Справа № 808/2814/17
Суддя: Калашник Юлія Вікторівна
Дата ухвалення: 2019-11-11 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЗАПОРІЗЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

11 листопада 2019 року Справа № 808/2814/17 СН/280/46/19 м.Запоріжжя
Запорізький окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Калашник Ю.В.,

за участю секретаря судового засідання Стовбур А.Ю.,

за участю представників: позивача - Усенка Ю.Д., відповідача - Костяновської Ю.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Прокуратури Запорізької області, третя особа: Генеральна прокуратура України про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

Позивач, ОСОБА_1 , звернувся до Запорізького окружного адміністративного суду з позовом до прокуратури Запорізької області (далі - відповідач), третя особа: Генеральна прокуратура України (далі - третя особа) в якому просив суд:

визнати протиправною бездіяльність прокуратури Запорізької області, яка полягає у неприйнятті рішення по заявах ОСОБА_1 від 08 серпня 2017 року, 11 серпня 2017 року та 15 серпня 2017 року про надання відпустки для догляду за дітьми ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , до досягнення ними трирічного віку;

зобов`язати прокуратуру Запорізької області надати ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , згідно поданих заяв від 08 серпня 2017 року, 11 серпня 2017 року та 15 серпня 2017 року відпустку для догляду за дітьми ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , до досягнення ними трирічного віку.

Постановою Запорізького окружного адміністративного суду від 05.12.2017, залишеною без змін постановою Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 27.04.2018, у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовлено.

Разом з тим, постановою Верховного суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 16.07.2019, постанову Запорізького окружного адміністративного суду від 5 грудня 2017 року та постанову Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 27 квітня 2018 року скасовано та направлено справу на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвалою суду від 20.08.2019 відкрито провадження у справі та призначено підготовче засідання на 23.09.2019.

В підготовчому засіданні 23.09.2019 оголошено перерву до 17.10.2019.

17.10.2019 судом закрито підготовче провадження та за згодою представників сторін розпочато розгляд адміністративної справи по суті в цей же день. Крім того, в розгляді адміністративної справи оголошено перерву до 11.11.2019.

Позивач в обґрунтування заявлених позовних вимог посилався на те, що на момент виникнення спірних правовідносин він з 15 грудня 2015 року перебував на посаді керівника Бердянської місцевої прокуратури Запорізької області. Зазначає, що він є батьком двох малолітніх дітей ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Вказує, що до 07 серпня 2017 року у відпустці по догляду за дітьми до досягнення ними трирічного віку перебувала мати дітей - ОСОБА_4 , яка є дружиною позивача, та станом на 07 серпня 2017 року ОСОБА_4 вийшла на роботу. У зв`язку з цим позивачем 08 серпня 2017 року до прокуратури Запорізької області надіслано заяву про надання ОСОБА_1 відпустки по догляду за дітьми до досягнення ними трирічного віку, проте з 08 серпня 2017 року по 11 серпня 2017 року відповідачем не видано такого наказу. Позивач вказує, що він звертався до відповідача з повторними заявами від 11 серпня 2017 року та від 15 серпня 2017 року, проте жодного рішення щодо надання ОСОБА_1 відпустки по догляду за дітьми до досягнення ними трирічного віку прокуратурою Запорізької області не прийнято, що зумовило звернення до суду з позовною заявою. Вважає такі дії відповідача неправомірними та такими, що порушують конституційні права позивача.

В судовому засіданні представник позивача підтримав позовні вимоги, просив задовольнити позов у повному обсязі.

