Справа № 480/1487/19
Суддя: Перцова Т.С.
Дата ухвалення: 2019-11-25 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 листопада 2019 р. Справа № 480/1487/19
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді: Перцової Т.С.,

Суддів: Чалого І.С. , Жигилія С.П. ,

розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Головного управління Держгеокадастру у Сумській області на рішення Сумського окружного адміністративного суду від 18.06.2019 року, головуючий суддя І інстанції: І.Г. Шевченко, м. Суми по справі № 480/1487/19

за позовом ОСОБА_1

до Головного управління Держгеокадастру у Сумській області

про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ

ОСОБА_1 (далі по тексту - ОСОБА_1 , позивач) звернулася до суду з позовною заявою до Головного управління Держгеокадастру у Сумській області (далі по тексту - ГУ Держгеокадастру у Сумській області, відповідач), в якій просила cуд :

визнати протиправною бездіяльність ГУ Держгеокадастру у Сумській області, згідно листа від 1 квітня 2019 року №К-3478-2308/21-19, щодо ненадання ОСОБА_1 дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність загальною (орієнтовною) площею 2 га для ведення особистого селянського господарства за рахунок земель сільськогосподарського призначення, яка розташована на території Дяківської сільської ради Буринського району Сумської області за межами населеного пункту;

зобов`язати ГУ Держгеокадастру у Сумській області надати ОСОБА_1 дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність загальною (орієнтовною) площею 2 га для ведення особистого селянського господарства за рахунок земель сільськогосподарського призначення, яка розташована на території Дяківської сільської ради Буринського району Сумської області за межами населеного пункту.

Рішенням Сумського окружного адміністративного суду від 18.06.2019 по справі № 480/1487/19 позовну заяву ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до Головного управління Держгеокадастру у Сумській області (40021, м.Суми, вул.Петропавлівська, буд.108, ) про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити дії - задоволено.

Визнано протиправною та скасовано відмову Головного управління Держгеокадастру у Сумській області, викладену у листі від 01 квітня 2019 року №К-3478-2308/21-19, у наданні ОСОБА_1 дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність загальною (орієнтовною) площею 2 га для ведення особистого селянського господарства за рахунок земель сільськогосподарського призначення, яка розташована на території Дяківської сільської ради Буринського району Сумської області за межами населеного пункту.

Зобов`язано Головне управління Держгеокадастру у Сумській області надати ОСОБА_1 дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність загальною (орієнтовною) площею 2 га для ведення особистого селянського господарства за рахунок земель сільськогосподарського призначення, яка розташована на території Дяківської сільської ради Буринського району Сумської області за межами населеного пункту.

Стягнуто з Головного управління Держгеокадастру у Сумській області (40021, Сумська область, м. Суми, вул.Петропавлівська, буд.108, ) за рахунок бюджетний асигнувань на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) в рахунок повернення сплачений при подачі позову судовий збір в розмірі 1536 (одна тисяча п`ятсот тридцять шість) грн. 80 коп.

Відповідач, не погодившись із вказаним рішенням суду першої інстанції, подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи, просить суд апеляційної інстанції скасувати рішення Сумського окружного адміністративного суду від 18.06.2019 по справі № 480/1487/19, прийняти рішення, яким відмовити в задоволенні позовних вимог.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги пояснив, що земельні ділянки надаються у власність згідно черговості індивідуально зарезервованих земельних ділянок для подальшої передачі їх громадянам на території Сумської області, при цьому враховується позиція відповідної сільської ради. Вказує, що листом від 20.02.2019 № М-845-974/21-18 позивача було повідомлено, що земельна ділянка, зазначена на доданих графічних матеріалах, буде за нею зарезервована для подальшої передачі у власність для ведення особистого селянського господарства. Разом з цим відмітив, що земельна ділянка, яку бажає отримати у власність позивач, частково належить на праві довічного успадкованого володіння ОСОБА_2 , а місце розташування цієї земельної ділянки збігається з місцем розташування земельної ділянки, на яку видано дозвіл на розроблення проекту землеустрою громадянці ОСОБА_3 на виконання рішення Сумського окружного адміністративного суду від 22.05.2019 по справі № 480/1485/19. Стверджує, що задоволення позовних вимог про зобов`язання відповідача надати ОСОБА_1 дозвіл на розроблення проекту землеустрою є втручанням у дискреційні повноваження відповідача як суб`єкта владних повноважень та виходить за межі завдань адміністративного судочинства.

