Справа № 826/10017/18
Суддя: Собків Ярослав Мар'янович
Дата ухвалення: 2019-11-18 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 листопада 2019 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого - судді: Собківа Я.М.,

суддів: Ганечко О.М., Костюк Л.О.

за участю секретаря: Рагімової Т.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Окружного адміністративного суду м. Києві від 11 квітня 2019 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Національної комісії, що здійснює державне регулювання ринків у сфері фінансових послуг про визнання протиправним та скасування наказу від 24.05.2018 року № 287-к, поновлення на роботі,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі - Позивач) звернувся до Окружного адміністративного суду міста Києва з адміністративним позовом до Національної комісії, що здійснює державне регулювання ринків у сфері фінансових послуг (далі - Відповідач, Нацкомфінпослуг), в якому просив визнати протиправним та скасувати наказ керівника апарату Нацкомфінпослуг Галабудської Т.М. від 24 травня 2018 року № 287-к «Про звільнення ОСОБА_1 » та поновити на посаді.

Позовні вимоги мотивує тим, що 26 червня 2018 року під час ознайомлення з матеріалами щодо проведення позапланової безвиїзної перевірки дотримання вимог Закону України «Про державну службу» та інших нормативно-правових актів, Позивач ознайомився із листом від 06 червня 2018 року № 3464/11-5, зі змісту якого дізнався про наявність незаконного, на думку Позивача, наказу керівника апарату Нацкомфінпослуг Галабудської Т.М. від 24 травня 2018 року № 287-к «Про звільнення ОСОБА_1 », відповідно до якого його було звільнено з посади заступника директора департаменту методології, стандартів і регулювання та нагляду за фінансовими установами Нацкомфінпослуг відповідно до пункту 4 частини першої статті 87 Закону України «Про державну службу» (вчинення державним службовцем дисциплінарного проступку, який передбачає звільнення).

Під час розгляду справи в суді першої інстанції Позивачем подавалася також заява, в якій він просив визнати протиправними та скасувати накази керівника апарату Нацкомфінпослуг Галабудської Т.М. про притягнення його до дисциплінарної відповідальності, оголошення догани та про звільнення із займаної посади, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 11 квітня 2019 року в задоволенні вимог даного позову відмовлено у повному обсязі.

Не погодившись із вказаним рішенням суду, Позивач подав апеляційну скаргу, в якому просить скасувати рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 11 квітня 2019 року та прийняти нове рішення, яким задовольнити даний позов у повному обсязі.

Свої вимоги Апелянт мотивує тим, що судом першої інстанції при постановленні оскаржуваного рішення не повно досліджено обставини, що мають значення для справи та не правильно застосовано норми матеріального права.

Відповідно до ч.1 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Заслухавши в судовому засіданні суддю-доповідача, пояснення учасників процесу, які з`явилися до суду апеляційної інстанції, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до частини першої статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України (в редакції, чинній на момент звернення до суду) завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб`єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

З матеріалів даної справи убачається, що 26 червня 2018 року під час ознайомлення із матеріалами щодо проведення позапланової безвиїзної перевірки дотримання вимог Закону України «Про державну службу» та інших нормативно-правових актів з питань державної служби в Національній комісії, що здійснює державне регулювання ринків у сфері фінансових послуг за зверненням ОСОБА_1 до Національного агентства України з питань державної служби (далі - НАДС), Позивач ознайомився з листом Відповідача від 06 червня 2018 року № 3464/11-5.

Зі змісту зазначеного листа Позивач дізнався про те, що наказом керівника апарату Національної комісії, що здійснює державне регулювання ринків у сфері фінансових послуг Галабудської Т.М. від 24 травня 2018 року № 287-к «Про звільнення ОСОБА_1 », його звільнено з посади заступника директора департаменту методології, стандартів регулювання та нагляду за фінансовими установами Національної комісії, що здійснює державне регулювання ринків у сфері фінансових послуг відповідно до пункту 4 частини першої статті 87 Закону України «Про державну службу» (вчинення державним службовцем дисциплінарного проступку, який передбачає звільнення).

Відповідно до штатних розписів Національної комісії, що здійснює державне регулювання ринків у сфері фінансових послуг на 2017 рік (наказ Голови Нацкомфінпослуг від 07 серпня 2017 року № 200) та на 2018 рік (наказ Голови Нацкомфінпослуг від 31 січня 2018 року № 23-ОД) посада безпосереднього керівника ОСОБА_1 - заступника директора департаменту методології, стандартів регулювання та нагляду за фінансовими установами Національної комісії, що здійснює державне регулювання ринків у сфері фінансових послуг відсутня; структурний підрозділ Департамент методології, стандартів регулювання та нагляду за фінансовими установами також відсутній.

