05.2019 Головним управлінням ДФС у Рівненській області сформовано вимогу про сплату боргу (недоїмки) №Ф-15812-17.

24.06.2019 проведено державну реєстрацію припинення підприємницької діяльності фізичної особи підприємця та внесено запис №2003396, що підтверджується витягом з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб підприємців та громадських формувань.

Тобто у період, коли позивач ще мав статус фізичної особи-підприємця, Головним управлінням ДФС у Рівненській області винесено вимогу про сплату боргу (недоїмки) від 13.05.2019 №Ф-15812-17 зі сплати єдиного внеску на суму 21030,90 грн. (а.с.12).

З інтегрованої картки платника податків ОСОБА_1 за 2018 - 2019 роки вбачається, що по коду платежу 71040000, проведені нарахування по сплаті ЄСВ:

09.02.2018 8448 грн.,

19.04.2018 2457,18 грн.,

19.07.2018 - 2457,18 грн.,

19.10.2018 - 2457,18 грн.,

21.01.2019 2457,18 грн.,

19.04.2019 2754,18 грн.

Загальна сума боргу станом на 30.04.2019 становила 21030,90 грн.

Не погоджуючись з вимогою про сплату боргу (недоїмки) позивачем подано до Державної податкової служби України скаргу.

За наслідками розгляду даної скарги Державною податковою службою України прийнято рішення про залишення скарги без розгляду (а.с.12-14).

Вважаючи дії відповідача щодо нарахування податкового боргу протиправними, позивач звернувся з даним позовом до суду.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає наступне.

Згідно з ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 67 Конституції України визначено, що кожен зобов`язаний сплачувати податки і збори в порядку і розмірах, встановлених законом.

Правові та організаційні засади забезпечення збору та обліку єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, умови та порядок його нарахування і сплати та повноваження органу, що здійснює його збір та ведення обліку визначає Закон України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування" від 08.07.2010 №2464-VI (далі Закон №2464-VI).

Згідно з п.2 ч.1 ст.1 Закону №2464-VI єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування (далі - єдиний внесок) - консолідований страховий внесок, збір якого здійснюється до системи загальнообов`язкового державного соціального страхування в обов`язковому порядку та на регулярній основі з метою забезпечення захисту у випадках, передбачених законодавством, прав застрахованих осіб на отримання страхових виплат (послуг) за діючими видами загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Відповідно до п.4 ч.1 ст. 4 Закону №2464-VI платниками єдиного внеску є фізичні особи - підприємці, в тому числі ті, які обрали спрощену систему оподаткування.

Частиною 4 статті 4 Закону №2464-VI встановлено, що особи, зазначені у пунктах 4 та 5-1 частини першої цієї статті, звільняються від сплати за себе єдиного внеску, якщо вони отримують пенсію за віком або є особами з інвалідністю, або досягли віку, встановленого статтею 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", та отримують відповідно до закону пенсію або соціальну допомогу. Такі особи можуть бути платниками єдиного внеску виключно за умови їх добровільної участі у системі загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Платник єдиного внеску зобов`язаний: своєчасно та в повному обсязі нараховувати, обчислювати і сплачувати єдиний внесок; вести облік виплат (доходу) застрахованої особи та нарахування єдиного внеску за кожним календарним місяцем і календарним роком, зберігати такі відомості в порядку, передбаченому законодавством; подавати звітність та сплачувати до органу доходів і зборів за основним місцем обліку платника єдиного внеску у строки, порядку та за формою, встановленими центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику, за погодженням з Пенсійним фондом та фондами загальнообов`язкового державного соціального страхування. У разі надсилання звітності поштою вона вважається поданою в день отримання відділенням поштового зв`язку від платника єдиного внеску поштового відправлення із звітністю (п.1, 2, 4 ч.2 ст. 6 Закону №2464-VI).

Згідно з ч.3 ст. 6 Закону №2464-VI обов`язки, передбачені частиною другою цієї статті, поширюються на платників, зазначених у пунктах 1, 4, 5, 5-1 та 16 частини першої статті 4 цього Закону.

Частиною 4 статті 6 Закону №2464-VI встановлено, що у разі державної реєстрації припинення підприємницької діяльності фізичної особи - підприємця така фізична особа користується правами, виконує обов`язки та несе відповідальність, що передбачені для платника єдиного внеску, в частині діяльності, яка здійснювалася нею як фізичною особою - підприємцем.

Відповідно до п.2 ч.1 ст.7 Закону №2464-VI єдиний внесок нараховується для платників, зазначених у пунктах 4 (крім фізичних осіб - підприємців, які обрали спрощену систему оподаткування), 5 та 5-1 частини першої статті 4 цього Закону, - на суму доходу (прибутку), отриманого від їх діяльності, що підлягає обкладенню податком на доходи фізичних осіб. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску на місяць.

