Справа № 640/13215/19
Суддя: Аверкова В.В.
Дата ухвалення: 2019-11-22 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

22 листопада 2019 року № 640/13215/19

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі судді Аверкової В. В., розглянувши у порядку письмовому провадженні адміністративну справу

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Леді"

до Приватного виконавця Виконавчого округу міста Києва

Іванова Андрія Валерійовича

треті особи 1) ОСОБА_1 ;

2) Акціонерне товариство "Райффазен Банк Аваль"

про визнання дій протиправними та скасування постанови,

УС Т А Н О В И В:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Леді" звернулось до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовом до Приватного виконавця Виконавчого округу міста Києва Іванова Андрія Валерійовича, треті особи: ОСОБА_1 , Акціонерне товариство "Райффазен Банк Аваль", в якому просить суд:

- визнати протиправними дії відповідача, які полягають у накладені арешту на корпоративні права ОСОБА_1 у ТОВ "Леді";

- визнати протиправною та скасувати постанову про арешт майна боржника від 11 квітня 2019 року у виконавчому провадженні №58184943 в частині накладення арешту на корпоративні права ОСОБА_1 у ТОВ "Леді" у розмірі внеску до статутного фонду в сумі 2 800 000,00 грн;

- заборонити вчиняти будь-які дії щодо відчуження частки боржника у статутному капіталі ТОВ "Леді" та здійснювати будь-які операції з розміром ТОВ "Леді", що можуть призвести до зменшення розміру частки боржника, зменшення її вартості, а також зміни співвідношення номінальної вартості частки боржника в статутних капіталах яких накладено арешт.

В обґрунтування позовних вимог позивачем зазначено, що постанова приватного виконавця про арешт майна від 11 квітня 2019 року підлягає скасуванню, оскільки боржник - ОСОБА_1 , який є учасником TOB «ЛЕДІ» може відповідати в межах свого внеску до статутного капіталу позивача лише по зобов`язаннях TOB «ЛЕДІ», а не по своїх власних, оскільки внески учасників, відповідно до статті 66 ГК України, є одним з джерел формування майна товариства, а відповідно до статті 3 Закону України «Про товариства з обмеженою та додатковою відповідальністю», товариство несе відповідальність належним йому майном лише за своїми зобов`язаннями.

Також зазначено, що накладаючи оскаржуваною постановою арешт фактично на майно позивача, відбувається втручання в господарську діяльність, що в свою чергу, є порушенням загальних принципів господарювання, а саме: свобода підприємницької діяльності; вільний рух капіталів, товарів та послуг на території України; заборона незаконного втручання органів державної влади та органів місцевого самоврядування, їх посадових осіб у господарські відносини.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 25 жовтня 2019 року відкрито провадження в адміністративній справі за правилами спрощеного позовного провадження та призначено судове засідання.

Відповідач надав суду належним чином засвідченні копії матеріалів виконавчого провадження та відзив на позовну заяву, в якому зазначив, що заперечує проти позовних вимог, оскільки оскаржувана постанова винесена у порядку та у спосіб передбачений чинним законодавством.

Треті особи не подали до суду пояснень з приводу предмету позову.

Представник позивача, відповідач та представник третьої особи - 2 подали через канцелярію суду клопотання про розгляд справи за їх відсутності.

Суд зазначає, що копія ухвали про відкриття провадження, повістки про виклик надсилались третій особі засобами поштового зв`язку за адресою, що зазначена у позовній заяві, однак до суду повертається конверти із судовими документами із відміткою відділення поштового зв`язку про повернення поштового відправлення.

Крім того, з метою належного повідомлення третьої особи - 1 про дату, час та місце судового розгляду справи судом здійснено публікацію оголошення про виклик до суду на офіційному вебпорталі судової влади України 07 листопада 2019 року відповідно до положень статті 130 Кодексу адміністративного судочинства України (Т-3, а.с.69).

Суд у судовому засіданні 18 листопада 2019 року відповідно до частини дев`ятої статті 205 Кодексу адміністративного судочинства України перейшов до подальшого розгляду справи у порядку письмового провадження.

Оцінивши надані сторонами докази та пояснення, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, та враховуючи всі наведені обставини, Окружний адміністративний суд міста Києва встановив наступне.

Постановою приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Івановим Андрієм Валерійовичем від 24 січня 2019 року відкрито виконавче провадження №58184943 щодо виконання виконавчого листа (дублікат) №756/16608/17, виданого 28 лютого 2018 року Оболонським районним судом міста Києва про стягнення з ОСОБА_2 , ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» 1 274 217 (один мільйон двісті сімдесят чотири тисячі двісті сімдесят) грн 59 коп. (Т-2, а.с.11).

