Справа № 826/5188/17
Суддя: Костенко Д.А.
Дата ухвалення: 2019-11-20 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 листопада 2019 року м. Київ №826/5188/17

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі судді Костенка Д.А., розглянув-ши у письмовому провадженні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства "Банк Михайлівський" Волкова Олександра Юрійовича (далі - Уповноважена особа), третя особа без самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - Фонд гарантування вкладів фізичних осіб (далі - Фонд), про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити дії,

в с т а н о в и в:

У квітні 2017р. позивач звернулася до суду з позовом, в якому просить:

- визнати протиправною бездіяльність Уповноваженої особи щодо не включення даних про рахунок позивача до переліку рахунків, за якими вкладник має право на відшкодування коштів за вкладом у публічному акціонерному товаристві "Банк Михайлівський" (далі - Банк) за рахунок Фонду;

- зобов`язати Уповноважену особу внести дані про рахунок позивача № НОМЕР_1 до переліку рахунків, за якими вкладник має право на відшкодування коштів за вкладом за рахунок Фонду у розмірі 50700 грн.

Підставою позову зазначено те, що позивач є вкладником Банку і на неї поширюються передбачені Законом України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" гарантії відшкодування коштів за вкладом у сумі 50700 грн., розміщеним на рахунку № НОМЕР_1 . Вважає, що всупереч ст.ст. 26, 27 цього Закону відповідач не включив її до переліку вкладників, які мають право на відшкодування коштів за вкладом на рахунку.

Відповідач подав заперечення, в яких просить відмовити в позові з тих підстав, що договір від 23.05.2016 №980-008-000251457 укладено у день, коли була запроваджена тимча-сова адміністрація, тому даний договір не може бути прийнятий до уваги відповідно до ст. 36 Законом України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб". Також, зазначає, що договір позики від 29.04.2016 №980-008-000231524 на суму 50000 грн., укладений між пози-вачем і Товариством з обмеженою відповідальністю "Інвестиційно-Розрахунковий Центр" (далі - ТОВ "ІРЦ"), є двостороннім (без участі банку як повіреного), тому не є вкладом. Крім того зазначає, що кошти в сумі 50700,81 грн. зараховані на рахунок позивача на підставі нікчемного правочину, тому не підлягають виплаті за рахунок Фонду.

Фонд подав до суду письмові заперечення, в яких також просить відмовити в позові, зазначивши, що до нього не надходили від Уповноваженої особи відомості про включення позивача до Загального реєстру вкладників.

Під час розгляду справи представник позивача підтримав позов.

Відповідач та третя особа явку своїх представників до судового засідання не забезпе-чили, у зв`язку з чим та згідно з ч. 6 ст. 128 КАС України (у редакції, чинній до 15.12.2017) суд продовжив розгляд справи у письмовому провадженні.

Заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши письмові докази по справі, судом встановлено наступні обставини та відповідні їм правовідносини.

29 квітня 2016р. між позивачем і ТОВ "ІРЦ" укладено договір №980-008-000231524, згідно з яким позивачем передано у власність ТОВ "ІРЦ" кошти у сумі 50000 грн. Дана об-ставина зазначена відповідачем і позивачем не спростовувалася і не прямо, але підтвер-джується копією виписки по рахунку позивача № НОМЕР_2 з 19.05.2016 по 31.10.2016.

19 травня 2016р. на рахунок позивача у Банку № НОМЕР_2 зараховано кошти у сумі 50700,81 грн. від ТОВ "ІРЦ", ут.ч.:

- 50000,00 грн. - повернення коштів згідно з договором №980-008-000231524 від 29.04.2016;

- 700,81 грн. - оплата процентів по договору №980-008-000231524 від 29.04.2016), що підтверджується копією виписки по вказаному рахунку позивача з 19.05.2016 по 31.10.2016.

