Справа № 320/5062/19
Суддя: Лисенко В.І.
Дата ухвалення: 2019-11-26 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 листопада 2019 року № 320/5062/19

Суддя Київського окружного адміністративного суду Лисенко В.І., розглянувши у м. Києві у порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Департаменту соціального захисту населення Київської обласної державної адміністрації про визнання протиправними дій,

в с т а н о в и в:

До Київського окружного адміністративного суду звернулась ОСОБА_1 з позовом до Департаменту соціального захисту населення Київської обласної державної адміністрації, в якому просить:

- визнати дії Департаменту соціального захисту населення Київської обласної державної адміністрації щодо відмови ОСОБА_1 у наданні статусу "дружина померлого громадянина з числа учасників ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС, категорія 1, смерть якого пов`язана з чорнобильською катастрофою" - протиправними;

- зобов`язати Департамент соціального захисту населення Київської обласної державної адміністрації, видати мені посвідчення "дружина померлого громадянина з числа учасників ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС, категорія 1, смерть якого пов`язана з чорнобильською катастрофою".

Позовна заява вмотивована протиправністю відмови Департаменту соціального захисту населення Київської обласної державної адміністрації у наданні позивачу статусу дружини померлого громадянина з числа учасників ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС та видачі відповідного посвідчення. Стверджено, що позивач до 03.02.2004 перебувала у шлюбі з ОСОБА_2 , а після розлучення продовжувала проживати з ним спільною сім`єю та вести спільне господарство без офіційної реєстрації, оскільки у цьому не було потреби. Пояснено, що ОСОБА_2 мав пільги, передбачені Законом України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", тому, після його смерті наявні законні підстави для встановлення ОСОБА_1 статусу дружини померлого громадянина з числа учасників ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС.

Відповідач, належним чином повідомлений про розгляд справи, своїм правом, передбаченим статтею 162 КАС України, не скористався, заяву по суті справи до суду не надав.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов висновку, що позовні вимоги не підлягають задоволенню, з огляду на наступне.

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є громадянином України, що підтверджується паспортом громадянина України серії НОМЕР_1 .

Позивач є особою, яка постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи (категорія 1), що встановлюється із посвідчення серії НОМЕР_2 .

Як убачається з матеріалів справи, зокрема паспорта громадянина України та Свідоцтва про укладення шлюбу № НОМЕР_3 , 27.03.1991 між позивачем та ОСОБА_2 було укладено шлюб.

У відповідності до Свідоцтва про розірвання шлюбу НОМЕР_4 , шлюб між громадянином ОСОБА_2 та громадянкою ОСОБА_1 розірвано 03.02.2004, про що у книзі реєстрації актів цивільного стану зроблено запис №5.

Судом встановлено, що ОСОБА_2 помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , про що видано Свідоцтво про смерть серії НОМЕР_5 та вчинено відповідний актовий запис №2.

Після смерті ОСОБА_2 , позивач звернулась до відповідача із заявою про надання їй статусу дружини померлого громадянина з числа учасників ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС та видачі відповідного посвідчення.

За результатами розгляду заяви, Департамент соціального захисту населення КОДА листом від 12.08.2019 №1697/02-06-1-34 відмовив ОСОБА_1 у наданні запитуванного статусу та видачі посвідчення, з посиланням на те, що 03.02.2004 позивач розірвала шлюб із ОСОБА_2 , при цьому, чинним законодавством не передбачено надання статусу дружини померлого громадянина з числа учасників ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС особам, які не були офіційно зареєстровані у шлюбі.

На переконання позивача, відповідач своїми діями порушив її права на соціальний захист, звузивши їх зміст та обсяг, у зв`язку із чим, ОСОБА_1 звернулась до суду з даним адміністративним позовом.

Надаючи правову оцінку відносинам, які склались між сторонами спору, суд зазначає наступне.

Основні положення щодо реалізації конституційного права громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, на охорону їх життя і здоров`я та створення єдиного порядку визначення категорій зон радіоактивно забруднених територій, умов проживання і трудової діяльності на них, соціального захисту потерпілого населення, визначає Закон України від 28.02.1991 №796-XII "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" (далі - Закон №796-ХІІ).