Також звернув увагу суду, що на виконання окремого доручення Голови Держземагентства України від 01.07.2014 №349/3-14-01 відповідачем проводиться робота по першочерговому забезпеченню земельними ділянками військовослужбовців, які беруть участь у виконанні завдань щодо здійснення антитерористичної операції у східних та південно-східних областях України.

Представник позивача в надісланому до суду письмовому відзиві просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін. Пояснив, що Дяківською сільською радою 06.03.2019 було надано згоду на надання дозволу на розроблення проекту землеустрою ОСОБА_1 , а відтак, посилання відповідача на необхідність отримання такої згоди є безпідставним. Поряд з цим, отримання такого погодження від органу місцевого самоврядування на стадії надання дозволу на розроблення проекту землеустрою не передбачено законодавством.

Вказує, що відомості Інформаційної довідки відділу у Буринському районі ГУ Держгеокадастру у Сумській області від 03.07.2019 №923/416-19, на яку послався представник відповідача, не були підставою для прийняття оскаржуваної відмови, а сама довідка не надавалась до суду першої інстанції. Зазначив, що доводи апеляційної скарги про перебування бажаної земельної ділянки у постійному користуванні ОСОБА_2 не відповідають дійсності, оскільки останній відповідно до свідоцтва про смерть помер ІНФОРМАЦІЯ_1 та його право володіння на дану земельну ділянку ніким не успадковане. При цьому, за даними Публічної кадастрової карти земельна ділянка, на яку претендує позивач, не пересікається з ділянкою, яка відводилась ОСОБА_2 та розташована на несформованому земельному масиві.

Щодо надання ОСОБА_3 дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення спірної земельної ділянки зазначив, що це не є підставою для відмови у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою іншій особі у розумінні ч.7 ст.118 Земельного кодексу України. Крім того, відповідачем не доведено, що бажане місце розташування земельних ділянок, які зазначені в графічних матеріалах, доданих до заяв ОСОБА_1 та ОСОБА_3 , є ідентичним. Оскільки площа та місцезнаходження бажаної ділянки на етапі надання дозволу на розробку проекту є орієнтовними та можуть зміщуватись при розробці проекту землеустрою з урахуванням конкретних обставин, вищенаведені доводи апелянта є необґрунтованими та не повинні бути підставою для відмови у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 311 КАС України суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).

Згідно з ч. 4 ст.229 КАС України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Колегія суддів, вислухавши суддю-доповідача, перевіривши в межах апеляційної скарги рішення суду першої інстанції, доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що 04.03.2019 позивач звернулася до ГУ Держгеокадастру у Сумській області із заявою про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для ведення особистого селянського господарства орієнтовною площею 2га, яка розташована за межами населеного пункту на території Дяківської сільської ради Буринського району Сумської області (а.с.10,27). До заяви було додано графічні матеріали, на яких зазначене бажане розташування та розмір земельної ділянки, копія паспорту та РНОКПП (а.с.11-12,14,28).

Листом від 01 квітня 2019 року №К-3478-2308/21-19 ГУ Держгеокадастру у Сумський області повідомило позивача, що Управлінням проводиться робота по першочерговому забезпеченню земельними ділянками військовослужбовців, які беруть участь у виконанні завдань щодо здійснення антитерористичної операції у східних та південно-східних областях України.

