Справа № 640/22007/19
Суддя: Келеберда В.І.
Дата ухвалення: 2019-11-22 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

У Х В А Л А

про залишення позовної заяви без руху

22 листопада 2019 року м. Київ № 640/22007/19

Окружний адміністративний суд міста Києва в складі судді: Келеберди В.І. ознайомившись із позовною заявою та доданими до неї матеріалами

ОСОБА_1
до Голови ліквідаційної комісії Головного управління МВС України в м.Києві Нечитайла В. О.
про скасування наказу № 17о/с від 30.06.2016 року,
ВСТАНОВИВ:

До Окружного адміністративного суду міста Києва звернулася ОСОБА_1 з позовом до Голови ліквідаційної комісії Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в місті Києві Нечитайла В.О. про визнання протиправним та скасування наказу № 17о/с від 30.06.2016 року.

Згідно пункту 3 частини 1 статті 171 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), суддя після одержання позовної заяви з`ясовує, чи відповідає позовна заява вимогам, встановленим статтями 160, 161, 172 цього Кодексу.

Правовими положеннями ч. 2 ст. 122 КАС України встановлено, що для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Для звернення до суду у справах щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби встановлюється місячний строк (ч. 5 ст. 122 КАС України).

Відповідно до частини 6 статті 161 КАС України, у разі пропуску строку звернення до адміністративного суду позивач зобов`язаний додати до позову заяву про поновлення цього строку та докази поважності причин його пропуску.

Як вбачається з позовної заяви, позивач просить суд визнати протиправним та скасувати наказ відповідача № 17о/с від 30.06.2016 року, яким внесено зміни до наказу ГУ МВС України в місті Києві № 59о/с від 13.07.2015 року.

Так, з позовної заяви вбачається, що наказ ГУ МВС України в місті Києві № 59о/с від 13.07.2015 року є предметом судового спору в справі № 826/18834/15, яка наразі перебуває на розгляді в Шостому апеляційному адміністративному суді.

Також, в позовній заяві ОСОБА_1 зазначає, що відповідно до вимог постанови Верховного суду від 02.05.2019 року, відповідачем листом від 08.07.2019 року № 36/138 надіслано позивачу копію оскаржуваного наказу № 17о/с від 30.06.2016 року.

Між тим, позивачем до позовної заяви не додано ані постанови Верховного суду від 02.05.2019 року, на яку посилається остання, ані копію листа відповідача від 08.07.2019 року № 36/138.

Крім того, ОСОБА_1 не зазначено, а з матеріалів справи не вбачається, коли саме остання отримала лист від 08.07.2019 року № 36/138, додатком до якого був оскаржуваний наказ № 17о/с від 30.06.2016 року.

Отже, суд позбавлений можливості достеменно встановити, коли саме позивачу стало відомо про порушення своїх прав та інтересів.

В свою чергу, позовну заяву ОСОБА_1 подала до Окружного адміністративного суду міста Києва лише 06.11.2019 року, що підтверджується штампом Укрпошти на конверті, який міститься в матеріалах справи.

Тобто, позивач звернулася до суду з порушенням місячного строку звернення, який передбачено ч. 5 ст. 122 КАС України.

З урахуванням наведеного, суд вбачає підстави для надання позивачу часу для подання до суду заяви із зазначенням підстав для поновлення строку із наданням належних доказів на підтвердження доводів, викладених у заяві.

У відповідності до частини першої статті 169 КАС України суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, встановлених статтями 160, 161 цього Кодексу, протягом п`яти днів з дня подання позовної заяви постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без руху.

Таким чином, суд доходить висновку, що для запобігання обмеження права позивача на звернення до суду, останній необхідно подати заяву про поновлення строку звернення до адміністративного суду та докази поважності причин його пропуску.

Крім того, відповідно до частини четвертої статті 161 КАС України, позивач зобов`язаний додати до позовної заяви всі наявні в нього докази, що підтверджують обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги (якщо подаються письмові чи електронні докази - позивач може додати до позовної заяви копії відповідних доказів).

За змістом частини другої статті 94 КАС України, письмові докази подаються в оригіналі або в належним чином засвідчені копії, якщо інше не визначено цим Кодексом. Якщо для вирішення спору має значення лише частина документа, подається засвідчений витяг з нього.

Приписами частин 4, 5 статті 94 КАС України встановлено, що копії документів вважаються засвідченими належним чином, якщо їх засвідчено в порядку, встановленому чинним законодавством. Учасник справи, який подає письмові докази в копіях (електронних копіях), повинен зазначити про наявність у нього або іншої особи оригіналу письмового доказу. Учасник справи підтверджує відповідність копії письмового доказу оригіналу, який знаходиться у нього, своїм підписом із зазначенням дати такого засвідчення.