В матеріалах щодо проведення перевірки є наказ керівника апарату Нацкомфінпослуг «Про покладення обов`язків безпосереднього керівника ОСОБА_1 », відповідно до якого на начальника управління забезпечення діяльності Голови та членів Нацкомфінпослуг Ляшенка О.Г. покладені обов`язки безпосереднього керівника ОСОБА_1 ., заступника директора департаменту методології, стандартів регулювання та нагляду за фінансовими установами Національної комісії, що здійснює державне регулювання ринків у сфері фінансових послуг.

При цьому, підставами для відкриття дисциплінарного провадження було відсутність заступника директора департаменту методології, стандартів регулювання та нагляду за фінансовими установами Національної комісії, що здійснює державне регулювання ринків у сфері фінансових послуг ОСОБА_1 на робочому місці.

З цих підстав, начальником управління забезпечення діяльності Голови та членів Комісії Нацкомфінпослуг Ляшенком О.Г., начальником управління персоналом Нацкомфінпослуг Ящук Л.П., Головою профспілкового комітету Нацкомфінпослуг Павленко Г.Ф. з 04 грудня 2017 року складалися акти про відсутність на робочому місці начальника відділу стандартів реєстрації, ліцензування та дозвільних процедур департаменту консолідованого нагляду та методології на ринках фінансових послуг Нацкомфінпослуг ОСОБА_1

13 березня 2018 року Позивачем наказ керівника апарату Національної комісії, що здійснює державне регулювання ринків у сфері фінансових послуг Галабудської Т.М. від 12 березня 2018 року № 129-к «Про оголошення догани ОСОБА_1 » оскаржено до НАДС 15 березня 2018 року.

Станом на день звернення до суду Позивач з будь-якими іншими наказами про притягнення його до дисциплінарної відповідальності та/або оголошення догани та про звільнення не ознайомлений та не отримував.

З урахуванням вказаних обставин, Позивач вважає наказ про звільнення його з займаної посади протиправним та таким, що підлягає скасуванню. Також протиправними Позивач вважає і наказ про притягнення його до дисциплінарної відповідальності та оголошення йому догани.

Надаючи правову оцінку обставинам вказаної справи, колегія суддів зважає на наступне.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно зі статтею 43 Конституції України громадянам гарантується захист від незаконного звільнення.

Відповідно до частини першої статті 3 Закону України від 10 грудня 2015 року №889-VІІІ «Про державну службу» (тут і надалі в його редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин) (далі - Закон №889-VІІІ), цей Закон регулює відносини, що виникають у зв`язку із вступом на державну службу, її проходженням та припиненням, визначає правовий статус державного службовця.

Відповідно до частин першої - третьої статті 5 Закону №889-VІІІ, правове регулювання державної служби здійснюється Конституцією України, цим та іншими законами України, міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, постановами Верховної Ради України, указами Президента України, актами Кабінету Міністрів України та центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері державної служби. Відносини, що виникають у зв`язку із вступом, проходженням та припиненням державної служби, регулюються цим Законом, якщо інше не передбачено законом. Дія норм законодавства про працю поширюється на державних службовців у частині відносин, не врегульованих цим Законом.

Основні обов`язки державного службовця закріплені у статті 8 Закону № 889-VIII, відповідно до якої державний службовець зобов`язаний: 1) дотримуватися Конституції та законів України, діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; 2) дотримуватися принципів державної служби та правил етичної поведінки; 3) поважати гідність людини, не допускати порушення прав і свобод людини та громадянина; 4) з повагою ставитися до державних символів України; 5) обов`язково використовувати державну мову під час виконання своїх посадових обов`язків, не допускати дискримінацію державної мови і протидіяти можливим спробам її дискримінації; 6) забезпечувати в межах наданих повноважень ефективне виконання завдань і функцій державних органів; 7) сумлінно і професійно виконувати свої посадові обов`язки; 8) виконувати рішення державних органів, накази (розпорядження), доручення керівників, надані на підставі та у межах повноважень, передбачених Конституцією та законами України; 9) додержуватися вимог законодавства у сфері запобігання і протидії корупції; 10) запобігати виникненню реального, потенційного конфлікту інтересів під час проходження державної служби; 11) постійно підвищувати рівень своєї професійної компетентності та удосконалювати організацію службової діяльності; 12) зберігати державну таємницю та персональні дані осіб, що стали йому відомі у зв`язку з виконанням посадових обов`язків, а також іншу інформацію, яка відповідно до закону не підлягає розголошенню; 13) надавати публічну інформацію в межах, визначених законом.

Державні службовці виконують також інші обов`язки, визначені у положеннях про структурні підрозділи державних органів та посадових інструкціях, затверджених керівниками державної служби в цих органах.

У разі виявлення державним службовцем під час його службової діяльності або поза її межами фактів порушення вимог цього Закону з боку державних органів, їх посадових осіб він зобов`язаний звернутися для забезпечення законності до центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері державної служби.