10 квітня 2019 року Акціонерне товариство «Райффайзен Банк Аваль» звернулось до приватного виконавця про накладення арешту на майно боржника та звернення стягнення на нього (Т-2, а.с.87-91).

Приватним виконавцем виконавчого округу міста Києва Івановим Андрієм Валерійовичем 11 квітня 2019 року постановою накладено арешт на майнові (корпоративні) права, а саме частки у статутних капіталах наступних юридичних осіб:

- ТОВ "Променергоресурси", у розмірі внеску до статутного фонду у сумі 34 375,00 грн;

- ТОВ "Чиста Вода-Первомайськ", у розмірі внеску до статутного фонду у сумі 24 780,00 грн;

- ТОВ "Східна електропередавальна компанія", у розмірі внеску до статутного фонду у сумі 19 600,00 грн;

- ТОВ "Чиста Вода-Куп`янськ", у розмірі внеску до статутного фонду у сумі 7500,00 грн;

- ТОВ "Мавєрік", у розмірі внеску до статутного фонду у сумі 6000,00 грн;

- ТОВ "Чиста Вода-Ізюм", у розмірі внеску до статутного фонду у сумі 7500,00 грн;

- ТОВ "Артамонова і партнери", у розмірі внеску до статутного фонду у сумі 21 000,00 грн;

- ТОВ "Холдинг "Чиста вода", у розмірі внеску до статутного фонду у сумі 155 430,00 грн;

- ТОВ "Приватна загальноосвітня школа І-ІІ ступенів шляхетних панянок "Леді"", у розмірі внеску до статутного фонду у сумі 500,00грн;

- ТОВ "Юридична компанія "Овчаренко та партнери", у розмірі внеску до статутного фонду у сумі 8000,00 грн;

- ТОВ "Консалтингенерго", у розмірі внеску до статутного фонду у сумі 10 250,00 грн;

- ТОВ "Торговельний дім "України", у розмірі внеску до статутного фонду у сумі 341 562,50 грн;

- ТОВ "Торговий дім "Донбас-Китай", у розмірі внеску до статутного фонду у сумі 9250,00 грн;

- ТОВ "Суперкар", у розмірі внеску до статутного фонду у сумі 28 000,00 грн;

- ТОВ "Компанія "Укренерговосток-1", у розмірі внеску до статутного фонду у сумі 27 260,00 грн;

- ТОВ "Юкрейн Коріа Енерджі Ко", у розмірі внеску до статутного фонду у сумі 6300,00 грн;

- ТОВ "Всеукраїнська водна компанія", у розмірі внеску до статутного фонду у сумі 3750,00 грн;

- ТОВ "Леді", у розмірі внеску до статутного фонду в сумі 2 800 000,00 грн, що належать боржнику ОСОБА_1 у межах суми звернення стягнення з урахуванням основної винагороди приватного виконавця 1 401 639,35 грн, заборонено вчиняти будь-які дії щодо відчуження частки (частини частки) боржника у статутних капіталах та здійснювати будь-які операції з розміром статутного капіталу вказаних товариств, що можуть призвести до зменшення розміру частки (розміру внеску) боржника, зменшення її вартості, а також зменшення співвідношення номінальної вартості частки боржника до статутного капіталу (Т-3, а.с.1-4).

Відповідно до супровідного листа від 11 квітня 2019 року №559-58184943/19 копія вказаної постанови направлена 24 адресатам, в тому числі сторонам виконавчого провадження, районним в м. Києві, Київської області та Луганській області державним адміністраціям та ТОВ «Леді» (Т-2, а.с.241-242).

Повідомленням від 11 квітня 2019 року №560-58184943/19 повідомлено Товариства в яких ОСОБА_1 є засновником та володіє майновими (корпоративними) правами, зокрема, ТОВ «Леді» про намір стягнення на майнові права (корпоративні) права у вигляді частки (долі) у статутному капіталі вказаних підприємств у постанові від 11 квітня 2019 року №81184943, що належать боржнику - ОСОБА_1 , та зобов`язано переліченні підприємства у встановлений строк надати належним чином засвідченні копії вказаних у повідомлення документів (Т-3, а.с.5-10).

Не погоджуючись з оскаржуваною постановою позивач звернувся до суду з даним позовом.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам, які виникли між сторонами суд виходить з наступного.

Спеціальним, що визначає умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку, є Закон України від 02 червня 2016 року №1404-VIII "Про виконавче провадження".