У разі якщо таким платником не отримано дохід (прибуток) у звітному кварталі або окремому місяці звітного кварталу, такий платник зобов`язаний визначити базу нарахування, але не більше максимальної величини бази нарахування єдиного внеску, встановленої цим Законом. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску (абз.2 п.2 ч.1 ст.7 Закону №2464-VI)

Мінімальний страховий внесок - сума єдиного внеску, що визначається розрахунково як добуток мінімального розміру заробітної плати на розмір внеску, встановлений законом на місяць, за який нараховується заробітна плата (дохід), та підлягає сплаті щомісяця (п.5 ч.1 ст.1 Закону №2464-VI)

Відповідно до ч.5 ст. 8 Закону №2464-VI єдиний внесок для платників, зазначених у статті 4 цього Закону, встановлюється у розмірі 22 відсотки до визначеної статтею 7 цього Закону бази нарахування єдиного внеску.

Статтею 8 Закону України "Про Державний бюджет України на 2017 рік" від 21.12.2016 №1801-VIII установлено з 01.01.2017 мінімальну заробітну плату 3200 гривні.

Статтею 8 Закону України "Про Державний бюджет України на 2018 рік" від 07.12.2017 №2246-VIII установлено з 01.01.2018 мінімальну заробітну плату 3723 гривні.

Статтею 8 Закону України "Про Державний бюджет України на 2019 рік" від 23.11.2018 № 2629-VIII установлено з 01.01.2019 мінімальну заробітну плату 4173 гривні.

Таким чином, сума мінімального страхового внеску у 2017 році становила 704,00 грн. (3 200,00х22%), у 2018 році - 819,06 грн. (3 723,00х22%), у 2019 році 918,06 грн. (4173х22%).

Отже, мінімальний розмір страхового внеску, який підлягав обов`язковій сплаті фізичною особою-підприємцем у 2017 році становив 8448,00 грн. (704,00х12), за 12 місяців 2018 року 9828,72 грн.(819,06х12), за 3 місяці 2019 року 2754,18 грн.(918,06х3).

Суд звертає увагу, що у випадку не отримання доходу позивач, як фізична особа-підприємець, був зобов`язаний щомісяця нараховувати та сплачувати єдиний соціальний внесок у розмірі не меншому ніж мінімальний розмір страхового внеску.

В силу вимог ст.13 Закону №2464-VI та розділу VI Інструкції "Про порядок нарахування і сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування", затвердженої наказом Міністерства фінансів України від 20.04.2015 №449 органи доходів і зборів мають право стягувати з платників несплачені суми єдиного внеску.

Частиною 3 статті 25 Закону №2464-VI визначено, що суми недоїмки стягуються з нарахуванням пені та застосуванням штрафів.

Відповідно до ч.4 ст.25 Закону №2464-VI орган доходів і зборів у порядку, за формою та у строки, встановлені центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику, надсилає платникам єдиного внеску, які мають недоїмку, вимогу про її сплату.

Згідно з ч.16 ст.25 Закону №2464-VI строк давності щодо нарахування, застосування та стягнення сум недоїмки, штрафів та нарахованої пені не застосовується.

У сукупності викладених обставин, суд дійшов до висновку, що відповідачем у відповідності до норм чинного законодавства нараховано позивачу єдиний внесок у розмірі 21030,90 грн. та правомірно виставлено вимогу про сплату боргу (недоїмки).

Суд також звертає увагу на те, що припинення підприємницької діяльності позивача відбулось 24.06.2019, тобто після прийняття оспорюваної вимоги.

Отже, у зазначеному контролюючим органом періоді, позивач мав сплачувати єдиний внесок.

Доказів звернення про припинення підприємницької діяльності раніше 2019 року позивачем до суду не надано.

Також, матеріали справи не містять доказів того, що позивач відноситься до категорії осіб, звільнених від сплати єдиного соціального внеску відповідно до закону.

Щодо формування вимоги про сплату боргу у 2019 році, суд зазначає, що відповідно до ч. 16 ст.25 Закону № 2464-VI строк давності щодо нарахування, застосування та стягнення сум недоїмки, штрафів та нарахованої пені не застосовується.

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку, що вимога про сплату боргу (недоїмки) №Ф-15812-17 від 13.05.2019 прийнята правомірно та скасуванню не підлягає.

Щодо пропуску строків звернення до суду, суд зазначає наступне.