За правилами частини першої статті 64 Закону №889-VІІІ, за невиконання або неналежне виконання посадових обов`язків, визначених цим Законом та іншими нормативно-правовими актами у сфері державної служби, посадовою інструкцією, а також порушення правил етичної поведінки та інше порушення службової дисципліни державний службовець притягається до дисциплінарної відповідальності у порядку, встановленому цим Законом.

Як передбачено частиною першою статті 65 Закону №889-VІІІ, підставою для притягнення державного службовця до дисциплінарної відповідальності є вчинення ним дисциплінарного проступку, тобто протиправної винної дії або бездіяльності чи прийняття рішення, що полягає у невиконанні або неналежному виконанні державним службовцем своїх посадових обов`язків та інших вимог, встановлених цим Законом та іншими нормативно-правовими актами, за яке до нього може бути застосоване дисциплінарне стягнення.

Крім того, згідно з частиною другою вказаної статті дисциплінарними проступками є:

1) порушення Присяги державного службовця;

2) порушення правил етичної поведінки державних службовців;

3) вияв неповаги до держави, державних символів України, Українського народу;

4) дії, що шкодять авторитету державної служби;

5) невиконання або неналежне виконання посадових обов`язків, актів органів державної влади, наказів (розпоряджень) та доручень керівників, прийнятих у межах їхніх повноважень;

6) недотримання правил внутрішнього службового розпорядку;

7) перевищення службових повноважень, якщо воно не містить складу злочину або адміністративного правопорушення;

8) невиконання вимог щодо політичної неупередженості державного службовця;

9) використання повноважень в особистих (приватних) інтересах або в неправомірних особистих інтересах інших осіб;

10) подання під час вступу на державну службу недостовірної інформації про обставини, що перешкоджають реалізації права на державну службу, а також неподання необхідної інформації про такі обставини, що виникли під час проходження служби;

11) неповідомлення керівнику державної служби про виникнення відносин прямої підпорядкованості між державним службовцем та близькими особами у 15-денний строк з дня їх виникнення;

12) прогул державного службовця (у тому числі відсутність на службі більше трьох годин протягом робочого дня) без поважних причин;

13) поява державного службовця на службі в нетверезому стані, у стані наркотичного або токсичного сп`яніння;

14) прийняття державним службовцем необґрунтованого рішення, що спричинило порушення цілісності державного або комунального майна, незаконне їх використання або інше заподіяння шкоди державному чи комунальному майну, якщо такі дії не містять складу злочину або адміністративного правопорушення.

Як свідчать матеріали даної справи, однією з підстав для звернення Позивача з даним позовом стало безпідставне, на думку останнього, переведення на іншу посаду, без отримання на це його згоди.

Водночас, як зазначає сам Позивач, оскільки займана ним посада була скорочена, то Відповідачем безпідставно притягнуто його до дисциплінарної відповідальності за посадою, яка скорочена майже два роки та незаконно звільнено з такої посади.

Відповідно до частини першої статті 66 Закону № 889-VIII, до державних службовців застосовується один із таких видів дисциплінарного стягнення:

1) зауваження;

2) догана;

3) попередження про неповну службову відповідність;

4) звільнення з посади державної служби.

За правилами частини четвертої статті 66 Закону № 889-VIII, у разі допущення державним службовцем дисциплінарних проступків, передбачених пунктами 2 та 8 частини другої статті 65 цього Закону, а також вчинення систематично (повторно протягом року) дисциплінарних проступків, передбачених пунктами 4 та 5 частини другої статті 65 цього Закону, суб`єкт призначення або керівник державної служби може попередити такого державного службовця про неповну службову відповідність.

Відповідно до частини п`ятої статті 66 Закону № 889-VIII, звільнення з посади державної служби є винятковим видом дисциплінарного стягнення і може бути застосоване лише у разі вчинення дисциплінарних проступків, передбачених пунктами 1, 3, 7, 9-11, 13, 14 частини другої статті 65 цього Закону, а також вчинення систематично (повторно протягом року) дисциплінарного проступку, передбаченого пунктом 12 частини другої статті 65 цього Закону.

При цьому, частиною першою статті 74 Закону № 889-VIII передбачено, що дисциплінарне стягнення має відповідати ступеню тяжкості вчиненого проступку та вини державного службовця. Під час визначення виду стягнення необхідно враховувати характер проступку, обставини, за яких він був вчинений, обставини, що пом`якшують чи обтяжують відповідальність, результати оцінювання службової діяльності державного службовця, наявність заохочень, стягнень та його ставлення до служби.

