Справа № 420/5850/19
Суддя: Стефанов С. О.
Дата ухвалення: 2019-11-26 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 420/5850/19
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 листопада 2019 року м. Одеса

Одеський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Стефанова С.О.,

розглянувши у порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом Міністерства внутрішніх справ України в особі Одеського державного університету внутрішніх справ до ОСОБА_1 про визнання протиправною бездіяльність з відшкодування витрат за навчання після закінчення вищого навчального закладу та стягнення витрат пов`язаних з утриманням в Одеському державному університеті внутрішніх справ, -

В С Т А Н О В И В :

До Одеського окружного адміністративного суду надійшов адміністративний позов Міністерства внутрішніх справ України в особі Одеського державного університету внутрішніх справ до ОСОБА_1 , в якому позивач просить:

- визнати протиправною бездіяльність ОСОБА_1 з відшкодування витрат за навчання після звільнення з органів внутрішніх справ протягом трирічного терміну перебування на службі після закінчення вищого навчальною закладу Міністерства внутрішніх справ України;

- стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , паспорт серії НОМЕР_1 , виданий Біляївським РВ ГУДМС України в Одеській області 26.12.2012 року, ІПН НОМЕР_2 , на користь держави в особі центрального органу виконавчої влади Міністерства внутрішніх справ України, в особі Одеського державноюго університету внутрішніх справ (р/р 0570, Держказначейська служба України, м. Київ, МФО 820172, ) витрати пов`язані з її утриманням в Одеському державному університеті внутрішніх справ в сумі 21 764,10 грн.;

- стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , паспорт серії НОМЕР_1 , виданий Біляївським РВ ГУДМС України в Одеській області 26.12.2012 року, ІПН НОМЕР_2 , на користь держави в особі центрального органу виконавчої влади Міністерства внутрішніх справ України, в особі Одеського державного університету внутрішніх справ (р/р 0570, Держказначейська служба України, м. Київ, МФО 820172, ) витрати зі сплати судовою збору в сумі 1 921,00 грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що у 2014 році ОСОБА_1 була зарахована курсантом Одеського державного університету внутрішніх справ, поставлена на всі види продовольчого та речового забезпечення, з виплатою грошового утримання, відповідно до наказу №109 о/с від 11.08.2014 року. Наказом університету від 06.11.2015 року №165 о/с курсанта факультету підготовки фахівців для підрозділів міліції громадської безпеки ОСОБА_1 було звільнено з 06.11.2015 року у запас Збройних Сил України за пунктом 63 к (у зв`язку з переходом у встановленому порядку на роботу (службу) в інші міністерства, центральні органи виконавчої влади (установи, організації), однак після прийняття наказу МВС №1392 від 07.11.2015 року, наказом університету №171 о/с від 12.11.2017 року було призначено прибулих з МВС України на посади курсантів денної форми навчання в Одеському державному університеті внутрішніх справ по переведенню у зв`язку зі службовою необхідністю, поставивши на всі види утримання з 07.11.2017 року, в тому числі відповідача. ОСОБА_1 закінчила навчання, отримала диплом фахівця та була відряджена для подальшого проходження служби до ГУ НП в Одеській області згідно наказу університету №105 о/с від 12.05.2017 року. Наказом начальника ГУ НП в Одеській області №883 о/с від 17.05.2017 року ОСОБА_1 , було призначено на посаду дільничого офіцеру поліції сектору превенції Приморського відділу поліції в місті Одесі ГУ НП в Одеській області, проте наказом №465 о/с від 23.04.2019 року ОСОБА_1 було звільнено зі служби. Позивач зазначає, що витрати пов`язані з утриманням осіб у вищих навчалньих закладах відшкодовуються згідно з договором про підготовку фахівця в навчальному закладі, який укладається між навчальним закладом, головним управлінням або управлінням МВС та особою. Позивач наголошує на тому, що за період з 11.08.2014 року по 12.05.2017 року МВС України через Одеський державний університет внутрішніх справ, витрачались бюджетні кошти в розмірі 21 764,10 грн., а тому відповідні кошти підлягають відшкодуванню на підставі п.2 Порядку відшкодування особами витрат, пов`язаних з їх утриманням у вищих навчальних закладах затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №313 від 01.03.2007 року.

Ухвалою судді від 08 жовтня 2019 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Перше судове засідання по справі призначено на 05 листопада 2019 року.

У встановлений судом строк, відзив на адміністративний позов відповідачем надано не було.

Відповідно до ч.6 ст.162 КАС України, у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами.

05 листопала 2019 року від представника позивача надійшло клопотання про розгляд справи в порядку письмового провадження (вхід. №41002/19 від 05.11.2019 року).

У судове засідання призначене на 05 листопада 2019 року сторони не з`явились, належним чином повідомлялись про дату, час та місце розгляду справи.