Представник відповідача у відзиві на позовну заяву покликається на п.56.19 ст. 56 Податкового кодексу України, відповідно до якого у разі коли до подання позовної заяви проводилася процедура адміністративного оскарження, платник податків має право оскаржити в суді податкове повідомлення-рішення або інше рішення контролюючого органу про нарахування грошового зобов`язання протягом місяця, що настає за днем закінчення процедури адміністративного оскарження відповідно до пункту 56.17 цієї статті. Вказала про те, що позивачем пропущено строк звернення до суду.

У відповідності до ч.1 ст.122 КАС України позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Частина 3 статті 122 КАС України зазначає, що для захисту прав, свобод та інтересів особи цим Кодексом та іншими законами можуть встановлюватися інші строки для звернення до адміністративного суду, які, якщо не встановлено інше, обчислюються з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

На підставі ч.4 ст.122 КАС України якщо законом передбачена можливість досудового порядку вирішення спору і позивач скористався цим порядком, або законом визначена обов`язковість досудового порядку вирішення спору, то для звернення до адміністративного суду встановлюється тримісячний строк, який обчислюється з дня вручення позивачу рішення за результатами розгляду його скарги на рішення, дії або бездіяльність суб`єкта владних повноважень.

Якщо рішення за результатами розгляду скарги позивача на рішення, дії або бездіяльність суб`єкта владних повноважень не було прийнято та (або) вручено суб`єктом владних повноважень позивачу у строки, встановлені законом, то для звернення до адміністративного суду встановлюється шестимісячний строк, який обчислюється з дня звернення позивача до суб`єкта владних повноважень із відповідною скаргою на рішення, дії або бездіяльність суб`єкта владних повноважень.

Відповідно до п.56.18 Податкового кодексу України, з урахуванням строків давності, визначених статтею 102 цього Кодексу, платник податків має право оскаржити в суді податкове повідомлення - рішення або інше рішення контролюючого органу у будь-який момент після отримання такого рішення.

Рішення контролюючого органу, оскаржене в судовому порядку, не підлягає адміністративному оскарженню.

Процедура адміністративного оскарження вважається досудовим порядком вирішення спору.

При зверненні платника податків до суду з позовом щодо визнання протиправним та/або скасування рішення контролюючого органу грошове зобов`язання вважається неузгодженим до дня набрання судовим рішенням законної сили.

З аналізу наведених норм, судом встановлено, що КАС України передбачає можливість встановлення іншими законами спеціальних строків звернення до адміністративного суду, а також спеціального порядку обчислення таких строків. Такі спеціальні строки мають перевагу в застосуванні порівняно із загальними строком звернення до адміністративного суду, визначеним ч.2 ст.122 КАС України, а також скороченими строками визначеними, зокрема, ч.4 ст.122 КАС України.

Суд також звертає увагу на те, що наведені пункти 56.19 та 56.18 ст. 56 Податкового кодексу України регулюють ті самі правовідносини, однак по різному унормовують ті самі правовідносини і при цьому суперечать один одному.

У разі коли норма податкового кодексу чи іншого нормативно-правового акта, виданого на підставі податкового кодексу, або коли норми різних законів чи різних нормативно-правових актів, або коли норми одного і того ж нормативно-правового акта суперечать між собою та припускають неоднозначне (множинне) трактування прав та обов`язків платників податків або контролюючих органів, внаслідок чого є можливість прийняти рішення на користь як платника податків, так і контролюючого органу, рішення приймається на користь платника податків (п.56.21 Податкового кодексу України).

При прийнятті позовної заяви від платників податків про оскарження рішень про нарахування грошових зобов`язань суд повинен вирішувати питання на користь платника податків.

Висновки аналогічного характеру викладені в постанові Верховного Суду від 14.02.2019 року у справі №813/4921/17.

У ході розгляду справи, судом встановлено та сторонами не заперечувалося, що рішення про залишення скарги без розгляду отримано позивачем 31.08.2019. З даним адміністративним позовом позивач звернувся 25.10.2019, тобто в межах строку звернення до суду.

Згідно з ч. 1 ст. 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Враховуючи наведене, позивачем на підставі належних та допустимих доказів не доведено обставини на яких ґрунтуються його вимоги, а відповідачем доведено правомірність своїх дій, відтак позовні вимоги ОСОБА_1 є не обґрунтованими та до задоволення не підлягають.

Підстави для розподілу судових витрат відповідно до ст. 139 КАС України відсутні.

Керуючись статтями 241-246, 255, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

В И Р І Ш И В :

У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до Головного управління ДФС у Рівненській області ( вул.Відінська, 12, м.Рівне, 33023, ) про визнання протиправною та скасування вимоги про сплату боргу (недоїмки) №Ф-15812-17 від 13.05.2019 відмовити повністю.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Апеляційна скарга подається до Восьмого апеляційного адміністративного суду через Рівненський окружний адміністративний суд.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення складений 21 листопада 2019 року.

Суддя Жуковська Л.А.