Разом з тим, частиною першою статті 71 Закону № 889-VIII обумовлено, що з метою визначення наявності вини, характеру і тяжкості дисциплінарного проступку може проводитися службове розслідування. У разі невиконання або неналежного виконання посадових обов`язків державним службовцем, перевищення повноважень, що призвело до людських жертв або заподіяло значну матеріальну шкоду фізичній чи юридичній особі, державі або територіальній громаді, службове розслідування проводиться обов`язково.

Відповідно до частини восьмої статті 71 Закону № 889-VIII, державний службовець, стосовно якого проводиться службове розслідування, має право: 1) надавати пояснення, а також відповідні документи та матеріали щодо обставин, які досліджуються; 2) порушувати клопотання про одержання і залучення до матеріалів нових документів, одержання додаткових пояснень осіб, які причетні до справи; 4) подавати в установленому порядку скарги на дії осіб, які проводять службове розслідування.

Відповідно до частини дев`ятої статті 71 Закону № 889-VIII, за результатами службового розслідування складається висновок про наявність чи відсутність у діях державного службовця дисциплінарного проступку та підстав для його притягнення до дисциплінарної відповідальності.

Одночасно частинами першою, другою, дев`ятою-одинадцятою статті 69 Закону № 889-VIII передбачено, що для здійснення дисциплінарного провадження з метою визначення ступеня вини, характеру і тяжкості вчиненого дисциплінарного проступку утворюється дисциплінарна комісія з розгляду дисциплінарних справ (далі - дисциплінарна комісія).

Дисциплінарну комісію стосовно державних службовців, які займають посади державної служби категорій "Б" і "В", утворює керівник державної служби у кожному державному органі.

Дисциплінарна комісія розглядає дисциплінарну справу державного службовця, сформовану в установленому цим Законом порядку.

Результатом розгляду дисциплінарної справи є пропозиція Комісії або подання дисциплінарної комісії, які мають рекомендаційний характер для суб`єкта призначення.

Суб`єкт призначення протягом 10 календарних днів зобов`язаний прийняти рішення на підставі пропозиції Комісії або подання дисциплінарної комісії або надати вмотивовану відмову протягом цього строку.

Частинами першою - третьою статті 73 Закону № 889-VIII встановлено, що з метою збору інформації про обставини, які стали підставою для порушення дисциплінарного провадження, для визначення дисциплінарною комісією ступеня вини, характеру і тяжкості цього дисциплінарного проступку Комісією, дисциплінарною комісією формується дисциплінарна справа. Дисциплінарна справа повинна містити: 1) дату і місце її формування; 2) підстави для відкриття дисциплінарного провадження; 3) характеристику державного службовця, складену його безпосереднім керівником, та інші відомості, що характеризують державного службовця; 4) відомості щодо наявності чи відсутності дисциплінарних стягнень; 5) інформаційну довідку з викладенням обставин щодо вчинення державним службовцем дисциплінарного проступку; 6) пояснення державного службовця щодо обставин, які стали підставою для порушення дисциплінарного провадження; 7) пояснення безпосереднього керівника державного службовця з приводу обставин, які стали підставою для порушення дисциплінарного провадження; 8) пояснення інших осіб, яким відомі обставини, які стали підставою для порушення дисциплінарного провадження; 9) належним чином завірені копії документів і матеріалів, що підтверджують та/або спростовують факт вчинення дисциплінарного проступку; 10) відомості про причини і умови, що призвели до вчинення проступку, вжиті або запропоновані заходи для їх усунення чи обставини, на підставі яких з державного службовця знімають звинувачення; 11) висновок за результатами службового розслідування (у разі його проведення); 12) висновок про наявність чи відсутність у діях державного службовця дисциплінарного проступку та підстав для його притягнення до дисциплінарної відповідальності; 13) опис матеріалів, які містяться в дисциплінарній справі. Результатом розгляду дисциплінарної справи є пропозиції Комісії, подання дисциплінарної комісії у державному органі, які мають рекомендаційний характер для суб`єкта призначення.

Відповідно до пункту 7 «Порядку проведення службового розслідування стосовно осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 13 червня 2000 року № 950, особа, уповноважена на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, стосовно якої проводиться службове розслідування, має право: 1) отримувати інформацію про підстави проведення такого розслідування; 2) надавати усні або письмові пояснення, робити заяви, подавати документи, які мають значення для проведення службового розслідування; 3) звертатися з клопотанням про опитування інших осіб, яким відомі обставини, що досліджуються під час проведення службового розслідування, а також про залучення до матеріалів розслідування додаткових документів, видань, інших матеріальних носіїв інформації стосовно предмета службового розслідування; 4) подавати у письмовій формі зауваження щодо проведення службового розслідування, дій або бездіяльності осіб, які його проводять; 5) звертатися з обґрунтованим клопотанням у письмовій формі до керівника органу державної влади, який приймає рішення щодо складу комісії з проведення службового розслідування, про виведення з її складу осіб, які особисто заінтересовані в результатах такого розслідування. Про прийняте за результатами розгляду клопотання рішення письмово повідомляється особа, уповноважена на виконання функцій держави або місцевого самоврядування.