Згідно з статті 1 Закону №796-XII цей закон спрямований на захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, та розв`язання пов`язаних з нею проблем медичного і соціального характеру, що виникли внаслідок радіоактивного забруднення території; громадян, які постраждали внаслідок інших ядерних аварій та випробувань, військових навчань із застосуванням ядерної зброї, та розв`язання пов`язаних з цим проблем медичного і соціального характеру.

Статтею 13 Закону №796-XII встановлено, що держава бере на себе відповідальність за завдану шкоду громадянам та зобов`язується відшкодувати її за: пошкодження здоров`я або втрату працездатності громадянами та їх дітьми, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи; втрату годувальника, якщо його смерть пов`язана з Чорнобильською катастрофою; матеріальні втрати, що їх зазнали громадяни та їх сім`ї у зв`язку з Чорнобильською катастрофою, відповідно до цього Закону та інших актів законодавства України.

Згідно з пунктами 5, 7, 8, 11, 12, 20, 23, 27 частини 1 статті 20 Закону №796-XII особам, віднесеним до категорії 1 (пункт 1 статті 14 Закону №796-XII), надаються такі гарантовані державою компенсації та пільги, зокрема:

- користування при виході на пенсію та зміні місця роботи поліклініками, до яких вони були прикріплені під час роботи;

- переважне право залишення на роботі при вивільненні працівників у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці, в тому числі при ліквідації, реорганізації або перепрофілюванні підприємства, установи, організації, скороченні чисельності або штату працівників, а також на працевлаштування;

- виплата допомоги по тимчасовій непрацездатності в розмірі 100 процентів середньої заробітної плати незалежно від страхового стажу;

- 50-процентна знижка плати за користування житлом (квартирної плати, плати за управління багатоквартирними будинками), комунальними послугами (газ, електрична і теплова енергія, водопостачання, водовідведення та інші послуги) у межах середніх норм споживання, передбачених законом, телефоном (абонентна плата, оплата послуг електрозв`язку за місцеві телефонні розмови з квартирних телефонів при посекундному обліку їх тривалості);

- передача безплатно в приватну власність займаних ними та їх сім`ями квартир (будинків) державного та громадського житлового фонду незалежно від того, чи є зазначена особа наймачем чи членом сім`ї наймача;

- обов`язкове (протягом року після подання заяви) відведення місцевими радами земельних ділянок для індивідуального житлового будівництва для тих, хто потребує поліпшення житлових умов та перебуває на квартирному обліку, а також відведення земельних ділянок для ведення особистого підсобного господарства, садівництва і городництва, будівництва індивідуальних гаражів і дач;

- позачерговий протягом року вступ до житлово-будівельних (житлових) кооперативів для тих, хто потребує поліпшення житлових умов, до кооперативів по будівництву та експлуатації колективних гаражів, стоянок для транспортних засобів та їх технічного обслуговування, до садівницьких товариств, а також право на позачергове придбання садових будинків або матеріалів для їх будівництва, для індивідуальної забудови;

- позачергове влаштування в заклади соціального захисту, а також на обслуговування службами соціального захисту вдома, якщо хворий не має близьких родичів, які проживають з ним.

Разом з тим, частиною другою статті 20 Закону №796-XII встановлено, що пільги, передбачені пунктами 5, 7, 8, 11, 12, 20, 23 і 27 цієї статті, надаються дружині (чоловіку) померлого громадянина, смерть якого пов`язана з Чорнобильською катастрофою, або опікуну (на час опікунства) дітей померлого.

З аналізу вищезазначених норм убачається, що до кола осіб, на яких поширюється дія Закон України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" та які мають право на отримання визначених цим законом пільг, у тому числі, належать дружина (чоловік) померлого громадянина, смерть якого пов`язана з Чорнобильською катастрофою.