23 травня 2016р. між Банком і позивачем укладено договір №980-008-000251457 бан-ківського вкладу (депозиту) "Перше знайомство", згідно з яким позивачу відкрито вкладний (депозитний) рахунок № НОМЕР_1 у гривні; початкова сума вкладу - 50700 грн.

23 травня 2016р. позивачем внесено на свій рахунок № НОМЕР_1 кошти у сумі 50700 грн. з призначенням платежу: "залучення коштів на депозит згідно договору 980-008-000251457", що підтверджується копією квитанції №5362688 від 23.05.2016.

Із 23.05.2016 запроваджено тимчасову адміністрацію Банку на підставі рішення Націо-нального банку України від 23.05.2016 №4/БТ "Про віднесення ПАТ "Банк Михайлівський" до категорії неплатоспроможних" і рішення виконавчої дирекції Фонду від 23.05.2016 №812 "Про запровадження тимчасової адміністрації у ПАТ "Банк Михайлівський" та делегування повноважень тимчасового адміністратора банку". Уповноваженою особою на здійснення тимчасової адміністрації в ПАТ "Банк Михайлівський" призначено Ірклієнка Ю.П.

Із 13.07.2016 розпочато процедуру ліквідації Банку на підставі рішення Національного банку України від 12.07.2016 №124-рш "Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію ПАТ "Банк Михайлівський" і рішення виконавчої дирекції Фонду від 12.07.2016 №1213 "Про початок процедури ліквідації ПАТ "Банк Михайлівський".

Рішенням виконавчої дирекції Фонду від 21.06.2018 №1758 продовжено строк лікві-дації Банку на два роки з 13.07.2018 до 12.07.2020 включно.

На час розгляду справи Уповноваженою особою є Волков О.Ю. згідно з рішенням виконавчої дирекції Фонду від 17.09.2019 №2356.

Комісією по перевірці правочинів (у т.ч. договорів) на предмет виявлення правочинів (у т.ч. договорів), що є нікчемними (далі - Комісія), в ході перевірки виявлено, що Банком 19.05.2016 виконано платіжні документи ТОВ "Інвестиційно-Розрахунковий Центр" (далі ТОВ "ІРЦ") з перерахування коштів на рахунки 12159 фізичних осіб у сумі ,74 грн., при цьому фінансових можливостей товариства, зокрема, залишку коштів, було недостатньо для проведення вищенаведених правочинів. Виходячи із наведеного Комісією встановлено, що за ознаками нікчемності та обставин, наведених у додатку до акту, зазначені правочини (транзакції) підпадають під критерії, передбачені п.п. 7-9 ч. 3 ст. 38 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб".

Із 15.07.2016 почались виплати гарантованих сум вкладникам, але позивача не було включено до переліку осіб, які мають право на відшкодування коштів за рахунок Фонду.

Листом від 02.11.2016 №3Г3 (К)/16020 позивачу повідомлено про тимчасове обме-ження виплат коштів за її рахунками № НОМЕР_3 (980), НОМЕР_5(980), НОМЕР_6(980) на строк до шести місяців з дня початку процедури ліквідації банку з огляду на проведення перевірки правочинів на предмет їх нікчемності.

Згідно з витягом від 15.05.2017 з Додатку 2 до акта №2 від 01.06.2016 Комісії по пере-вірці правочинів (у т.ч. договорів) на предмет виявлення правочинів (у т.ч. договорів), що є нікчемними, до таких включено позивача на суму 50700,81 грн.

Спірні правовідносини виникли у сфері функціонування системи гарантування вкладів фізичних осіб та стосуються правомірності не включення позивача до переліку вкладників банку, які мають право на відшкодування Фондом коштів за вкладом.

Згідно з ч. 1 ст. 26 Закону України від 23.02.2012 №4452-VI "Про систему гаранту-вання вкладів фізичних осіб" (далі - Закон №4452) (у редакції, чинній на час введення тимчасової адміністрації банку) Фонд гарантує кожному вкладнику банку відшкодування коштів за його вкладом. Фонд відшкодовує кошти в розмірі вкладу, включаючи відсотки, нараховані на день початку процедури виведення Фондом банку з ринку, але не більше суми граничного розміру відшкодування коштів за вкладами, встановленого на дату прийняття такого рішення, незалежно від кількості вкладів в одному банку. Сума граничного розміру відшкодування коштів за вкладами не може бути меншою 200000 гривень.