Також зазначено, що, враховуючи лист Дяківської сільської ради від 06.03.2019 №8 (а.с.29) земельна ділянка, зазначена на графічних матеріалах, доданих до звернення, буде включена в перелік земельних ділянок, зарезервованих для подальшої передачі ОСОБА_1 у власність для ведення особистого селянського господарства. Про резерв даної земельної ділянки Головним управлінням направлено листи до Дяківської сільської ради та Глухівської районної державної адміністрації з наданням відповідних графічних матеріалів (а.с.13).

Не погодившись з такою відповіддю відповідача, ОСОБА_1 звернулась до суду з цим позовом про визнання протиправною та скасування відмови ГУ Держгеокадастру у Сумській області у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність загальною (орієнтовною) площею 2 га для ведення особистого селянського господарства, зобов`язання відповідача надати такий дозвіл.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з їх обґрунтованості, оскільки ГУ Держгеокадастру у Сумській області відмовлено позивачці у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою з підстав, не передбачених статтею 118 Земельного кодексу України.

Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи та доводам апеляційної скарги, а також виходячи з меж апеляційного перегляду справи, визначених статтею 308 КАС України, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до ч. 1, ч. 2 ст. 116 Земельного кодексу України громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом, або за результатами аукціону.

Набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування.

Відповідно до пп.13 п.4 Положення про Головне управління Держгеокадастру в області, яке затвердженого наказом Міністерства аграрної політики та продовольства України від 29 вересня 2016 року № 333, Головне управління Держгеокадастру в області відповідно до покладених на нього завдань розпоряджається землями державної власності сільськогосподарського призначення в порядку, визначеному чинним законодавством.

Згідно з ч. 4 ст. 122 Земельного кодексу України центральний орган виконавчої влади з питань земельних ресурсів у галузі земельних відносин та його територіальні органи передають земельні ділянки сільськогосподарського призначення державної власності, крім випадків, визначених частиною восьмою цієї статті, у власність або у користування для всіх потреб.

З аналізу наведених норм вбачається, що відповідача наділено повноваженнями розпоряджатися земельними ділянками сільськогосподарського призначення державної власності.

Згідно з ч. ч. 6, 7 ст. 118 Земельного кодексу України громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення фермерського господарства, ведення особистого селянського господарства, ведення садівництва, будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибної ділянки), індивідуального дачного будівництва, будівництва індивідуальних гаражів у межах норм безоплатної приватизації, подають клопотання до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу. У клопотанні зазначаються цільове призначення земельної ділянки та її орієнтовні розміри. До клопотання додаються графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки, погодження землекористувача (у разі вилучення земельної ділянки, що перебуває у користуванні інших осіб) та документи, що підтверджують досвід роботи у сільському господарстві або наявність освіти, здобутої в аграрному навчальному закладі (у разі надання земельної ділянки для ведення фермерського господарства). У разі якщо земельна ділянка державної власності розташована за межами населених пунктів і не входить до складу певного району, заява подається до Ради міністрів Автономної Республіки Крим, Верховній Раді Автономної Республіки Крим, Раді міністрів Автономної Республіки Крим, органам виконавчої влади або органам місцевого самоврядування, які передають земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, забороняється вимагати додаткові матеріали та документи, не передбачені цією статтею.

Відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу розглядає клопотання у місячний строк і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні. Підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування об`єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.

Таким чином, обов`язковим є прийняття відповідним органом виконавчої влади або органом місцевого самоврядування за наслідками розгляду поданого клопотання про надання дозволу на розробку проекту землеустрою вмотивованого рішення про надання дозволу або відмову у його наданні із наведенням усіх підстав такої відмови. При цьому, чинним законодавством не передбачено право суб`єкта владних повноважень відступати від положень статті 118 ЗК України.