Відповідач проти позову заперечив з підстав, викладених у письмових запереченнях, у яких зазначено, що аналіз норм чинного законодавства України дає підстави вважати, що відпустку по догляду за дітьми до досягнення ними трирічного віку керівнику місцевої прокуратури надає посадова особа, до компетенції якої відноситься призначення або звільнення прокурора з адміністративної посади, а саме Генеральний прокурор України. Таким чином, прокурор Запорізької області не має повноважень вирішувати питання щодо надання керівнику Бердянської місцевої прокуратури Запорізької області ОСОБА_1 відпустки по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку. Отже відсутні підстави для визнання протиправною бездіяльності Прокуратури Запорізької області у даному спорі. Щодо позовної вимоги про зобов`язання у судовому порядку Прокуратури Запорізької області надати позивачу відповідну відпустку відповідач вказує, що суд не може своїм рішенням підміняти державний орган, до компетенції якого законом віднесено вирішення такого питання. Крім того, в додаткових поясненнях до заперечень відповідач зазначає, що строк вирішення таких звернень не регламентовано, тому при розгляді поданих позивачем заяв Прокуратура Запорізької області керувалась загальним місячним строком, передбаченим Законом України «Про звернення громадян». Також відповідач зазначає, що з аналізу норм чинного законодавства України вбачається, що заяви прокурорів про надання відпусток за два тижні до бажаної дати початку відпустки погоджуються із безпосереднім керівником та заступником керівника прокуратури згідно з розподілом обов`язків, та лише після цього подаються до компетентної службової особи, яка уповноважена приймати рішення про надання відпустки, проте, позивачем під час подання заяв не дотримано двотижневого строку подання заяви до відбуття у відпустку.

В судовому засіданні представник відповідача підтримала позицію викладену в письмових запереченнях та просила відмовити у задоволенні позовних вимог.

Представник третьої особи в судове засідання не прибув, про дату, час та місце судового розгляду адміністративної справи повідомлений належним чином. В наданих поясненнях від 04 жовтня 2017 року зазначено, що наказом Генерального прокурора України від 29 вересня 2017 року №158к ОСОБА_1 звільнено з посади за неналежне виконання посадових обов`язків. Також зазначено, що ОСОБА_1 у трудових відносинах з Генеральної прокуратурою України не перебував та не перебуває, заяви від нього про надання відпустки по догляду за дітьми до досягнення ними трирічного віку до Генеральної прокуратури України не надходили.

В судовому засіданні 11.11.2019 проголошено вступну та резолютивну частини рішення суду.

Відповідно до довідки Запорізького окружного адміністративного суду від 25.11.2019 №02-35/19/93, суддя Калашник Ю.В. була відсутня на роботі з 15.11.2019 по 22.11.2019 у зв`язку із перебуванням на лікарняному.

Суд, заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, оцінивши надані докази, їх достатність і взаємний зв`язок у сукупності, дійшов висновку, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Так, з матеріалів справи судом встановлено, що ОСОБА_1 наказом Генеральної прокуратури України від 08 грудня 2015 року №755к з 15 грудня 2015 року призначено на посаду керівника Бердянської місцевої прокуратури Запорізької області.

08 серпня 2017 року позивач надіслав прокурору Запорізької області заяву з відповідними додатками, в якій просив надати з 07 серпня 2017 року відпустку по догляду за дітьми - ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , - до досягнення ними трирічного віку.

11 серпня 2017 року позивач повторно надіслав прокурору Запорізької області заяву з відповідними додатками, в якій просив надати з 11 серпня 2017 року відпустку по догляду за дітьми, яку надіслано цінним листом засобами поштового зв`язку.

15 серпня 2017 року позивач втретє надіслав заяву до прокурора Запорізької області з відповідними додатками, в якій просив надати, з дати отримання заяви, відпустку по догляду за дітьми до досягнення ними трирічного віку, яку надіслано цінним листом засобами поштового зв`язку.

Відповідач листом від 08 вересня 2017 року №11-2720-17 повідомив ОСОБА_1 про те, що подані позивачем заяви розглянуті, та питання надання такої відпустки буде вирішено після виходу ОСОБА_1 з лікарняного.

Позивач, не погодившись з бездіяльністю відповідача щодо не вирішення питання по наданню відпустки, звернувся до суду з даним адміністративним позовом.

Згідно частини 3 статті 82 Закону України «Про прокуратуру» від 14 жовтня 2014 року №1697-VII (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) прокурору надаються додаткові та інші відпустки, передбачені законом.

Відповідно до частини 3 статті 179 Кодексу Законів про працю України (далі - КЗпП України) за бажанням жінки їй надається відпустка для догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку з виплатою за ці періоди допомоги відповідно до законодавства.