З урахуванням ненадходження до суду від відповідача заяв про відкладення розгляду справи, а також неповідомлення про поважність неявки до суду, враховуючи отримання відповідачем судової повістки 18.10.2019 року, керуючись ч.9 ст.205 КАС України, суд вирішив розглянути справу в порядку письмового провадження.

Вивчивши матеріали справи та дослідивши обставини, якими обґрунтовані позовні вимоги перевіривши їх доказами, суд дійшов висновку про обґрунтованість адміністративного позову та наявність підстав для його часткового задоволення, виходячи з наступного.

Публічно-правовим вважається спір, який виник з позовних вимог, що ґрунтуються на нормах публічного права, де держава в особі відповідних органів виступає щодо громадянина не як рівноправна сторона у правовідносинах, а як носій суверенної влади, який може вказувати або забороняти особі певну поведінку, надавати дозвіл на передбачену законом діяльність тощо.

Відповідно до п.7 ч.1 ст.4 КАС України суб`єкт владних повноважень - орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їх посадова чи службова особа, інший суб`єкт при здійсненні ними публічно-владних управлінських функцій на підставі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, або наданні адміністративних послуг.

Згідно з п.17 ч.1 ст.4 КАС України, публічна служба це діяльність на державних політичних посадах, у державних колегіальних органах, професійна діяльність суддів, прокурорів, військова служба, альтернативна (невійськова) служба, інша державна служба, патронатна служба в державних органах, служба в органах влади Автономної Республіки Крим, органах місцевого самоврядування.

Відповідно до ч.1 ст.20 Закону «Про міліцію» №565-ХІІ від 20.12.1990 року (далі - Закон №565-ХІІ) чинного на час виникнення взаємовідносин визначених договором про підготовку фахівця в Одеському державному університеті внутрішніх справ від 08.09.2014 року, працівник міліції є представником державного органу виконавчої влади, а тому його служба є публічною.

Згідно положень статті 9 Закону №565-ХІІ, на курсантів, слухачів, ад`юнктів, інших атестованих працівників, у тому числі й викладацького складу навчальних закладів МВС, поширюються права і обов`язки, гарантії правового і соціального захисту та відповідальність працівників міліції.

Частиною 4 статті 18 Закону №565-XII підготовка фахівців у вищих навчальних закладах Міністерства внутрішніх справ України за державним замовленням здійснюється на підставі договору про навчання, який укладається між навчальним закладом, головним управлінням, управлінням МВС в Автономній Республіці Крим, області, місті Києві або Севастополі чи на транспорті та особою, яка навчається. Типову форму договору затверджує МВС за погодженням з центральним органом виконавчої влади у сфері освіти і науки.

Частиною 6 статті 18 Закону № 565-XII курсанти вищих навчальних закладів МВС у разі дострокового розірвання договору через небажання продовжувати навчання або через недисциплінованість чи в разі відмови від подальшого проходження служби на посадах начальницького складу органів внутрішніх справ після закінчення вищого навчального закладу, а також особи начальницького складу органів внутрішніх справ, які звільняються із служби протягом трьох років після закінчення вищого навчального закладу МВС за власним бажанням, через службову невідповідність або за порушення дисципліни, відшкодовують МВС витрати, пов`язані з їх утриманням у вищому навчальному закладі, в порядку, установленому Кабінетом Міністрів України. У разі відмови від добровільного відшкодування витрат таке відшкодування здійснюється в судовому порядку.

Згідно ч.2 ст.74 Закону України «Про Національну поліцію» №580-VIII від 02.07.2015 року (із змінами та доповненнями) (далі Закон №580-VIII) підготовка фахівців за державним замовленням у вищих навчальних закладах із специфічними умовами навчання, які здійснюють підготовку поліцейських, проводиться на підставі контракту про здобуття освіти, який укладається між навчальним закладом, відповідним органом поліції та особою, яка навчається.

Відповідно до положень ч.4 ст.74 Закону №580-VIII, особи, які навчаються за державним замовленням у вищих навчальних закладах із специфічними умовами навчання, які здійснюють підготовку поліцейських, у разі дострокового розірвання контракту про здобуття освіти з будь-яких підстав, крім звільнення зі служби в поліції на підставі підпунктів 2, 4 частини першої статті 77 цього Закону, а також поліцейські, звільнені зі служби в поліції протягом трьох років після закінчення вищезазначених навчальних закладів з будь-яких підстав, крім звільнення зі служби в поліції на підставі підпунктів 2, 4 частини першої статті 77 цього Закону, відшкодовують Міністерству внутрішніх справ України витрати, пов`язані з їх утриманням у вищому навчальному закладі, в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