Крім того, статтею 73 Закону N 889-VIII передбачено, що з метою збору інформації про обставини, які стали підставою для порушення дисциплінарного провадження, для визначення дисциплінарною комісією ступеня вини, характеру і тяжкості цього дисциплінарного проступку Комісією, дисциплінарною комісією формується дисциплінарна справа.

Дисциплінарна справа повинна містити:

1) дату і місце її формування;

2) підстави для відкриття дисциплінарного провадження;

3) характеристику державного службовця, складену його безпосереднім керівником, та інші відомості, що характеризують державного службовця;

4) відомості щодо наявності чи відсутності дисциплінарних стягнень;

5) інформаційну довідку з викладенням обставин щодо вчинення державним службовцем дисциплінарного проступку;

6) пояснення державного службовця щодо обставин, які стали підставою для порушення дисциплінарного провадження;

7) пояснення безпосереднього керівника державного службовця з приводу обставин, які стали підставою для порушення дисциплінарного провадження;

8) пояснення інших осіб, яким відомі обставини, які стали підставою для порушення дисциплінарного провадження;

9) належним чином завірені копії документів і матеріалів, що підтверджують та/або спростовують факт вчинення дисциплінарного проступку;

10) відомості про причини і умови, що призвели до вчинення проступку, вжиті або запропоновані заходи для їх усунення чи обставини, на підставі яких з державного службовця знімають звинувачення;

11) висновок за результатами службового розслідування (у разі його проведення);

12) висновок про наявність чи відсутність у діях державного службовця дисциплінарного проступку та підстав для його притягнення до дисциплінарної відповідальності;

13) опис матеріалів, які містяться в дисциплінарній справі.

Результатом розгляду дисциплінарної справи є пропозиції Комісії, подання дисциплінарної комісії у державному органі, які мають рекомендаційний характер для суб`єкта призначення.

Порядок обліку та роботи з дисциплінарними справами встановлюється центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері державної служби.

У частині 2 статті 74 Закону № 889-VIII встановлено, що дисциплінарне стягнення може бути накладено тільки у разі встановлення факту вчинення дисциплінарного проступку та вини державного службовця.

Відповідно до статті 75 Закону № 889-VIII, перед накладенням дисциплінарного стягнення суб`єкт призначення повинен отримати від державного службовця, який притягається до дисциплінарної відповідальності, письмове пояснення (ч. 1); пояснення державного службовця має відображати час, місце, обставини та причини вчинення ним дисциплінарного проступку, його усвідомлення чи заперечення провини, а також інші питання, які мають значення у справі (ч. 2); відмова надати пояснення оформляється відповідним актом і підтверджується двома державними службовцями. Відмова надати пояснення не перешкоджає здійсненню дисциплінарного провадження та накладенню на державного службовця дисциплінарного стягнення (ч. 3).

Частинами 1, 2 статті 77 Закону № 889-VIII визначено, що рішення про накладення на державного службовця дисциплінарного стягнення чи закриття дисциплінарного провадження приймає суб`єкт призначення протягом 10 календарних днів з дня отримання пропозицій Комісії, подання дисциплінарної комісії у державному органі. Рішення оформляється відповідним актом суб`єкта призначення

У рішенні, яке оформляється наказом (розпорядженням), зазначаються найменування державного органу, дата його прийняття, відомості про державного службовця, стислий виклад обставин справи, вид дисциплінарного проступку і його юридична кваліфікація, вид застосованого дисциплінарного стягнення.

Отже, законодавством регламентовано чітку та послідовну процедуру притягнення державного службовця до дисциплінарної відповідальності, що включає такі обов`язкові стадії:

1) ініціювання дисциплінарного провадження суб`єктом призначення;

2) формування дисциплінарною комісією дисциплінарної справи;

3) розгляд належним чином сформованої дисциплінарної справи на засіданні дисциплінарної комісії та внесення за результатами цього розгляду подання суб`єкту призначення;

4) розгляд дисциплінарної справи суб`єктом призначення з урахуванням подання дисциплінарної комісії протягом 10 календарних днів з дня отримання подання, що обов`язково має включити відібрання письмового пояснення у державного або фіксування факту відмови від надання такого пояснення;

5) прийняття вмотивованого рішення суб`єкта призначення.