Відповідно до статті 118 ЗК України порядок безоплатної передачі земельних ділянок у власність громадянами передбачає реалізацію таких послідовних етапів:

- звернення громадян з клопотанням про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки;

- надання дозволу відповідним органом виконавчої влади або місцевого самоврядування;

- розробка суб`єктами господарювання за замовленням громадян проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки;

- погодження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки в порядку, передбаченому статтею 186-1 Земельного кодексу України;

- затвердження відповідним органом виконавчої влади або місцевого самоврядування проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та надання її у власність.

Отже, передача (надання) земельної ділянки у власність відповідно до статті 118 Земельного кодексу України є завершальним етапом визначеної процедури безоплатної приватизації земельних ділянок. Разом з цим, отримання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки не означає позитивного рішення про надання її у власність.

Аналогічна правова позиція висловлена у постанові Верховного Суду України від 13 грудня 2016 року в справі № 815/5987/14 та постанові Верховного Суду від 27 лютого 2018 року в справі № 545/808/17.

Судом апеляційної інстанції встановлено, що за результатами розгляду заяви ОСОБА_1 обґрунтованого рішення про надання дозволу або відмову у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність, як це передбачено статтею 118 ЗК України, відповідачем не приймалось.

У листі від 01.04.2019 № К--3478-2308/21-19, надісланому у відповідь на заяву позивачки, ГУ Держгеокадастру у Сумській області обмежилося лише посиланням на виконання плану заходів визначених дорученнями Голови Держземагенства України від 01.07.2014 та першого Віце-прем`єр-міністра від 10.06.2014, у зв`язку з чим ним проводиться робота по першочерговому забезпеченню земельними ділянками військовослужбовців, які беруть участь у виконанні завдань щодо здійснення антитерористичної операції у східних та південно-східних областях України.

Також, з посиланням на лист Дяківської сільської ради від 06.03.2019 № 8, відповідачем повідомлено ОСОБА_1 , що бажана земельна ділянка буде включена в перелік зарезервованих земельних ділянок для подальшої передачі позивачу у власність, про що до Дяківської сільської ради та Глухівської районної державної адміністрації направлено відповідні листи.

Виходячи зі змісту цього листа, відповідачем не було відмовлено позивачці у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою, а навпаки, підтверджено наявність у позивача права на отримання дозволу на розроблення земельної ділянки, однак, фактично відкладено реалізацію цього права на невизначений строк.

Враховуючи викладене, вказаний лист Головного управління Держгеокадастру у Сумській області від 01.04.2019 р. № К--3478-2308/21-19 у розумінні ст.118 ЗК України не може вважатися відмовою у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою, а тому позовні вимоги ОСОБА_1 про визнання протиправною та скасування відмови ГУ Держгеокадастру у Харківській області, викладеної у листі від 01.04.2019 № К--3478-2308/21-19, не можуть бути задоволені.

Беручи до уваги, що у спірних відносинах відповідач не реалізував наданих законом повноважень, оскільки не надав жодної оцінки документам, наданим Кузьменко Л.О., та не прийняв рішення про надання позивачці дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або про відмову в його наданні, колегія суддів вважає, що відповідачем допущено протиправну бездіяльність, оскільки не вчинено дій, обов`язковість яких передбачено законом.

Доводи відповідача про те, що рішення за заявою про надання дозволу про розроблення проекту землеустрою приймається виключно з урахуванням позиції відповідної сільської ради, є недоречними, оскільки листом від 06.03.2019 № 8 Дяківська сільська рада погодила надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для ведення особистого селянського господарства за рахунок земель сільськогосподарського призначення на території Дяківської сільської ради, в тому числі, позивачці ОСОБА_1 (а.с.29).

Крім того, представником позивача надано копію рішення Дяківської сільської ради від 15.03.2019, яким надано згоду на надання дозволу на розроблення проекту землеустрою ОСОБА_1 .