Згідно з ч. 2 ст. 26 цього Закону вкладник набуває право на одержання гарантованої суми відшкодування коштів за вкладами за рахунок коштів Фонду в межах граничного розміру відшкодування коштів за вкладами після прийняття рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку.

Як визначено у ч. 1 ст. 2 Закону №4452:

вклад - кошти в готівковій або безготівковій формі у валюті України або в іноземній валюті, які залучені банком від вкладника (або які надійшли для вкладника) на умовах договору банківського вкладу (депозиту), банківського рахунку або шляхом видачі іменного депозитного сертифіката, включаючи нараховані відсотки на такі кошти (п. 3);

вкладник - фізична особа (крім фізичних осіб - суб`єктів підприємницької діяльності), яка уклала або на користь якої укладено договір банківського вкладу (депозиту), банківського рахунку або яка є власником іменного депозитного сертифіката (п. 4).

Як встановлено судом, позивачу відкрито у Банку ряд рахунків, на один з яких було зараховано кошти у сумі 50700,81 грн., а на інший зараховано 50700 грн., тому позивач вва-жається вкладником цього Банку, на яку поширюються гарантії відшкодування коштів за вкладом.

Згідно з ч. 1 ст. 27 Закону №4452 Уповноважена особа складає перелік вкладників та визначає розрахункові суми відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду відповідно до вимог цього Закону та нормативно-правових актів Фонду станом на день отримання рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку.

Згідно з ч. 2 ст. 27 цього Закону Уповноважена особа протягом трьох днів з дня отримання Фондом рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку формує повний перелік вкладників, які мають право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду, із визначенням сум, що підлягають відшкодуванню.

Пунктом 6 розділу ІІІ Положення про порядок відшкодування Фондом гарантування вкладів фізичних осіб коштів за вкладами, затвердженого рішенням виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 09.08.2012 №14, передбачено, що протягом процедури ліквідації уповноважена особа Фонду може надавати до Фонду додаткову інфор-мацію про вкладників стосовно: зменшення (збільшення) кількості вкладників, яким необ-хідно здійснити виплати відшкодування; зміни розміру належних їм сум; зміни особи вклад-ника; змін реквізитів вкладників; змін розміру сум разом із змінами реквізитів вкладників.

Доказів того, що після прийняття рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію Банку і отримання цього рішення Фондом, Уповноваженою особою відповідно до ст. 27 Закону №4452 включено позивача до Переліку вкладників або протягом процедури ліквідації подано до Фонду додаткову інформацію про позивача, відповідач до суду не надав, про наявність таких доказів - не зазначив, а судом таких фактів не встановлено.

Оцінюючи правомірність не включення позивача до переліку вкладників, які мають право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду, суд зважає на таке.

Згідно з абз. 4 ч. 1 ст. 26 Закону №4452 гарантії Фонду не поширюються на відшкодування коштів за вкладами у випадках, передбачених цим Законом.

Такі випадки визначені у ч. 4 ст. 26 Закону №4452, однак про їх наявність ніхто з учасників справи не стверджував і доказів не надав, а судом таких випадків не встановлено.

Щодо визнання нікчемним правочину відповідно до п.п. 7-9 ч. 3 ст. 38 Закону №4452, про що зазначено у запереченнях відповідача, суд зазначає наступне.