Відповідно до статті 65 Закону №796-XII учасникам ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС та потерпілим від Чорнобильської катастрофи видаються посвідчення, виготовлені за зразками, затвердженими Кабінетом Міністрів України.

Посвідчення "Учасник ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС" та "Потерпілий від Чорнобильської катастрофи" є документами, що підтверджують статус громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, та надають право користування пільгами, встановленими цим Законом.

У той же час, дружині (чоловіку) померлого громадянина, смерть якого пов`язана з Чорнобильською катастрофою, а також опікуну дітей померлого видається посвідчення у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України (ч.2 ст. 20, ч. 2 ст. 21, ч.2 ст.22 Закону №796-XII).

Порядок видачі посвідчень особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, та іншим категоріям громадян, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 11 липня 2018 року № 551 (далі - Порядок № 551).

Зазначений Порядок № 551 визначає процедуру видачі посвідчень особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, та передбачає видачу посвідчень громадянам, які брали участь у ліквідації інших ядерних аварій, у ядерних випробуваннях, у військових навчаннях із застосуванням ядерної зброї, у складанні ядерних зарядів та проведенні на них регламентних робіт, громадянам, які постраждали від радіоактивного опромінення внаслідок будь-якої аварії, порушення правил експлуатації обладнання з радіоактивною речовиною, порушення правил зберігання і захоронення радіоактивних речовин, що сталося не з вини потерпілих.

Згідно з п. 11 Порядку № 551 посвідчення видаються уповноваженими органами за місцем проживання (реєстрації) особи на підставі рішень комісій з визначення статусу осіб, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, та інших категорій громадян, утворених уповноваженими органами (далі - регіональні комісії).

Пунктом 10 Порядку № 551 передбачено, що дружині (чоловіку) померлого (померлої) громадянина (громадянки) з числа учасників ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС та потерпілих від Чорнобильської катастрофи, віднесеного (віднесеної) до категорії 1 або 2, або з числа учасників ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, віднесеного (віднесеної) до категорії 3, смерть якого (якої) пов`язана з Чорнобильською катастрофою, а також дружині (чоловіку), якщо та (той) не одружилася (одружився) вдруге, померлого (померлої) громадянина (громадянки), віднесеного (віднесеної) до категорії 1, 2 або 3, смерть якого (якої) пов`язана з участю у ліквідації інших ядерних аварій, у ядерних випробуваннях, у військових навчаннях із застосуванням ядерної зброї, у складанні ядерних зарядів та проведенні на них регламентних робіт, або опікуну дітей (на час опікунства) померлого (померлої) громадянина (громадянки), смерть якого (якої) пов`язана з Чорнобильською катастрофою, видається посвідчення "Дружина (чоловік) померлого (померлої) громадянина (громадянки) з числа учасників ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС (потерпілих) категорії ___, смерть якого (якої) пов`язана з Чорнобильською катастрофою або з участю у ліквідації інших ядерних аварій, у ядерних випробуваннях, у військових навчаннях із застосуванням ядерної зброї, у складанні ядерних зарядів та проведенні на них регламентних робіт, опікуна дітей померлого (померлої) громадянина (громадянки), смерть якого (якої) пов`язана з Чорнобильською катастрофою" темно-бордового кольору.

Отже, приписи підзаконного нормативно-правового акту, також передбачають право дружини (чоловіка) померлого (померлої) громадянина (громадянки) з числа учасників ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, на користування його гарантованими пільгами.

Тобто, для визначення наявності юридичних підстав для надання особі статусу дружини (чоловіка) померлого (померлої) громадянина (громадянки) з числа учасників ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, необхідним є дотримання двох умов:

1) померлий (померла) громадянин (громадянка) мав право на пільги, передбачені Закон України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи";

2) особа, яка звертається за наданням статусу дружини (чоловіка) померлого (померлої) громадянина (громадянки) з числа учасників ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, відповідно мала бути дружиною або чоловіком померлому (померлій).

Судом у ході розгляду справи встановлено та заперечувалось сторонами спору, що померлий ОСОБА_2 був громадянином, який постраждав внаслідок Чорнобильської катастрофи категорії один, що підтверджується посвідченням серії НОМЕР_6 .