Твердження відповідача про те, що земельні ділянки надаються в порядку черговості списку індивідуально зарезервованих земельних ділянок для подальшої їх передачі громадянам на території Сумської області, колегія суддів вважає неприйнятними, оскільки ведення такого списку Земельним кодексом України не передбачено.

Доводи відповідача про те, що наразі в першу чергу відповідачем проводиться робота по забезпеченню земельними ділянками військовослужбовців, які беруть участь в АТО, не можуть бути підставою для порушення місячного строку розгляду заяви позивача, встановленого частиною 7 статті 118 ЗК України.

При цьому, відповідачем не надано жодних доказів того, що на час надходження заяви ОСОБА_1 від 28.02.2019 у нього на розгляді перебували заяви учасників АТО про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою земельних ділянок, розташованих на території Дяківської сільської ради, які б підлягали розгляду в першу чергу та завадили б прийняти рішення про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою позивачці.

Посилання відповідача на інформаційну довідку відділу у Буринському районі Головного управління Держгеокадастру у Сумській області від 03.07.2019 № 923/416-19 колегія суддів відхиляє, оскільки ця довідка була складена після надання відповідачем відповіді на заяву ОСОБА_1 від 01.04.2019 № К-3478-2308/21-19 та після винесення судом першої інстанції оскаржуваного рішення.

Відповідно до ч.4 ст.308 КАС України докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Враховуючи, що заява про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою була подана 28.02.2019, колегія суддів зауважує, що відповідач як орган державної влади, не був позбавлений можливості витребувати вказану довідку у Відділу у Буринському районі ГУ Держгеокадастру у Сумській області в рамках розгляду заяви ОСОБА_1 раніше, ніж 03.07.2019.

Однак, внаслідок невиконання наданих законом повноважень відповідач розпочав вчинення дій по розгляду заяви ОСОБА_1 та наданих позивачкою документів лише після винесення судом оскаржуваного рішення.

Посилання відповідача про те, що частина земельної ділянки, яку бажає отримати у власність ОСОБА_1 , належить ОСОБА_2 на підставі Державного акту на право довічного успадкованого володіння за №006524, а також про те, що на вказану земельну ділянку надано дозвіл на розроблення проекту землеустрою іншому громадянину ( ОСОБА_3 ), не були викладені у листі від 01.04.2019, та не слугували підставою для бездіяльності відповідача щодо надання позивачці вказаного дозволу. Крім того, перебування частини спірної земельної ділянки у володінні ОСОБА_2 , не завадило відповідачу прийняти рішення про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою цю ж саму земельну ділянку ОСОБА_3 .

Водночас, надання дозволу на розроблення проекту землеустрою іншій особі у розумінні ч.7 ст.118 ЗК України не є підставою для відмови в наданні такого дозволу ОСОБА_1 .

Таким чином, колегія суддів приходить до висновку, що на час розгляду клопотання позивача щодо відведення земельної ділянки орієнтовною площею 2,00 га для ведення особистого селянського господарства правових підстав для його невирішення не існувало.

ОСОБА_1 , з урахуванням вищезазначених норм ЗК України, було подано відповідні документи, що не заперечується відповідачем, а тому останній повинен був за наслідком їх розгляду прийняти відповідне рішення чого зроблено не було.

Відповідно до ч.2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Враховуючи викладене, колегія суддів дійшла висновку, що відповідач у спірних відносинах щодо розгляду заяви ОСОБА_1 діяв не на підставі та не у спосіб, що передбачені Земельним кодексом України, без дотримання вимог частини 2 статті 2 КАС України, а тому приходить до висновку про визнання протиправною бездіяльності ГУ Держгеокадастру у Сумській області щодо розгляду заяви ОСОБА_1 від 28.02.2019.

Слід зазначити, що спосіб відновлення порушеного права позивача має бути ефективним та таким, який виключає подальші протиправні рішення, дії чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень, а у випадку невиконання, або неналежного виконання рішення не виникала б необхідність повторного звернення до суду, а здійснювалося примусове виконання рішення.