Частиною 7 статті 179 КЗпП України передбачено, що відпустки для догляду за дитиною, передбачені частинами третьою, четвертою та шостою цієї статті, можуть бути використані повністю або частинами також батьком дитини, бабою, дідом чи іншими родичами, які фактично доглядають за дитиною.

Аналогічні положення закріплені у частинах 1, 3 статті 18 Закону України «Про відпустки».

Згідно ч.1 ст.181 КЗпП України, відпустка для догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку та відпустка без збереження заробітної плати (частини третя та шоста статті 179 цього Кодексу) надаються за заявою жінки або осіб, зазначених у частині сьомій статті 179 цього Кодексу, повністю або частково в межах установленого періоду та оформляються наказом (розпорядженням) власника або уповноваженого ним органу.

Згідно частин 3, 4 статті 20 Закону України «Про відпустки» відпустка для догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку надається за заявою жінки або осіб, зазначених у частині третій статті 18 цього Закону, повністю або частково в межах установленого періоду та оформляється наказом (розпорядженням) власника або уповноваженого ним органу. Особам, зазначеним у частині третій статті 18 цього Закону (крім осіб, які усиновили чи взяли дитину під опіку у встановленому законодавством порядку, прийомних батьків), відпустка для догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку надається на підставі довідки з місця роботи (навчання, служби) матері дитини про те, що вона вийшла на роботу до закінчення терміну цієї відпустки і виплату допомоги по догляду за дитиною їй припинено (із зазначенням дати).

Відповідно до свідоцтва про шлюб серія НОМЕР_1 , виданого 15 вересня 2007 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_4 15 вересня 2007 року зареєстровано шлюб.

ОСОБА_1 та ОСОБА_4 є батьками ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (свідоцтво про народження Серія НОМЕР_2 ), та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (свідоцтво про народження Серія НОМЕР_3 ).

Відповідно до наказу Управління Державної казначейської служби України у Чернігівському районі Запорізької області від 07 серпня 2017 року №9-0 ОСОБА_4 дозволено достроково вийти з відпустки по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку та приступити до роботи з 07 серпня 2017 року.

У матеріалах справи також наявна довідка Управління Державної казначейської служби України у Чернігівському районі Запорізької області від 07 серпня 2017 року №01-10/115-141, видана ОСОБА_4 , про те, що вона приступила до роботи 07 серпня 2017 року у зв`язку з достроковим виходом з відпустки для догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку.

Таким чином, ОСОБА_1 мав законі підстави для звернення із заявою про надання йому відпустки по догляду за дітьми до досягнення ними трирічного віку.

При цьому, з огляду на спеціальний статус позивача, як керівника місцевої прокуратури, при вирішенні справи суд враховує приписи Положення про організацію роботи з кадрами в органах прокуратури України, затверджене Наказом Генеральної Прокуратури України 12 жовтня 2016 року №357 та зареєстроване в Міністерстві юстиції України 07 листопада 2016 року за №1450/29580 (далі - Положення), оскільки інші норми, які регулюють порядок звернення із заявою про надання відпустки прокурорів, в т.ч. і відпустки по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку, та порядок надання такої відпустки працівникам органів прокуратури України - в чинному законодавстві України відсутні, а представниками сторін під час судового розгляду справи доказів протилежного не було надано.

Зокрема пунктом 2 Розділу VI Положення встановлено, що відпустки працівникам надаються на підставі їх заяв, погоджених із безпосереднім керівником та заступником керівника прокуратури згідно з розподілом обов`язків, поданих за 2 тижні до початку відпустки.

Суд дослідивши наявні в матеріалах адміністративної справи заяви про надання відпустки встановив, що на заявах від 08 серпня 2017 року, від 11 серпня 2017 року та від 15 серпня 2017 року відсутнє погодження надання відпустки ОСОБА_1 із безпосереднім керівником та/або заступником керівника прокуратури згідно з розподілом обов`язків, в даному випадку із заступником прокурора області - начальником управління представництва інтересів громадянина або держави в суді Юрченка Ю.С. , за яким відповідно до розподілу обов`язків закріплено Бердянську місцеву прокуратуру, що не відповідає приписам вищевказаного Положення.

Так само, позивачем не дотримано вимог Положення щодо подання заяви про надання відпуски за 2 тижні до початку відпустки.

