Справа № 420/4351/19
Суддя: Свида Л. І.
Дата ухвалення: 2019-11-25 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 420/4351/19
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 листопада 2019 року м. Одеса

У залі судових засідань № 18

Одеський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді - Свиди Л.І.

при секретарі судового засідання - Донець В.Р.

за участю сторін:

позивача - ОСОБА_1 (за паспортом)

представника відповідача - Пояркової К.М. (по довіреності)

розглянувши в порядку загального позовного провадження справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Головного управління ДФС в Одеській області про визнання протиправною та скасування вимоги, -

ВСТАНОВИВ:

До суду звернувся ОСОБА_1 з позовною заявою до Головного управління ДФС в Одеській області про визнання протиправною та скасування вимоги Головного управління ДФС в Одеській області про сплату єдиного внеску на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування №Ф-33370-51 від 16 листопада 2018 року.

За цією позовною заявою відкрито загальне позовне провадження у відповідності до ст. 12 КАС України та наданий відповідачу строк для подання до суду відзиву на цю заяву, а позивачу - відповіді на відзив.

Позивач в судове засідання з`явився, позовні вимоги підтримав в повному обсязі. Позов, відповідь на відзив обґрунтовані позивачем тим, що необхідними умовами для сплати особою єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування є провадження такою особою, зокрема, незалежної професійної адвокатської діяльності та отримання доходу від такої діяльності. При цьому, свідоцтво про право на зайняття адвокатською діяльністю лише посвідчує право адвоката на здійснення професійної діяльності, однак не є підставою та доказом здійснення адвокатської діяльності. Позивач, як адвокат не займається адвокатською діяльністю, договорів про надання оплатних юридичних послуг не укладає, не отримує доходу від такої діяльності, а тому вимога Головного управління ДФС в Одеській області про сплату єдиного внеску на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування №Ф-33370-51 від 16 листопада 2018 року є протиправною та підлягає скасуванню.

Представник відповідача в судове засідання з`явився. З відзиву на позовну заяву вбачається, що відповідач позов не визнає, оскільки платник єдиного внеску, перебуваючи на обліку у контролюючому органі, зобов`язаний своєчасно та у повному обсязі нараховувати, обчислювати та сплачувати єдиний внесок навіть за відсутності доходу від провадження незалежної професійної діяльності, що передбачено п. 2 ч. 1 ст. 7 «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування». В обґрунтування своєї позиції відповідач посилається на висновки Верховного Суду, викладені в рішенні від 05.11.2018 року у справі №820/1538/17 щодо відсутності обов`язку адвоката зі сплати єдиного внеску в разі зупинення адвокатської діяльності.

Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, докази, якими обґрунтовуються позовні вимоги та заперечення проти позову, суд вважає, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

На підставі рішення Миколаївської обласної кваліфікаційно-дисциплінарної комісії адвокатури № 6 від 15.05.2010 року ОСОБА_1 видано свідоцтво № 612 на зайняття адвокатською діяльністю (аркуш справи 7).

З 1 липня 2017 року ОСОБА_1 прийнятий на посаду юриста Холоднобалківської сільської ради Біляївського району Одеської області, що підтверджується копією трудової книжки серії НОМЕР_1 від 01.10.2004 року (аркуші справи 10-11).

На адресу ОСОБА_1 надійшла вимога Головного управління ДФС в Одеській області про сплату єдиного внеску на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування №Ф-33370-51 від 16 листопада 2018 року на суму 15819,54 грн. (аркуш справи 9).

Підставою для направлення позивачу зазначеної вимоги стала не сплата ним єдиного внеску на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, при тому що він не зупинив адвокатську діяльність.

Позивач не погодився з правомірністю вказаної вимоги, а тому звернувся до суду з цим позовом.