Зазначена позиція повністю кореспондується з висновками Європейського суду з прав людини, відповідно до яких, обираючи спосіб захисту порушеного права, слід зважати на його ефективність з точки зору статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка вимагає, щоб норми національного правового засобу стосувалися сутності "небезпідставної заяви" за Конвенцією та надавали відповідне відшкодування. Зміст зобов`язань за статтею 13 також залежить від характеру скарги заявника за Конвенцією. Тим не менше, засіб захисту, що вимагається згаданою статтею, повинен бути "ефективним" як у законі, так і на практиці, зокрема, в тому сенсі, щоб його використання не було ускладнене діями або недоглядом органів влади відповідної держави (пункт 75 рішення Європейського суду з прав людини у справі "Афанасьєв проти України" від 5 квітня 2005 року (заява № 38722/02)).

Отже, "ефективний засіб правого захисту" в розумінні статті 13 Конвенції повинен забезпечити поновлення порушеного права й одержання особою бажаного результату.

Частиною четвертою статті 245 КАС України визначено, що у випадку, визначеному пунктом 4 частини другої цієї статті, суд може зобов`язати відповідача - суб`єкта владних повноважень прийняти рішення на користь позивача, якщо для його прийняття виконано всі умови, визначені законом, і прийняття такого рішення не передбачає права суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд.

Згідно з ч.2 ст.9 КАС України суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

В даному випадку належнім та достатнім способом захисту позивача у спірних відносинах є зобов`язання ГУ Держгеокадастру у Сумській області розглянути заяву ОСОБА_1 від 28.02.2019 про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки загальною (орієнтовною) площею 2 га для ведення особистого селянського господарства за рахунок земель сільськогосподарського призначення, яка розташована на території Дяківської сільської ради Буринського району Сумської області за межами населеного пункту, та прийняти рішення за заявою з урахуванням висновків суду, наведених у цій постанові.

Колегія суддів вважає безпідставними доводи відповідача, що зобов`язання розглянути заяву позивача про надання дозволу на розробку проекту землеустрою, та прийняти рішення відповідно до вимог Земельного кодексу України є втручанням в його дискреційні повноваження та виключну компетенцію з наступних підстав.

Згідно з положеннями Рекомендації Комітету Міністрів Ради Європи № R (80)2 стосовно здійснення адміністративними органами влади дискреційних повноважень, прийнятої Комітетом Міністрів 11 березня 1980 року під дискреційними повноваженнями слід розуміти повноваження, які адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду, тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин.

Таким чином, дискреція - це елемент управлінської діяльності. Вона пов`язана з владними повноваженнями і їх носіями - органами державної влади та місцевого самоврядування, їх посадовими і службовими особами. Дискрецію не можна ототожнювати тільки з формалізованими повноваженнями - вона характеризується відсутністю однозначного нормативного регулювання дій суб`єкта.

На законодавчому рівні поняття "дискреційні повноваження" суб`єкта владних повноважень відсутнє. У судовій практиці сформовано позицію щодо поняття дискреційних повноважень, під якими слід розуміти такі повноваження, коли у межах, які визначені законом, адміністративний орган має можливість самостійно (на власний розсуд) вибирати один з кількох варіантів конкретного правомірного рішення. Водночас, повноваження державних органів не є дискреційними, коли є лише один правомірний та законно обґрунтований варіант поведінки суб`єкта владних повноважень. Тобто, у разі настання визначених законодавством умов відповідач зобов`язаний вчинити конкретні дії і, якщо він їх не вчиняє, його можна зобов`язати до цього в судовому порядку.

Тобто, дискреційне повноваження може полягати у виборі діяти, чи не діяти, а якщо діяти, то у виборі варіанту рішення чи дії серед варіантів, що прямо або опосередковано закріплені у законі. Важливою ознакою такого вибору є те, що він здійснюється без необхідності узгодження варіанту вибору будь-ким.