Пунктами 7-9 ч. 3 ст. 38 Закону №4452 передбачено, що правочини (у т.ч. договори) неплатоспроможного банку є нікчемними з таких підстав:

- банк уклав правочини (у т.ч. договори), умови яких передбачають платіж чи передачу іншого майна з метою надання окремим кредиторам переваг (пільг), прямо не встановлених для них законодавством чи внутрішніми документами банку (п. 7);

- банк уклав правочин (у т.ч. договір) з пов`язаною особою банку, якщо такий правочин не відповідає вимогам законодавства України (п. 8);

- здійснення банком, віднесеним до категорії проблемних, операцій, укладення (переоформлення) договорів, що призвело до збільшення витрат, пов`язаних з виведенням банку з ринку, з порушенням норм законодавства (п. 9).

Відповідно до ч. 4 ст. 38 Закону №4452 Фонд:

1) протягом дії тимчасової адміністрації, а також протягом ліквідації повідомляє сторони за договорами, зазначеними у ч. 2 ст. 38 цього Закону, про нікчемність цих договорів та вчиняє дії щодо застосування наслідків нікчемності договорів;

2) вживає заходів до витребування (повернення) майна (коштів) банку, переданого за такими договорами;

3) має право вимагати відшкодування збитків, спричинених їх укладенням.

При вирішенні справи суд враховує висновки Великої Палати Верховного Суду у постанові від 04.07.2018 №826/1476/15 про те, що перелік передбачених ч. 3 ст. 38 Закону №4452 підстав, за яких правочини (у т.ч. договори) неплатоспроможного банку є нікчемни-ми, є виключним. Положення ст. 228 ЦК України не можуть бути застосовані комісією банку чи уповноваженою особою Фонду при вирішення питання щодо віднесення правочинів до нікчемних для розширення переліку підстав нікчемності, визначених у ч. 3 ст. 38 Закону №4452 (п. 42). Здійснюючи операції з перерахування коштів, банк не вчиняє окремі правочини, а виконує свої зобов`язання з обслуговування клієнтів банку, передбачені ЦК України, Законом України "Про банки і банківську діяльність", Інструкцією про порядок відкриття, використання і закриття рахунків у національній та іноземних валютах, затвер-дженою постановою Правління Національного банку України від 12.11.2003 №492, та договорами з відповідними клієнтами. Банку (п. 45). Якщо внаслідок проведених операцій Фонду, а не банку, завдані збитки (штучно збільшена сума гарантованих державною виплат), то ст. 38 Закону №4452 не може бути застосована, а Фонд має звертатися до суду з вимогою про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину на підставі ст. 228 ЦК України. Лише за наявності рішення суду можна застосовувати до позивача будь-які наслідки недійсності нікчемного правочину за цією статтею (п. 46). При цьому при виявленні нікчемних правочинів Фонд, його уповноважена особа чи банк не наділені повноваженнями визнавати правочини нікчемними. Правочин є нікчемним відповідно до закону, а не наказу банку, підписаного уповноваженою особою Фонду. Такий правочин є нікчемним з моменту укладення в силу закону (ч. 2 ст. 215 ЦК України та ч. 3 ст. 38 Закону №4452) незалежно від того, чи була проведена передбачена ч. 2 ст. 38 цього ж Закону перевірка правочинів банку і виданий згаданий наказ. Наслідки нікчемності правочину також настають для сторін у силу вимог закону. Наказ банку не є підставою для застосування таких наслідків. Такий наказ є внутрішнім розпорядчим документом банку, який підписано уповноваженою особою Фонду особою, що здійснює повноваження органу управління банку. Тому факт того, що наказ уповноваженої особи Фонду не був оскаржений позивачем і є чинним, жодним чином не впливає на нікчемність правочину (п. 48).

Суд зауважує, що заперечення відповідача щодо нікчемності правочину згідно з п.п. 7-9 ч. 3 ст. 38 Закону №4452 не стосуються договору банківського вкладу від 23.05.2016. Відповідач стверджує про нікчемність саме переказу коштів (транзакції) з рахунку ТОВ "ІРЦ" на рахунок позивача у сумі 50700,81 грн. Однак, зважаючи на висновок Великої Палати Верховного Суду у п. 45 постанови від 04.07.2018 №826/1476/15, переказ коштів (транзакція) не є правочином, укладеним між Банком та позивачем, тому посилання відпові-дача на нікчемність цього правочину відповідно до п.п. 7-9 ч. 3 ст. 38 Закону №4452 є безпідставними і не доводять правомірність не включення позивача до переліку вкладників, які мають право на відшкодування коштів за вкладом за рахунок Фонду.