Як було зазначено вище, наказом керівника апарату Нацкомфінпослуг Галабудської Т.М. від 24 травня 2018 року № 287-к «Про звільнення ОСОБА_1 » Позивача було звільнено з посади заступника директора департаменту методології, стандартів регулювання та нагляду за фінансовими установами Нацкомфінпослуг відповідно до пункту 4 частини першої статті 87 Закону України «Про державну службу». Даний наказ було видано на підставі подання голови Дисциплінарної комісії Нацкомфінпослуг від 18 травня 2018 року № 59/ДК-08, висновку та інформаційної довідки дисциплінарної комісії Нацкомфінпослуг від 18 травня 2018 року та актів про відсутність на робочому місці (а.с. 27-29, 141-190 т. 1, 1-24 т. 2).

Підставами для притягнення Позивача до дисциплінарної відповідальності та звільнення із займаної посади слугували власне обставини його тривалої відсутності на робочому місці без поважних причин, тобто вчинення державним службовцем категорії «Б» ОСОБА_1 систематичного (повторного протягом року) дисциплінарного проступку, передбаченого пунктом 12 частини другої статті 65 Закону України «Про державну службу» (прогул державного службовця (у тому числі відсутність на роботі більше трьох годин протягом робочого дня) без поважних причин).

Доказом цього є наявні у справі копії актів про відсутність Позивача на робочому місці та копії листів Нацкомфінпослуг, адресованих Позивачу, з проханням повідомити про причини відсутності на робочому місці.

Так, зі змісту акта від 25 травня 2018 року вбачається, що виїзною комісією, утвореною відповідно до доручення керівника апарату Нацкомфінпослуг від 25 травня 2018 року № 31/08, було здійснено виїзд за місцем реєстрації ОСОБА_1 з метою ознайомлення та вручення йому під розписку належним чином завіреної копії наказу керівника апарату Нацкомфінпослуг Галабудської Т.М. від 24 травня 2018 року № 287-к «Про звільнення ОСОБА_1 », листа Нацкомфінпослуг від 25 травня 2018 року № 3189/19-12 «Про необхідність отримання трудової книжки» а також довідки про доходи за 2018 рік, розрахунку заробітної плати, проте ОСОБА_1 за місцем реєстрації не виявилося (а.с. 87-96 т. 1).

Зазначені вище документи направлялися Позивачу засобами поштового зв`язку (а.с. 97-98 т.1), проте як свідчать матеріали даної справи, поштовий конверт із вкладенням повернувся на адресу відправника з відміткою про не отримання його адресатом (а.с. 99-100 т.1). Повторно зазначені документи направлялися Позивачу засобами поштового зв`язку 29 травня 2018 року (а.с. 102-105 т.1).

Відповідно до пункту 2 розділу І Правил етичної поведінки державних службовців, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 11 лютого 2016 року № 65, які були чинними на час виникнення спірних правовідносин, державні службовці у своїй діяльності керуються принципами етики державної служби, що ґрунтуються на положеннях Конституції України, законодавства про державну службу та запобігання корупції, а саме: 1) служіння державі і суспільству; 2) гідної поведінки; 3) доброчесності; 4) лояльності; 5) політичної нейтральності; 6) прозорості і підзвітності; 7) сумлінності.

Відповідно до п.3 Правил, під час прийняття на державну службу особа ознайомлюється з цими Правилами та зобов`язана їх дотримуватися у своїй подальшій службовій діяльності.

Крім того, особа, призначена на посаду державної служби вперше, публічно складає Присягу державного службовця такого змісту: "Усвідомлюючи свою високу відповідальність, урочисто присягаю, що буду вірно служити Українському народові, дотримуватися Конституції та законів України, втілювати їх у життя, поважати та охороняти права, свободи і законні інтереси людини і громадянина, честь держави, з гідністю нести високе звання державного службовця та сумлінно виконувати свої обов`язки" (стаття 36 Закону).

Під порушенням Присяги слід розуміти скоєння державним службовцем проступку (вчинку) проти інтересів служби, який суперечить покладеним на нього обов`язкам, підриває довіру до нього як до носія влади, що призводить до приниження авторитету державного органу та унеможливлює подальше виконання державним службовцем своїх обов`язків. Порушення Присяги, втім як і вчинення іншого дисциплінарного проступку, можуть бути наслідком недотримання, порушення державним службовцем правових, етичних (моральних) норм проходження публічної служби.

Таким чином, в основi поведiнки державного службовця закладенi етичнi, правовi та службово-дисциплiнарнi норми поведiнки, недодержання яких утворює факт порушення Присяги . Тому, складаючи Присягу, державний службовець покладає на себе не тiльки певнi службовi зобов`язання, але й моральну вiдповiдальнiсть за їх виконання. У зв`язку з цим як порушення Присяги слiд розумiти скоєння державним службовцем проступку (вчинку) проти iнтересiв служби, який суперечить покладеним на нього обов`язкам, пiдриває довiру до нього як до носiя влади, що призводить до приниження авторитету державного органу та унеможливлює подальше виконання ним своїх обов`язкiв (постанова Верховного Суду від 07 лютого 2018 року у справі 802/3323/14-а (К/9901/1562/18).