Відповідно до статті 1 Закону України "Про виконавче провадження" (далі по тексту Закон №1404) встановлено, що виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Згідно частини першої статті 2 Закону №1404 виконавче провадження здійснюється з дотриманням таких засад: верховенства права; обов`язковості виконання рішень; законності; диспозитивності; справедливості, неупередженості та об`єктивності; гласності та відкритості виконавчого провадження; розумності строків виконавчого провадження; співмірності заходів примусового виконання рішень та обсягу вимог за рішеннями; забезпечення права на оскарження рішень, дій чи бездіяльності державних виконавців, приватних виконавців.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 10 Закону №1404 заходами примусового виконання рішень є звернення стягнення на кошти, цінні папери, інше майно (майнові права), корпоративні права, майнові права інтелектуальної власності, об`єкти інтелектуальної, творчої діяльності, інше майно (майнові права) боржника, у тому числі якщо вони перебувають в інших осіб або належать боржникові від інших осіб, або боржник володіє ними спільно з іншими особами.

Частиною першою статті 18 Закону №1404 встановлено, що виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Відповідно до частини першої статті 48 Закону №1404 звернення стягнення на майно боржника полягає в його арешті, вилученні (списанні коштів з рахунків) та примусовій реалізації.

Стягнення за виконавчими документами звертається в першу чергу на кошти боржника у національній та іноземній валютах, інші цінності, у тому числі на кошти на рахунках боржника у банках та інших фінансових установах (частина друга стаття 48 Закону України "Про виконавче провадження").

Згідно з статті 56 Закону України "Про виконавче провадження" арешт майна (коштів) боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення. Арешт на майно (кошти) боржника накладається виконавцем шляхом винесення постанови про арешт майна (коштів) боржника або про опис та арешт майна (коштів) боржника. Арешт на рухоме майно, що не підлягає державній реєстрації, накладається виконавцем лише після проведення його опису. Постанова про арешт майна (коштів) боржника виноситься виконавцем під час відкриття виконавчого провадження та не пізніше наступного робочого дня після виявлення майна.

Проаналізувавши зазначені норми Закону України "Про виконавче провадження" суд зазначає, що державний виконавець зобов`язаний вживати заходів щодо примусового виконання рішень, у тому числі накладати арешт на корпоративні права боржника у разі відсутності у боржника коштів на рахунках у банках та інших фінансових установах.

Отже, звернення стягнення на корпоративні права є одним із заходів примусового виконання рішення, які державний виконавець зобов`язаний вживати в силу частини першої статті 18 Закону №1404.

Суд звертає увагу, що матеріали справи не містять інформації щодо наявності у боржника коштів на рахунках у банку або інших фінансових установах.

Натомість в матеріалах справи наявна постанова приватного виконавця про арешт коштів боржника від 18 квітня 2019 року, якою накладено арешт на грошові кошти, що містяться на всіх рахунках, відкритих у 77 банках (перелік яких зазначено у вказаній постанові, Т-3, а.с.96-97), разом з тим, вказаним банках приватним виконавцем було надіслано вказану постанову (Т-3, а.с.92-95).

Також в матеріалах справи містяться відповіді банків на постанову приватного виконавця від 18 квітня 2019 року, з яких вбачається:

- вказана постанова повернута без виконання, оскільки банки не мають відкритих рахунків ОСОБА_1 (Т-3, а.с.99,104-200);

- кошти боржника на рахунках відкритих в АТ КБ "Приватбанк", в АТ "Укросоцбанк" та АТ "Райффайзен Банк Аваль" відсутні (Т-3, а.с.91,100,102-103);

- АТ "ОТП Банк" повідомело приватного виконавця про виконання вказаної постанови та зазначено, що залишки коштів на рахунках, які арештовані № НОМЕР_1 - 1784,94 грн, № НОМЕР_2 - 527,46 грн, при цьому, додаткова зазначено, що вказані клієнтські рахунки заблоковані, з метою забезпечення виконання інших документів про арешт (Т-3, а.с.98).

Також відсутня інформація, що боржник є власником, який володіє значними пакетами акцій емітентів (10 відсотків і більше) акцій приватних акціонерних товариств та (5 відсотків і більше) публічних акціонерних товариств (відповідь Національної комісії з цінних паперів та фондового ринку Т-2, а.с.39).

Разом з тим, відповідно до частини першої статті 167 Господарського кодексу України корпоративні права - це права особи, частка якої визначається у статутному капіталі (майні) господарської організації, що включають правомочності на участь цієї особи в управлінні господарською організацією, отримання певної частки прибутку (дивідендів) даної організації та активів у разі ліквідації останньої відповідно до закону, а також інші правомочності, передбачені законом та статутними документами.

При цьому пунктом 1 частини другої статті 55 Господарського кодексу України господарські організації - юридичні особи, створені відповідно до Цивільного кодексу України, державні, комунальні та інші підприємства, створені відповідно до цього Кодексу, а також інші юридичні особи, які здійснюють господарську діяльність та зареєстровані в установленому законом порядку.