У цьому ж контексті суд враховує висновок Верховного Суду у постанові від 23.04.2019 у справі №822/6076/15, який зазначив, що положення чинного законодавства не пов`язують визначення статусу вкладника банку та виникнення у нього права на отримання гарантованої суми відшкодування вкладу із походженням на відповідному вкладному (депозитному, поточному) рахунку коштів.

Щодо вказаної транзакції, то у справі відсутні докази, які б достовірно і переконливо свідчили про те, що умови укладеного між позивачем і Банком правочину передбачають платіж чи передачу іншого майна з метою надання окремим кредиторам переваг (пільг), прямо не встановлених для них законодавством чи внутрішніми документами банку.

Відповідачем не зазначено фактичних обставин і не надано суду доказів того, що позивач є пов`язаною особою банку в розумінні Закону №4452.

Відповідачем не зазначено фактичних обставин і не надано суду доказів здійснення Банком після віднесення його 22.12.2015 до категорії проблемних, операцій, укладення (переоформлення) договорів з позивачем, що призвело до збільшення витрат, пов`язаних з виведенням банку з ринку, з порушенням норм законодавства.

Посилання відповідача у своїх запереченнях на встановлені для Банку обмеження постановою Національного банку України від 22.12.2015 №917/БТ, якою цей банк віднесено до категорії проблемних, суд відхиляє як безпідставні, оскільки жодних обмежень щодо укладення з позивачем договору банківського рахунку та зарахування на рахунки позивача коштів від ТОВ "ІРЦ" цією постановою не встановлено.

Посилання відповідача на здійснення Банком кредитних операцій та на обставини повернення ТОВ "ІРЦ" коштів фізичним особам, суд не бере до уваги, оскільки вони не стосуються взаємовідносин між Банком і позивачем та не спростовують відкриття позивачу банківського рахунку і зарахування на нього коштів.

Посилання відповідача на те, що договір позики, укладений між позивачем і ТОВ "ІРЦ", є двостороннім, суд вважає вірними. Однак, виходячи з того, що Банк не був сторо-ною цього правочину, то за змістом ч. 3 ст. 38 Закону №4452 цей правочин не підпадає під критерії нікчемності, визначені вказаною нормою, тому міркування відповідача про проти-лежне є безпідставними.

Також, як вбачається із встановлених судом обставин справи, переказ коштів з рахун-ку ТОВ "ІРЦ" на рахунок позивача у сумі 50700,81 грн. здійснено до запровадження тимча-сової адміністрації банку (23.05.2016), що не суперечить ч. 3 ст. 36 Закону №4452, якою вста-новлено, що правочини, вчинені органами управління та керівниками банку після початку процедури виведення Фондом банку з ринку, є нікчемними.

Таким чином, судом не встановлено обмежень щодо відкриття позивачем рахунку № НОМЕР_2 і надходження на нього коштів у сумі 50700,81 грн., а також передбачених ч. 3 ст. 36 і п.п. 7-9 ч. 3 ст. 38 Закону №4452 обставин, з якими пов`язується нікчемність зарахування цих коштів.

Про наявність інших правових підстав нікчемності цього правочину чи доказів виз-нання його недійсним у судовому порядку або застосування рішенням суду наслідків недійс-ності нікчемного правочину відповідачем не зазначено й до суду таких не надано.