Доказів того, що порядок утворення Дисциплінарної комісії Нацкомфінпослуг, її склад та дії під час розгляду матеріалів дисциплінарних справ та складання відповідних висновків, не відповідають вимогам чинного законодавства, матеріали даної справи не містять.

В свою чергу, мотивуючи доводи адміністративного позову, Позивач серед іншого посилається на незаконність його переведення на посаду начальника відділу стандартів реєстрації, ліцензування та дозвільних процедур департаменту консолідованого нагляду та методологію на ринках фінансових послуг на період відпустки по догляду за дитиною основного працівника ОСОБА_2 без попереднього отримання його згоди. При цьому, Позивач вказує на те, що про наявність оскаржуваного наказу від 24 травня 2018 року № 287-к «Про звільнення ОСОБА_1 » він дізнався лише 26 червня 2018 року під час ознайомлення з матеріалами щодо проведення позапланової безвиїзної перевірки дотримання вимог Закону України «Про державну службу» та інших нормативно-правових актів, зокрема зі змісту листа від 06 червня 2018 року № 3464/11-5.

Проте, як було вірно зазначено судом першої інстанції, та обставина, що про наявність оскаржуваного наказу від 24 травня 2018 року № 287-к Позивач дізнався саме 26 червня 2018 року, лише вкотре підтверджує факт його відсутності на робочому місці протягом тривалого часу без наявності поважних на те причин. При цьому, відсутність Позивача на робочому місці протягом тривалого часу свідчить насамперед про свідоме нехтування та ігнорування ним своїх посадових обов`язків, не забезпечення виконання функцій держави, якими його було наділено, та умисне порушення вимог Присяги державного службовця, колективного договору і правил внутрішнього трудового розпорядку.

Крім того, в своїх доводах Позивач також наголошує на тому, що він не був ознайомлений з наказом керівника апарату Нацкомфінпослуг від 12.03.2018 № 129-к «Про оголошення догани ОСОБА_1 », який останній був оскаржений до НАДС, та не був ознайомлений з наказом про притягнення його до дисциплінарної відповідальності, що на думку Позивача є вагомою підставою для скасування наказу керівника апарату Нацкомфінпослуг Галабудської Т.М. від 24 травня 2018 року № 287-к «Про звільнення ОСОБА_1 » та поновлення його на посаді.

Проте, як вбачається з висновку пункту 5 довідки Національного агенатсва з питань державної служби від 19.07.2018 №30/18, складеної за результатом позапланової перевірки у Нацкомфінпослуг стосовно дотримання вимог Закону України «Про державну службу» та інших нормативно-правових актів з питань державної служби, жодних порушень Закону України «Про державну службу» під час здійснення Нацкомфінпослуг стосовно заступника директора департаменту методології, стандартів регулювання та нагляду за фінансовими установами Нацкомфінпослуг ОСОБА_1 дисциплінарного провадження та прийняття рішення про притягнення його до дисциплінарної відповідальності, не встановлено, у зв`язку з чим підстави для скасування наказу від 13 березня 2018 року № 129-к «Про оголошення догани ОСОБА_1 » відсутні (а.с. 49-61 т. 1).

Та обставина, що Позивачем було надано листок непрацездатності серії АДА №059395 від 06.02.2017, зареєстрований в журналі реєстрації листків непрацездатності Нацкомфінпослуг за №58, жодним чином не спростовує факт його відсутності упродовж тривалого часу на робочому місці, оскільки період непрацездатності Позивача згідно листка непрацездатності становить з 06.02.2017 по 16.02.2017, тоді як Позивач був відсутній на робочому місці з 27 листопада 2017 року по дату звільнення. При цьому, за твердженням самового Відповідача, термін відсутності Позивача на робочому місці складає більше року, починаючи з 20 лютого 2017 року. Причиною непрацездатності відповідно до листка непрацездатності значиться: «догляд 5р. (амбулаторно)». Листок непрацездатності закрито із зазначенням: «стати до роботи вісімнадцятого лютого» (а.с. 26 т.2).

Щодо доводів Позивача про те, що у відповідності до наказу Голови Нацкомфінпослуг від 19.07.2016 №207 «Про затвердження структури та введення в дію нового штатного розпису Нацкомфінпослуг на 2016 рік» було скорочено посаду заступника директора департаменту методології, стандартів, регулювання та нагляду за фінансовими установами, а штатними розписами Нацкомфінпослуг на 2017 та 2018 роки зазначена посада взагалі не передбачена, колегія суддів зазначає, що посада заступника директора департаменту методології, стандартів, регулювання та нагляду за фінансовими установами передбачена саме штатним розписом, введеним в дію наказом Нацкомфінпослуг від 08.06.2016 №143, який діяв на час звільнення Позивача. При цьому, відповідно до наказу Голови Нацкомфінпослуг від 08.06.2016 №143 Департамент методології, стандартів, регулювання та нагляду за фінансовими установами Нацкомфінпослуг було перейменовано та утворено Департамент консолідованого нагляду та методології на ринках фінансових послуг до складу якого входить відділ стандартів реєстрації, ліцензування та дозвільних процедур.