Відповідно до ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 1, п. 1 ч. 1 ст. 4, п. 5 ч. 1 ст. 4 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування», єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування - консолідований страховий внесок, збір якого здійснюється до системи загальнообов`язкового державного соціального страхування в обов`язковому порядку та на регулярній основі з метою забезпечення захисту у випадках, передбачених законодавством, прав застрахованих осіб на отримання страхових виплат (послуг) за діючими видами загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Платниками єдиного внеску є роботодавці: підприємства, установи та організації, інші юридичні особи, утворені відповідно до законодавства України, незалежно від форми власності, виду діяльності та господарювання, які використовують працю фізичних осіб на умовах трудового договору (контракту) або на інших умовах, передбачених законодавством, чи за цивільно-правовими договорами (крім цивільно-правового договору, укладеного з фізичною особою - підприємцем, якщо виконувані роботи (надавані послуги) відповідають видам діяльності відповідно до відомостей з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців), у тому числі філії, представництва, відділення та інші відокремлені підрозділи зазначених підприємств, установ і організацій, інших юридичних осіб, які мають окремий баланс і самостійно ведуть розрахунки із застрахованими особами.

Платниками єдиного внеску є особи, які провадять незалежну професійну діяльність, а саме наукову, літературну, артистичну, художню, освітню або викладацьку, а також медичну, юридичну практику, в тому числі адвокатську, нотаріальну діяльність, або особи, які провадять релігійну (місіонерську) діяльність, іншу подібну діяльність та отримують дохід від цієї діяльності.

Згідно з положеннями п. 2 ч. 1 ст. 7 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» для платників, які провадять незалежну професійну діяльність єдиний внесок нараховується на суму доходу (прибутку), отриманого від їх діяльності, що підлягає обкладенню податком на доходи фізичних осіб. При цьому, сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску на місяць.

У разі якщо таким платником не отримано дохід (прибуток) у звітному кварталі або окремому місяці звітного кварталу, такий платник зобов`язаний визначити базу нарахування, але не більше максимальної величини бази нарахування єдиного внеску, встановленої цим Законом. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску.

Відповідно до ч. 2 ст. 9 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» обчислення єдиного внеску здійснюється на підставі бухгалтерських та інших документів, відповідно до яких провадиться нарахування (обчислення) або які підтверджують нарахування (обчислення) виплат (доходу), на які відповідно до цього Закону нараховується єдиний внесок.

Згідно п. 4 ст. 25 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» орган доходів і зборів у порядку, за формою та у строки, встановлені центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову політику і митну політику, надсилає платникам єдиного внеску, які мають недоїмку, вимогу про її сплату.

Вимога про сплату боргу (недоїмки) є виконавчим документом, а його стягнення відповідно до ст. 25 Закону здійснюють органи державної виконавчої служби України.

Відповідач зазначає, що незалежно від того чи отримував позивач дохід від здійснення незалежної професійної діяльності чи ні, у відповідності до п. 2 ч. 1 ст. 7 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування», він був зобов`язаний визначити базу нарахування, але не більше максимальної величини бази нарахування єдиного внеску, встановленої цим Законом та сплатити мінімальний страховий внесок.

Однак суд не погоджується з такими твердженнями відповідача, з наступних підстав.

Відповідно до п. п. 14.1.226 п. 14.1 ст. 14 Податкового Кодексу України незалежна професійна діяльність - участь фізичної особи, зокрема, у діяльності у науковій, літературній, артистичній, художній, освітній або викладацькій діяльності, діяльність лікарів, приватних нотаріусів, приватних виконавців, адвокатів, арбітражних керуючих (розпорядників майна, керуючих санацією, ліквідаторів), аудиторів, бухгалтерів, оцінщиків, інженерів чи архітекторів, особи, зайнятої релігійною (місіонерською) діяльністю, іншою подібною діяльністю за умови, що така особа не є працівником або фізичною особою-підприємцем та використовує найману працю не більш як чотирьох фізичних осіб.

При цьому, відповідно до Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування», платниками єдиного внеску є особи, які провадять незалежну професійну діяльність та отримують дохід від цієї діяльності.