При цьому, позивач як керівник місцевої прокуратури повинен був бути обізнаний про порядок звернення до вищого за посадою керівника з різного роду заявами та клопотанням, в т.ч. і про надання відпустки, а також із порядком погодження такої заяви із безпосереднім керівником відповідно до закріпленого розподілу обов`язків.

Суд не погоджується з твердженням відповідача про те, що заява про надання відпустки розглядається, у строки визначені Законом України «Про звернення громадян», оскільки, як зазначено в Положенні заява про надання відпустки повинна бути надана за 2 тижні до її початку, а відповідно і питання про надання відпустки повинно бути вирішено не пізніше закінчення такого двотижневого строку.

Разом з тим, на переконання суду, своєчасному вирішенню питання про надання позивачу відпустки об`єктивно перешкоджало тривале перебування позивача на лікарняному протягом спірного періоду, а саме в матеріалах справи наявні листки непрацездатності позивача:

серія АДГ №665147, згідно якого ОСОБА_1 знаходився у стаціонарі з 31 липня 2017 року по 02 серпня 2017 року, виданий 02 серпня 2017 року Комунальною установою «Чернігівська центральна районна лікарня»;

серія АДВ №319975, згідно якого ОСОБА_1 знаходився у стаціонарі з 03 серпня 2017 року по 08 серпня 2017 року, виданий 07 серпня 2017 року Державною установою «Державний інститут серця» Міністерства охорони здоров`я України;

серія АДГ № 657479 , згідно якого ОСОБА_1 знаходився у стаціонарі з 28 серпня 2017 року по 07 вересня 2017 року, виданий 07 вересня 2017 року Комунальною установою «Запорізька обласна клінічна лікарня» Запорізької обласної ради;

серія АДГ № 732525 , згідно якого ОСОБА_1 перебував на амбулаторному лікуванні з 08 вересня 2017 року по 14 вересня 2017 року, виданий 19 вересня 2017 року Комунальною установою «Чернігівська центральна районна лікарня»;

серія АГШ № 639594 , згідно якого ОСОБА_1 знаходився у стаціонарі з 15 вересня 2017 року по 19 вересня 2017 року, виданий 18 вересня 2017 року ТОВ «Лікар»;

серія АДГ № 732535 , згідно якого ОСОБА_1 перебував на амбулаторному лікуванні з 19 вересня 2017 року по 28 вересня 2017 року, та з 29 вересня 2017 року по 06 жовтня 2017 року, виданий 08 вересня 2017 року Комунальною установою «Чернігівська центральна районна лікарня».

Суд зазначає, що відповідно до положень статті 78 КЗпП України, дні тимчасової непрацездатності працівника, засвідченої у встановленому порядку, а також відпустки у зв`язку з вагітністю та пологами до щорічних відпусток не включаються.

Згідно п.1 ч.2 ст.80 КЗпП України, щорічна відпустка повинна бути перенесена на інший період або продовжена у разі: тимчасової непрацездатності працівника, засвідченої у встановленому порядку.

Аналогічні положення містить Закон України «Про відпустки».

Отже, з аналізу наведених приписів чинного законодавства України суд приходить до висновку, що відпустка не може надаватись в період тимчасової непрацездатності працівника, а надана відпустка, у разі тимчасової непрацездатності, переноситься на інший період або продовжується.

Так, у заяві від 08.08.2017 позивач просив надати відпустку з 07.08.2017, проте, як встановлено з матеріалів справи позивач по 08.08.2017 включно перебував на лікарняному та став до роботи лише з 09.08.2017, що підтверджується табелем обліку робочого часу за серпень 2017 року.

Також, заява від 11.08.2017 (отримана відповідачем 15.08.2017) та заява від 15.08.2017 (отримана 19.08.2017), які не відповідали вимогам Положення про організацію роботи з кадрами в органах прокуратури України, не могли бути вирішені у двотижневий строк з дня їх отримання, оскільки з 28.08.2017 ОСОБА_1 знову перебував на лікарняному.

За таких обставин, суд дійшов висновку, що позивача листом від 08 вересня 2017 року №11-2720-17 обґрунтовано було повідомлено ОСОБА_1 про те, що питання надання відпустки буде вирішено після виходу з лікарняного.