Водночас, як вірно зазначив відповідач і знайшло своє підтвердження в ході розгляду справи, договір банківського вкладу від 23.05.2016 №980-008-000251457 укладено у день по-чатку тимчасової адміністрації, тобто такий договір можна вважати нікчемним згідно з ч. 3 ст. 36 Закону №4452. Проте, дана обставина не впливає на вирішення справи і право позивача на отримання гарантованого відшкодування коштів у сумі 50700,81 грн., щодо яких відповідачем не доведено наявність передбачених ст.ст. 26, 36, 38 Закону №4452 підстав для не відшкодування позивачу цих коштів, які були зараховані на рахунок № НОМЕР_2 і на які, за висновком суду, такі гарантії поширюються, однак відповідачем не було надано доказів їх відшкодування.

Враховуючи, що згідно із ст. 26 Закону №4452 позивач набув право на одержання гарантованої суми відшкодування коштів за вкладом за рахунок коштів Фонду, але не був включений Уповноваженою особою до переліку вкладників з причин, правомірність яких не доведена перед судом, суд дійшов висновку про допущення цим відповідачем протиправної бездіяльності, яка порушила право позивача на одержання гарантованої суми відшкодування.

З метою ефективного захисту і поновлення порушеного права позивача суд дійшов висновку про обґрунтованість вимоги про зобов`язання відповідача подати до Фонду додат-кову інформацію про рахунок позивача № НОМЕР_1 , за яким позивачу необхідно здійснити виплату відшкодування у сумі 50700 грн. з рахунку Фонду.

При зверненні до суду з цим позовом позивачем сплачено судовий збір у загальній сумі 1280 грн. згідно з квитанціями від 13.04.2017.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 15.05.2019 у справі №817/649/16 зроблено висновок про те, що дія ч. 3 ст. 22 Закону України від 12.05.1991 №1023-XII "Про захист прав споживачів" поширюється на спори, які виникають між вкладниками банку та Фондом під час здійснення останнім владних управлінських функцій, а саме організації виплат відшкодувань за вкладами на підставі п. 4 ч. 2 ст. 4 Закону №4452-VI.

Отже, позивач була звільнена від сплати судового збору, тому сплачений нею судовий збір може бути повернутий за відповідною заявою. Підстав для стягнення з відповідача судового збору за таких обставин не має.

Керуючись ст.ст. 2, 90, 241-246, пп. 10 п. 1 Перехідних положень КАС України, суд

в и р і ш и в:

1. Задовольнити адміністративний позов ОСОБА_1 повністю.

2. Визнати протиправною бездіяльність Уповноважену особу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства "Банк Михайлів-ський" Волкова Олександра Юрійовича щодо не включення повної інформації про рахунки ОСОБА_1 до переліку рахунків, за якими вкладник має право на відшкодування коштів за вкладом за рахунок Фонду гарантування вкладів фізичних осіб.

3. Зобов`язати Уповноважену особу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства "Банк Михайлівський" Волкова Олександра Юрійовича подати до Фонду гарантування вкладів фізичних осіб додаткову інформацію про ОСОБА_1 , як вкладника Публічного акціонерного товариства "Банк Михайлівський", якій необхідно здійснити відшкодування коштів за вкладом на рахунку № НОМЕР_1 у сумі 50700,00 грн. (п`ятдесят тисяч сімсот гривень 00 копійок) за рахунок Фонду гарантування вкладів фізичних осіб.

Позивач: ОСОБА_1 ;

АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_4 .

Відповідач: Уповноважена особа Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства "Банк Михайлівський" Волков Олександр Юрійович; 01032, м. Київ, вул. Тараса Шевченка, 35.

Третя особа: Фонд гарантування вкладів фізичних осіб;

04053, м. Київ, вул. Січових Стрільців, 17, .

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку на апеляційне оскарження. Рішення суду може бути оскаржено до Шостого апеляційного адміністративного суду в порядку, встановленому ст.ст. 293-297 КАС України. Апеляційна скарга подається протягом 30 днів з дня складення повного судового рішення.

Дата рішення є днем складення його у повному обсязі.

Суддя Д.А. Костенко