Позивач зазначає, що отримав свідоцтво на зайняття адвокатською діяльністю ще в 2010 році та з липня 2017 року працює на посаді юриста Холоднобалківської сільської ради Біляївського району Одеської області, незалежної професійної діяльності не здійснює, доходу від такої діяльності не отримує та сама по собі наявність свідоцтва не свідчить про здійснення діяльності адвоката.

Відповідно до ч. 2 ст. 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, однак відповідачем не доведено здійснення позивачем незалежної професійної діяльності, отримання доходу, тобто, не доведено, що позивач є платником єдиного внеску у відповідності до п. 5 ч. 1 ст. 4 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування».

В відзиві на позовну заяву відповідач посилається на висновки Верховного Суду у рішенні від 05.11.2018 року у справі № 820/1538/17 щодо випадку, коли адвокатська діяльність особи була зупинена та особа не мала можливості здійснювати таку діяльність і як наслідок не була платником єдиного внеску, однак в цьому рішенні є також висновок про те, що особа, яка не здійснює адвокатську діяльність та не отримує дохід від такої діяльності не є платником єдиного внеску.

При цьому, за позивача єдиний внесок сплачував роботодавець, тобто, Холоднобалківська сільська рада Біляївського району Одеської області та за відсутності додаткового доходу та встановленого факту здійснення позивачем адвокатської діяльності, в даному випадку, сплата мінімального єдиного внеску у відповідності до п. 2 ч. 1 ст. 7 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» призведе до подвійної його сплати.

Таким чином, у позивача відсутній обов`язок по сплаті єдиного внеску як особою, що має право провадити адвокатську діяльність, зокрема, у періоди, коли вона була найманим працівником, а не самозайнятою особою, оскільки, як вже зазначалося вище, необхідними умовами для сплати особою єдиного внеску на загальнобов`язкове державне соціальне страхування є провадження такою особою, зокрема, незалежної професійної адвокатської діяльності та отримання доходу від такої діяльності.

При цьому, свідоцтво про право на зайняття адвокатською діяльністю лише посвідчує право адвоката на здійснення професійної діяльності, однак не є підставою та доказом здійснення адвокатської прибуткової діяльності та факту зайнятості особи.

Щодо тверджень відповідача про протиправність не зупинення позивачем адвокатської діяльності та не сумісності діяльності адвоката з діяльністю на посаді, яку він обіймає, суд звертає увагу, що ці обставини не є предметом розгляду цієї справи та суд, в даному випадку, досліджує виключно правомірність або не правомірність нарахування позивачу грошових зобов`язань.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.

Згідно з ч. 1 ст. 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Враховуючи вищезазначене та оцінюючи надані докази в сукупності, суд вважає позовні вимоги ОСОБА_1 обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню в повному обсязі.

Керуючись ст. ст. 6, 14, 90, 139, 243-246, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Позовну заяву ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКППО НОМЕР_2 ) до Головного управління ДФС в Одеській області (65044, м. Одеса, вул. Семінарська, 5, ) про визнання протиправною та скасування вимоги Головного управління ДФС в Одеській області про сплату єдиного внеску на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування №Ф-33370-51 від 16 листопада 2018 року - задовольнити.

Визнати протиправною та скасувати вимогу Головного управління ДФС в Одеській області про сплату єдиного внеску на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування №Ф-33370-51 від 16 листопада 2018 року.

Стягнути з Головного управління ДФС в Одеській області (65044, м. Одеса, вул. Семінарська, 5, ) за рахунок його бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКППО НОМЕР_2 ) сплачений судовий збір у розмірі 768,40 грн.

Рішення суду набирає законної сили в порядку та строки, встановлені ст. 255 Кодексу адміністративного судочинства України.

Рішення суду може бути оскаржено в порядку та строки, встановлені ст. 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

Повний текст рішення виготовлений та підписаний 25.11.2019 року

Суддя Л.І. Свида

.