Справа № 453/404/17
Суддя: Матковська Зоряна Мирославівна
Дата ухвалення: 2019-11-20 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 листопада 2019 рокуЛьвів№857/6581/19

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі колегії суддів:

головуючого судді: Матковської З.М.,

суддів: Бруновської Н.В., Затолочного В.С.,

при секретарі судового засідання: Герман О.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на ухвалу Галицького районного суду м. Львова від 14 травня 2019 року про відмову в забезпеченні позову у справі №453/404/17 (головуючий суддя Фролова Л.Д.) за адміністративним позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до Комунального підприємства Львівської обласної ради «Стрийське міжрайонне бюро технічної інвентаризації», Відділу Держгеокадастру в Сколівському районі, Верхньосиньовидненської селищної ради Сколівського району Львівської області, Сколівської державної нотаріальної контори третя особа Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області про зобов`язання вчинення дії та відшкодування моральної шкоди,-

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 , ОСОБА_2 звернулися до суду з адміністративним позовом до Комунального підприємства Львівської обласної ради «Стрийське міжрайонне бюро технічної інвентаризації», Відділу Держгеокадастру в Сколівському районі, Верхньосиньовидненської селищної ради Сколівського району Львівської області, Сколівської державної нотаріальної контори третя особа Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області про зобов`язання вчинення дії та відшкодування моральної шкоди.

22 квітня 2019 року до суду надійшла заява позивачів про забезпечення позову, в якій вони просять зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду у Львівській області та Львівське обласне управління АТ «Ощадбанк» надати інформацію про наявність грошових коштів (вкладів) на рахунках померлого батька позивача ОСОБА_3 , згідно ідентифікаційного коду, як спадкоємиці за заповітом. Свої вимоги позивачі мотивують тим, що Головним управлінням ПФУ у Львівській області та Львівським обласним управлінням АТ «Ощадбанк» порушуються їх права, не надається інформація про грошові вклади спадкодавця. Зазначають, що невжиття заходів не забезпечить ефективного захисту їх порушених прав та інтересів, за захистом яких вони звернулися до суду.

Ухвалою Галицького районного суду м. Львова від 14 травня 2019 року відмовлено у задоволенні заяви ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про забезпечення позову.

Не погоджуючись із ухвалою суду першої інстанції, позивачами подана апеляційна скарга, в якій зазначає, що з оскаржуваною ухвалою суду першої інстанції не погоджується з огляду на порушення норм процесуального права. Зокрема апелянт зазначає, що судом першої інстанції грубо порушено Верховенство права, що суперечить нормам ст.ст. 6, 151 КАС України та ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини. Просить ухвалу суду першої інстанції скасувати та прийняти нове рішення про забезпечення позову.

Відзив на апеляційну скаргу поданий не був. Відповідно ч. 4 ст. 304 КАС України, відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Сторони та інші учасники справи в судове засідання не прибули, хоча належним чином були повідомлені про дату судового засідання. Від позивачів ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та відповідача Комунального підприємства Львівської обласної ради «Стрийське міжрайонне бюро технічної інвентаризації» та Сколівської державної нотаріальної контори надійшло клопотання про розгляд справи у їх відсутності. Відповідно до ч. 2 ст. 313 КАС України, неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з огляду на наступне.

Суд першої інстанції в задоволенні заяви про забезпечення позову відмовив з тих підстав, що позивачами не наведено суду істотних обставин та не надано жодних доказів, які б вказували, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача.

Апеляційний суд погоджується із висновками суду першої інстанції, вважає їх вірними та такими, що відповідають нормам матеріального права та обставинам справи з огляду на наступне.

Відповідно до частин першої та другої статті 150 Кодексу адміністративного судочинства України суд за заявою учасника справи або з власної ініціативи має право вжити визначені цією статтею заходи забезпечення позову.

Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо: невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду; або очевидними є ознаки протиправності рішення, дії чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, та порушення прав, свобод або інтересів особи, яка звернулася до суду, таким рішенням, дією або бездіяльністю.

Ці підстави є оціночними, тому містять небезпеку для застосування заходів забезпечення позову всупереч цілям цієї статті при формальному дотриманні її вимог. Необґрунтоване вжиття таких заходів може привести до правових ускладнень, значно більших, ніж ті, яким вдалося б запобігти, тому суд повинен у кожному випадку, виходячи з конкретних доказів, встановити, чи є хоча б одна з названих обставин, і оцінити, чи не може застосуванням заходів забезпечення позову бути завдано ще більшої шкоди, ніж та, якій можна запобігти.