У справі, що переглядається, повноваження щодо надання дозволу на розробку проекту землеустрою чи надання мотивовано відмови у його наданні, регламентовано частиною шостою статті 118 ЗК України.

Умови, за яких орган відмовляє у наданні дозволу, визначені законом. Якщо такі умови відсутні, орган повинен надати дозвіл. Ці повноваження та порядок їх реалізації передбачають лише один вид правомірної поведінки відповідного органу - надати дозвіл або не надати (відмовити). За законом у цього органу немає вибору між декількома можливими правомірними рішеннями. Тому зазначені повноваження не є дискреційними, а наведені вище посилання апеляційної скарги колегія суддів відхиляє.

Відповідно до п. 4 ч.1 ст. 317 КАС України порушення норм матеріального права є підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення.

Враховуючи викладене, колегія суддів приходить до висновку, що рішення Сумського окружного адміністративного суду від 18.06.2019 по справі № 480/1487/19 підлягає скасуванню з прийняттям постанови про часткове задоволення позову.

Відповідно до ч.1 ст.139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

При частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. При цьому суд не включає до складу судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами, витрати суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката та сплату судового збору (ч.3 ст.139 КАС України).

Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не повертаючи адміністративної справи на новий розгляд, змінить судове рішення або ухвалить нове, він відповідно змінює розподіл судових витрат (ч.6 ст.139 КАС України).

Відповідно до наявної в матеріалах справи квитанції Укрпошти від 17.04.2019, ОСОБА_1 сплачено за подання позову судовий збір в розмірі 1536,80 грн.

Враховуючи, що судом апеляційної інстанції частково задоволено позовні вимоги ОСОБА_1 до ГУ Держгеокадастру в Сумській області, слід стягнути на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань ГУ Держгеокадастру в Сумській області суми витрат зі сплати судового збору за подання позову в розмірі 768,40 грн.

Керуючись ст.139, ч.4 ст.229, ч.4 ст.241, ст.ст.243, 250, 308, 311, 315, 317, 321, 322, 325, 326-329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ

Апеляційну скаргу Головного управління Держгеокадастру у Сумській області - задовольнити частково.

Рішення Сумського окружного адміністративного суду від 18.06.2019 по справі № 480/1487/19 - скасувати.

Прийняти постанову, якою позовні вимоги ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до Головного управління Держгеокадастру у Сумській області (вул. Петропавлівська, 108, м. Суми, 40021, код ЄДРПОУ 397688) про визнання протиправною та скасування відмови у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою, зобов`язання відповідача надати дозвіл - задовольнити частково.

Визнати протиправною бездіяльність Головного управління Держгеокадастру у Сумській області щодо розгляду заяви ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) від 28.02.2019 про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність орієнтовною площею 2.00 гектара за рахунок земель сільськогосподарського призначення для ведення особистого селянського господарства за межами населених пунктів на території Дяківської сільської ради Буринського району Сумської області.

Зобов`язати Головне управління Держгеокадастру у Сумській області (вул. Петропавлівська, 108, м. Суми, 40021, код ЄДРПОУ 397688) розглянути заяву ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність орієнтовною площею 2.00 гектара за рахунок земель сільськогосподарського призначення для ведення особистого селянського господарства за межами населених пунктів на території Дяківської сільської ради Буринського району Сумської області та прийняти рішення з урахуванням висновків суду, викладених у цій постанові.

В іншій частині позовних вимог ОСОБА_1 відмовити.

Стягнути на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Держгеокадастру у Сумській області (вул. Петропавлівська, 108, м. Суми, 40021, код ЄДРПОУ 397688) витрати зі сплати судового збору за подання адміністративного позову в сумі 768 (сімсот шістдесят вісім) грн. 40 коп.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий суддя (підпис)Т.С. Перцова
Судді(підпис) (підпис) І.С. Чалий С.П. Жигилій