Дослідивши позовну заяву та додані до неї документи суд встановив, що позивачем всупереч вимог частини другої статті 94 та частини четвертої статті 161 КАС України до позовної заяви додані незавірені у встановленому порядку додатки до позовної заяви, що виключає можливість використання їх як доказів у справі.

Крім того, суд звертає увагу позивача, що в матеріалах, доданих до позовної заяви відсутня копія паспорту позивача як документа, що підтверджують наявність у ОСОБА_1 процесуальної правосуб`єктності.

Згідно з ч. 1 ст. 43 КАС України здатність мати процесуальні права та обов`язки в адміністративному судочинстві (адміністративна процесуальна правоздатність) визнається за громадянами України, іноземцями, особами без громадянства, органами державної влади, іншими державними органами, органами влади Автономної Республіки Крим, органами місцевого самоврядування, їх посадовими і службовими особами, підприємствами, установами, організаціями (юридичними особами).

Адміністративна процесуальна правоздатність - абстрактна умова володіння всіма процесуальними правами і обов`язками, яка передбачає можливість конкретної особи стати суб`єктом конкретних процесуальних правовідносин, стати персоніфікованим носієм прав і обов`язків, передбачених законом для даного суб`єкта і даних правовідносин. Тому особою, що бере участь у справі, може бути лише особа, яка володіє процесуальною правоздатністю.

Для особистої участі в адміністративній справі недостатньо володіти лише правоздатністю, необхідна ще й адміністративна процесуальна дієздатність, тобто здатність особисто здійснювати процесуальні права та виконувати свої обов`язки в суді.

Відповідно до ч. 2 ст. 43 КАС України здатність особисто здійснювати свої адміністративні процесуальні права та обов`язки, у тому числі доручати ведення справи представникові (адміністративна процесуальна дієздатність), належить фізичним особам, які досягли повноліття і не визнані судом недієздатними, а також фізичним особам до досягнення цього віку у спорах з приводу публічно-правових відносин, у яких вони відповідно до законодавства можуть самостійно брати участь.

Таким чином, змістом адміністративної процесуальної дієздатності є здатність особисто здійснювати процесуальну діяльність, яка породжує відповідні юридичні наслідки.

Відповідно до ч. 1 ст. 21 Закону України "Про Єдиний державний демографічний реєстр та документи, що підтверджують громадянство України, посвідчують особу чи її спеціальний статус" від 20.11.2012 року № 5492-VІ (далі-Закон № 5492) паспорт громадянина України є документом, що посвідчує особу та підтверджує громадянство України на території України.

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, що в даному випадку належним доказом наявності у ОСОБА_1 адміністративної процесуальної правосуб`єктності є саме паспорт громадянина України, копія якого до позовної заяви не долучена.

Також, відповідно до п. 11 ч. 5 ст. 160 КАС України в позовній заяві зазначається власне письмове підтвердження позивача про те, що ним не подано іншого позову (позовів) до цього самого відповідача (відповідачів) з тим самим предметом та з тих самих підстав.

Проте, в порушення вимог ч. 5 статті 160 Кодексу адміністративного судочинства України, позивачем у позовній заяві не зазначено вищевказаних відомостей.

Відповідно до ч. 1 ст. 169 Кодексу адміністративного судочинства України суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, встановлених статтями 160, 161 цього Кодексу, протягом п`яти днів з дня подання позовної заяви постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без руху.

В ухвалі про залишення позовної заяви без руху зазначаються недоліки позовної заяви, спосіб і строк їх усунення, який не може перевищувати десяти днів з дня вручення ухвали про залишення позовної заяви без руху.

Враховуючи викладене, суд вважає за необхідне залишити позовну заяву без руху з наданням позивачеві часу для усунення недоліків.

Вказані судом недоліки повинні бути усунені шляхом подання до суду:

- заяви про поновлення строку звернення до адміністративного суду та докази поважності причин його пропуску;

- завірені у встановленому порядку додатки до позовної заяви та паспорту позивача;

- власного письмового підтвердження позивача про те, що ним не подано іншого позову (позовів) до цього самого відповідача (відповідачів) з тим самим предметом та з тих самих підстав.

Керуючись статтями 122, 123, 161, 169, 171, 248 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

У Х В А Л И В:

1. Залишити позовну заяву ОСОБА_1 - без руху.

2. Встановити позивачу десятиденний строк для усунення недоліків позовної заяви з дня отримання ухвали.

3. Попередити позивача, що у разі, якщо недоліки, зазначені в ухвалі, не будуть усунуті у встановлений судом строк, позовна заява буде залишена без розгляду на підставі частини 4 статті 169 Кодексу адміністративного судочинства України.

Ухвала про залишення позовної заяви без руху згідно з частиною 2 статті 256 Кодексу адміністративного судочинства України набирає законної сили з моменту її підписання.

Згідно зі статтею 294 Кодексу адміністративного судочинства України ухвала не може бути оскаржена в апеляційному порядку окремо від рішення суду.

Суддя В.І. Келеберда