Відповідно до частини першої статті 22 Закону України "Про товариства з обмеженою та додатковою відповідальністю" звернення стягнення на частку учасника товариства здійснюється на виконання виконавчого документа про стягнення з учасника грошових коштів або на підставі виконавчого документа про звернення стягнення на частку майнового поручителя, яка передана у заставу в забезпечення зобов`язання іншої особи.

Аналіз зазначених норм дає підстави дійти висновку, що корпоративні права включають в себе як майнові права (право на отримання частки від прибутку тощо) та немайнові (управління господарською організацією тощо).

Тобто накладенням арешту на корпоративні права боржника приватний виконавець обмежив корпоративні права такої особи саме в частині їх майнового вираження, зокрема, щодо їх відчуження, оскільки за своєю правовою природою корпоративні права є оборотоздатними та можуть переходити від однієї особи до іншої.

Як вбачається з Витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань судом встановлено, що ОСОБА_3 та ОСОБА_1 , є засновниками ТОВ «Леді» із розміром внеску до статутного фонду кожний по - 2 800 000,00 грн, ОСОБА_4 - керівник (Т1, а.с.9-11).

Отже, з огляду на наявність у боржника корпоративних прав приватним виконавцем правомірно застосовано такий захід процесуального впливу як арешт його корпоративних прав.

Разом з тим, приватним виконавцем у пункті 1 резолютивної частини оскаржуваної постанови зазначено, що арешт накладається на корпоративні права боржника в межах суми звернення стягнення з урахуванням основної винагороди приватного виконавця в розмірі 1 401 639,35 грн (1 274 217,59 грн + 127 421,76 грн).

При цьому, суд вважає безпідставним посилання позивача у позовній заяві як на обставину скасування спірної постанови те, що Товариство не несе відповідальності за зобов`язання учасників, Товариство несе відповідальність належним йому майном лише за своїм зобов`язанням (статті 3 Закону України "Про товариства з обмеженою та додатковою відповідальністю" та частина 3 статті 96 «Цивільного кодексу України) з огляду на те, що, по-перше, заходами примусового виконання рішень є, зокрема, звернення стягнення на корпоративні права, по-друге, звернення стягнення на частку учасника товариства здійснюється на виконання виконавчого документа про стягнення з учасника грошових коштів.

Також, у позовній заяві позивач в обґрунтування порушення прав ТОВ «Леді» вказав, що накладеним арештом на корпоративні права нівелюється право вільного господарювання, Окрім того, позивач посилався на норми Статуту ТОВ «Леді» відповідно до яких товариство не відповідає за зобов`язання його учасників.

Суд зазначає, що накладення арешту на корпоративні учасника ТОВ «Леді» обмежує виключно права такого учасника щодо розпорядження своїми корпоративними правами та не є втручанням у господарську діяльність ТОВ «Леді». Також не є порушенням прав позивача внесення запису до Державного реєстру обтяжень рухомого майна, позаяк ведення такого реєстру проводиться з метою забезпечення виконання зобов`язань і захисту прав юридичних і фізичних осіб стосовно рухомого майна, а правомірність винесення оскаржуваної постанови встановлено під час розгляду даної справи.

Як встановлено судом, оскаржуваною постановою накладено арешт на корпоративні права, що належать боржнику ОСОБА_1 у межах суми звернення стягнення з урахуванням виконавчого збору у розмірі 1 401 639,35 грн та заборонено відчуження будь-якого майна (у тому числі корпоративних прав), яке належить боржнику ОСОБА_1 , тобто така постанова не покладає відповідальність на ТОВ «Леді» за зобов`язання його члена та стосується виключно прав боржника ОСОБА_1 .

Частиною другою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно з частини першої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Відповідно до частини другої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Зважаючи на викладене суд дійшов висновку, що постанова приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Івановим Андрієм Валерійовичем від 11 квітня 2019 року про арешт майна боржника - накладення арешту корпоративних прав є обґрунтованою, винесеною на підставі чинного законодавства, а також з дотриманням інших засад визначених частиною другою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України.

Враховуючи викладене, керуючись статтями 77, 78, 139, 241 - 246, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ВИРІШИВ:

У задоволенні адміністративного позову Товариства з обмеженою відповідальністю «Леді» - відмовити у повному обсязі.

Рішення суду, відповідно до частини першої статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України, набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Рішення суду може бути оскаржене до суду апеляційної інстанції протягом десяти днів з дня його проголошення за правилами, встановленими статтями 287, 293-297 Кодексу адміністративного судочинства України, шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Відповідно до підпункту 15.5 пункту 15 розділу VII "Перехідні положення" Кодексу адміністративного судочинства України до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Суддя В.В. Аверкова