Відповідно до частини другої статті 151 Кодексу адміністративного судочинства України заходи забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами. Суд також повинен враховувати співвідношення прав (інтересу), про захист яких просить заявник, із наслідками вжиття забезпечення позову для заінтересованих осіб.

Співмірність передбачає співвідношення негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії.

Отже, метою забезпечення позову є вжиття судом заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій з боку відповідача, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі з метою запобігання потенційним труднощам у подальшому виконанні такого рішення.

Забезпечення позову по суті - це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних з ним інших осіб з метою забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника).

Таким чином, суд, розглядаючи заяву про вжиття заходів забезпечення адміністративного позову, з огляду на докази, надані заявником для підтвердження своїх вимог, має пересвідчитись, зокрема, у тому, що існує дійсна і реальна загроза невиконання рішення суду чи суттєва перешкода у такому виконанні.

При цьому, вирішуючи питання про вжиття заходів забезпечення позову, суд повинен здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності їх вжиття з урахуванням: розумності, обґрунтованості та адекватності вимог щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом забезпечення позову та його предметом; ймовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду у разі невжиття заходів забезпечення позову; запобігання порушенню охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками судового процесу, у разі вжиття заходів забезпечення позову.

Основним завданням процесуальних норм, які регламентують вжиття судом заходів забезпечення позову, є досягнення балансу між правом позивача на захист свого порушеного права та правом відповідача заперечувати проти адресованих йому вимог у будь-який дозволений законом спосіб.

Водночас, як слідує з матеріалів справи, зокрема заяви про вжиття заходів забезпечення адміністративного позову, що позивачами не наведено суду істотних обставин та не надано жодних доказів, які б вказували, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача або ж вказували на наявність очевидних ознак протиправності рішення, дії чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, та порушення у зв`язку із цим прав, свобод або інтересів особи, яка звернулася до суду.

Крім того, судом першої інстанції правильно зазначено, що предметом позову є зобов`язання вчинити дії, зокрема зобов`язати Верхньосиньовидненську селищну раду Сколівського району Львівської області видати акти обстежень від 14 та 18 вересня 2015 року, первинну документацію із земельно-кадастрової книги № 267; зобов`язати КП «Стрийське міжрайонне бюро технічної інвентаризації» виготовити новий технічний паспорт на підставі акту обстеження; скасувати план земельної ділянки; зобов`язати державного нотаріуса Сколівської державної нотаріальної контори видати свідоцтва про право власності на рухоме та нерухоме майно та відшкодування моральної шкоди.

Натомість, заява позивачів про забезпечення позову стосується витребування інформації про грошові вклади батька позивача ОСОБА_3 у Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області, яке є третьою особою у справі та Львівського обласного управління АТ «Ощадбанк», яке відповідно до ст. 46 КАС України не є стороною або іншим учасником справи.

Вимога про надання інформації щодо наявності грошових коштів на рахунках Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області та Львівського обласного управління АТ «Ощадбанк» стосується застосування інституту витребування та забезпечення доказів.

З огляду на вище наведене, колегія суддів вважає обґрунтованим висновок суду першої інстанції про те, що в матеріалах справи відсутні докази та підтвердження того, що невжиття заходів забезпечення позову якимось чином може ускладнити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

Таким чином, позивачем не доведено необхідність вжиття заходів забезпечення позову з урахуванням положень частини другої статті 150 Кодексу адміністративного судочинства України, у зв`язку з чим відсутні підстави для вжиття заходів забезпечення позову у спосіб, заявлений позивачем.

Враховуючи викладене, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції та вважає, що судом першої інстанції правильно встановлені обставини справи, судове рішення ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, доводами апеляційної скарги висновки, викладені в судовому рішенні, не спростовуються і підстав для його скасування не вбачається.

Приведені в апеляційні скарзі доводи, висновку суду не спростовують, а зводяться до переоцінки доказів та незгоди з ними.

Відповідно до ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За таких підстав апеляційна скарга задоволенню не підлягає, підстав для скасування рішення суду першої інстанції колегія суддів не знаходить.

Відповідно до ст. 139 КАС України, судові витрати перерозподілу не підлягають.

Керуючись статтями 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , ОСОБА_2 - залишити без задоволення, а ухвалу Галицького районного суду м. Львова від 14 травня 2019 року про відмову в забезпеченні позову у справі №453/404/17 - без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття, та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня проголошення, у разі якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя З. М. Матковська
судді Н. В. Бруновська
В. С. Затолочний
Повний текст постанови складено 25.11.2019р.