Таким чином, з урахуванням наведених обставин щодо перебування позивача на лікарняному, невідповідності поданих заяв на відпуски вимогам Положення про організацію роботи з кадрами в органах прокуратури України, якого повинні дотримуватись співробітники прокуратури, суд дійшов висновку про відсутність бездіяльності відповідача при вирішенні спірного питання.

Крім того, суд звертає увагу на те, що відповідно до статті 55 Конституції України, кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.

В свою чергу, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень (ч.1 ст.2 КАС України).

Згідно ч.1 ст.5 КАС України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист…

Відтак завдання адміністративного судочинства полягає у захисті саме порушених прав особи у публічно-правових відносинах, що звернулася до суду з позовом.

Отже, обов`язковою умовою надання правового захисту судом є наявність відповідного порушення суб`єктом владних повноважень прав, свобод або інтересів особи на момент її звернення до суду. Порушення має бути реальним, стосуватися (зачіпати) зазвичай індивідуально виражених права чи інтересів особи, яка стверджує про їх порушення.

Гарантоване статтею 55 Конституції України й конкретизоване у звичайних законах України право на судовий захист передбачає можливість звернення до суду за захистом порушеного права, але вимагає, щоб стверджувальне порушення було обґрунтованим.

Однак, порушення вимог Закону діями суб`єкта владних повноважень не є достатньою підставою для визнання їх протиправними, оскільки обов`язковою умовою визнання їх протиправними є доведеність позивачем порушених його прав та охоронюваних законом інтересів цими діями.

З огляду на зазначене, вирішуючи спір, суд повинен пересвідчитись у належності особи яка звернулась за судовим захистом, відповідного права або охоронюваного законом інтересу (чи є така особа належним позивачем у справі - наявність права на позов у матеріальному розумінні), встановити, чи є відповідне право або інтерес порушеним (встановити факт порушення), а також визначити чи відповідає обраний позивачем спосіб захисту порушеного права тим, що передбачені законодавством та чи забезпечить такий спосіб захисту відновлення порушеного права позивача.

Тобто, обов`язковою умовою задоволення позову є доведеність позивачем порушених саме його прав та охоронюваних законом інтересів з боку відповідача, зокрема наявність в особи, яка звернулася з позовом, суб`єктивного матеріального права або законного інтересу, на захист якого подано позов.

Відсутність порушеного права чи невідповідність обраного позивачем способу його захисту способам, визначеним законодавством, встановлюється при розгляді справи по суті, і є підставою для прийняття судом рішення про відмову в позові.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 31.01.2018 у справі №802/2678/15-а, яка враховується судом під час ухвалення рішення у даній справі.

Разом з тим, в даному випадку, під час розгляду адміністративної справи не встановлено порушення прав та законних інтересів позивача, які підлягають судовому захисту, відсутні позовні вимоги які могли б сприяти відновленню порушеного права, з урахуванням того, наказом прокуратури Запорізької області від 09 жовтня 2017 року №415к позивачу надано відпустку для догляду за дітьми до досягнення ними трирічного віку з 10 жовтня 2017 року по 19 червня 2018 року включно.

Відповідно до ч.1 ст.9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно ч.1 ст.77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 77 цього Кодексу. Частиною 2 статті 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

За результатами розгляду адміністративної справи суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_1 .

У зв`язку із відмовою у задоволенні позовних вимог питання про розподіл судових витрат не вирішується.

Керуючись ст.ст. 2, 5, 72, 77, 139, 241, 243-246, 255 КАС України, суд

ВИРІШИВ:

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , ІПН НОМЕР_9 ) до Прокуратури Запорізької області (вул.Матросова, буд.29-А, м.Запоріжжя, 69057, ), третя особа: Генеральна прокуратура України (вул.Різницька, 13/15, м.Київ, 01011, ), про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити дії, - відмовити повністю.

Судові витрати стягненню не підлягають.

Рішення набирає законної сили відповідно до статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржено до суду апеляційної інстанції за правилами, встановленими статтями 293-297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Рішення у повному обсязі складено та підписано 25.11.2019.

Суддя Ю.В. Калашник