Водночас, матеріали справи свідчать, що позивач перебувала у шлюбі з ОСОБА_2 до 03.02.2004 та після його розірвання не укладала шлюб повторно, що й стало підставою для відмови у наданні статусу дружини померлого громадянина з числа учасників ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС.

У позовній заяві ОСОБА_1 стверджує, що після розлучення із чоловіком, вони продовжували проживати однією сім`єю та вели спільне господарство до дня його смерті, що свідчить про факт проживання однією сім`єю, а тому існують підстави для надання їй статусу дружини померлого громадянина з числа учасників ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС.

На заперечення таких доводів позивача, відповідач у своєму листі вказав, що чоловік та дружина є подружжям з моменту державної реєстрації шлюбу та до його припинення, спільне проживання однією сім`єю жінки та чоловіка без шлюбу, не є підставою для виникнення у них прав та обов`язків подружжя.

У цьому контексті, суд зазначає, що допустимими межами розгляду даної адміністративної справи, даним складом суду, є обставини відмови відповідача, наданої листом від 12.08.2019 №1697/02-06-34, тобто надання правової оцінки владним діям відповідача, на підставі яких було прийнято це рішення, у поєднанні та з одночасним дослідженням доказів, наявних у матеріалах справи.

Водночас, суд не наділений повноваженнями щодо встановлення юридичних фактів, які мають значення для оцінки правильності висновків відповідача щодо відсутності шлюбних відносин, як вважає позивач.

Суд звертає увагу, що у разі необхідності встановлення певного юридичного факту, який має пряме значення для правового статусу особи, в Україні існує такий цивільний інститут, як окреме провадження.

Згідно статті 293 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

У відповідності до пункту першого та другого частини першої статті 315 Цивільного процесуального кодексу України, суд розглядає справи про встановлення фактів родинних відносин між фізичними особами та перебування фізичної особи на утриманні.

Між тим, матеріали справи не містять, а позивачем не доведено існування судового рішення, яким встановлено факт проживання однією сім`єю ОСОБА_1 та ОСОБА_2 для безпірного ствердження такої обставини та її врахування при наданні правової оцінки діям відповідача.

Суд також звертає увагу, що надані позивачем докази, зокрема довідки про склад сім`ї та виписка з по господарської книги, не є самостійними та достатніми документами для твердження про факт проживання ОСОБА_1 та ОСОБА_2 однією сім`єю.

Підсумовуючи вищенаведене, суд зазначає, що відповідач, приймаючи рішення від 12.08.2019 №1697/02-06-34, діяв на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені чинним законодавством України, так як судом встановлена дійсність того, що подані позивачем документи не доводять статус позивача, як дружини померлого. У той же час, не зважаючи на очевидність родинних зв`язків цих осіб, які підтверджуються наявними доказами, суд не наділений повноваженнями встановлювати будь-які факти, які мають юридичне значення, оскільки такою компетенцією наділені суди цивільної юрисдикції.

Як встановлено частиною другою статті 2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони:1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до частини другої статті 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Під час розгляду справи відповідач, як суб`єкт владних повноважень, надав до суду достатньо належних і достовірних доказів, а відтак, довів правомірності своїх дій.

У підсумку, суд дійшов висновку про те, що позивачем обрано неналежний спосіб захисту, у зв`язку із чим, позовні вимоги не підлягають задоволенню.

Керуючись статтями 9, 14, 73, 74, 75, 76, 77, 78, 90, 143, 242- 246, 250, 255 Кодексу адміністративного судочинства України,

в и р і ш и в:

У задоволенні адміністративного позову,- відмовити.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

У разі оголошення судом лише вступної та резолютивної частини рішення, або розгляду справи в порядку письмового провадження, апеляційна скарга подається протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення.

Відповідно до підпункту 15.5 пункту 1 Розділу VII "Перехідні положення" Кодексу адміністративного судочинства України до початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються учасниками справи до або через Київський окружний адміністративний суд.

Суддя Лисенко В.І.