А згідно наказу Нацкомфінпослуг від 21 листопада 2016 року № 694-к «Про переведення ОСОБА_1 » з 21 листопада 2016 року Позивача було переведено на посаду начальника відділу стандартів, реєстрації, ліцензування та дозвільних процедур департаменту консолідованого нагляду та методології на ринках фінансових послуг на період соціальної відпустки основного працівника ОСОБА_2 для догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку або до її фактичного виходу на роботу, увільнивши з посади заступника директора департаменту методології, стандартів, регулювання та нагляду за фінансовими установами.

При цьому, як свідчать матеріали даної справи, Позивач не погодившись з таким переведенням, оскаржив наказ Нацкомфінпослуг від 21 листопада 2016 року № 694-к в судовому порядку, однак у зв`язку з тривалим розглядом адміністративної справи № 826/20323/16 та небажанням Позивача виконувати посадові обов`язки, які на думку Відповідача по суті не змінилися після його переведення на іншу посаду, вказане стало підставою для видання Головою Нацкомфінпослуг наказу від 27 листопада 2017 року № 538-к «Про скасування наказу керівника апарату Нацкомфінпослуг від 21 листопада 2016 року № 694-к про переведення ОСОБА_1 на посаду начальника відділу стандартів, реєстрації, ліцензування та дозвільних процедур департаменту консолідованого нагляду та методології на ринках фінансових послуг на період соціальної відпустки основного працівника ОСОБА_2 для догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку або до її фактичного виходу на роботу (а.с. 118-119 т. 1).

Що ж стосується наказу Голови Нацкомфінпослуг від 19.07.2016 №207 «Про затвердження структури та введення в дію нового штатного розпису Нацкомфінпослуг на 2016 рік», то даний наказ не містить посилань про скорочення посади заступника директора департаменту методології, стандартів, регулювання та нагляду за фінансовими установами, про що зокрема зазначав в своїх доводах Позивач. При цьому, зміст пункту 2.1 наказу Голови Нацкомфінпослуг від 19.07.2016 №207 наголошує лише на тому, що: «Попередити працівників відповідних структурних підрозділів Нацкомфінпослуг про наступне вивільнення у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці, в тому числі скорочення штату працівників (посад державної служби) не пізніше ніж за два місяці з дотриманням вимог законодавства про працю».

За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку про відсутність правових підстав для задоволення вимог даного позову, оскільки тривала відсутність Позивача на робочому місці, що як наслідок стало підставою для притягнення його до дисциплінарної відповідальності та звільнення з цих підстав з займаної посади, вказує на недотримання ним норм чинного трудового законодавства в контексті Закону України «Про державну службу».

Отже, досліджуючи матеріали даної справи в сукупності з наявними у ній доказами, колегія суддів приходить до висновку, що Відповідачем у повній мірі було дотримано процедуру притягнення Позивача до відповідальності, ретельно перевірено факт вчинення ним відповідного дисциплінарного проступку, враховано обставини вчиненого проступку, ступінь вини, особу Позивача та прийнято вмотивовані рішення про застосування до Позивача дисциплінарного стягнення у виді доган та подальшого звільнення його з займаної посади за фактом відсутності на робочому місці протягом тривалого часу.

Згідно статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року, яку ратифіковано Законом України від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Перевіряючи всі доводи Апелянта, колегія суддів також приймає до уваги правову позицію Європейського суду з прав людини, викладену в рішенні від 21.01.1999 р. по справі «Гарсія Руїз проти Іспанії», відповідно до якої «…хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожний довід…».

Відповідно до статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського Суду з прав людини» Суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Таким чином, враховуючи вищевикладене та проаналізувавши всі доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що вони не спростовують правильності висновків суду першої інстанції щодо відсутності правових підстав для задоволення даного адміністративного позову.

Отже, судом першої інстанції повно встановлено обставини справи та ухвалено судове рішення з дотриманням норм матеріального і процесуального права.

Згідно зі ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи вищевикладене, апеляційна скарга ОСОБА_1 підлягає залишенню без задоволення, а рішення Окружного адміністративного суду м. Києва від 11 квітня 2019 року - без змін.

Керуючись ст.ст. 250, 308, 315, 316, 321, 325, 328, 329 КАС України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 11 квітня 2019 року залишити без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя Собків Я.М.

Суддя Ганечко О.М.

Суддя Костюк Л.О.

Повний текст постанови виготовлено - 25 листопада 2019 року.