Порядок відшкодування особами витрат, пов`язаних з їх утриманням у вищих навчальних закладах Міністрерства внутрішніх справ України, затверджений постановою Кабінету Міністрів України №313 від 01.03.2007 року, чинний на час укладення договору про підготовку фахівця в Одеському державному університеті внутрішніх справ від 08.09.2014 року, визначав механізм відшкодування особами, які навчалися за державним замовленням у вищих навчальних закладах МВС, витрат, пов`язаних з їх утриманням у таких закладах, у разі: дострокового розірвання договору про підготовку фахівця у вищому навчальному закладі МВС через небажання продовжувати навчання або недисциплінованість; відмови від подальшого проходження служби на посадах начальницького складу органів внутрішніх справ після закінчення навчального закладу; звільнення осіб начальницького складу органів внутрішніх справ із служби протягом трьох років після закінчення навчального закладу за власним бажанням, через службову невідповідність або за порушення дисципліни.

Відшкодування здійснюється в розмірі фактичних витрат, пов`язаних з: грошовим, продовольчим і речовим забезпеченням; перевезенням до місця проведення щорічної основної і канікулярної відпустки та у зворотному напрямку, за направленням до місця служби після закінчення навчального закладу; оплатою комунальних послуг і вартості спожитих енергоносіїв.

Такі витрати відшкодовуються згідно з договором про підготовку фахівця в навчальному закладі, який укладається між навчальним закладом, головним управлінням або управлінням МВС та особою, а у разі коли особа є неповнолітньою, установлення правових відносин здійснюється відповідно до вимог Цивільного кодексу України.

Судом встановлено, що 08.09.2014 року, між Замовником ГУ МВС в Одеські області, Виконавцем - Одеським державним університетом внутрішіх справ та Особою, курсантом - ОСОБА_1 було укладено договір про підготовку фахівця в Одеському державному університеті внутрішніх справ. Предметом даного договору була підготовка за державним замовленням на денній формі навчання фахівця освітньо-кваліфікаційного рівня «бакалавр» за напрямом підготовки «Правоохоронна діяльність» (а.с.21-23).

Пунктами 2.3.5 - 2.3.6 договору від 08.09.2014 року передбачено, що особа зобов`язується після закінчення навчання прибути до місця призначення, визначеного у направленні на роботу, приступити до виконання своїх обов`язків за посадою, на яку призначена Замовником (ГУ МВС України в Одеській області), та відпрацювати не менше трьох років, а у разі відрахування з навчального закладу чи звільнення з внутрішніх справ по закінченню навчання до встановленого трирічного перебування на службі, особа зобов`язана відшкодувати фактичні витрати, пов`язані з утриманням у навчальному закладі згідно із затвердженим розрахунком (а.с.21).

Підставами для відшкодування фактичних витрат на підготовку, відповідно до пунктів 3.1 - 3.3. договору від 08.09.2014 року є: дострокове розірвання договору про підготовку фахівця у навчальному закладі МВС України через небажання продовжувати навчання або недисціплінованість; відмова від подальшого проходження служби на посадах начальницького складу органів внутрішніх справ після закінчення навчального закладу; звільнення и начальницького складу органів внутрішніх справ і служби протягом трьох років після навчального закладу за власним бажанням, через службову невідповідальність або за порушення дисципліни (а.с.22).

Порядок відшкодування фактичних витрат на підготовку, визначений пунктами 4.1 - 4.6 договору від 08.09.2014 року, передбачає що відшкодування здійснюється в розмірі фактичних витрат, пов`язаних з: грошовим, продовольчим та речовим забезпеченням, а у разі дострокового розірвання договору здійснюється розрахунок фактичних витрат за відповідними видами забезпечення згідно з нормами утримання, на день, який зазначено в наказі про відрахування з навчального закладу та звільнення з органів внутрішніх справ, така сума відшкодованих витрат зараховується до державного бюджету України і використовується у порядку визначеному чинним законодавством (а.с.22).

Відповідно до пункту 6.1 договору від 08.09.2014 року, сторони несуть відповідальність за повне виконання взятих на себе забав`язань за цим договором (а.с.22).

Судом встановлено, що ОСОБА_1 , закінчила навчання в Одеському деравному університеті внутрішніх справ, отримала диплом та була відряджена для подальшого проходження служби до ГУ НП в Одеській області де була призначена на посаду дільничного офіцеру поліції сектору превенції Приморського відділу поліції в місті Одесі ГУ НП в Одеській області (а.с.14 17).

Наказом ГУ НП в Одеській області №465 о/с від 23.04.2019 року, ОСОБА_1 було звільнено із служби з 24.04.2019 року (а.с.17 - 20).

З наведених норм та викладених обставин справи вбачається, що оскільки ОСОБА_1 звільнено зі служби в поліції на підставі п.7 ч.1 ст.77 «Про Національну поліцію» (за власним бажанням), що підпадає під пункти 3.1 3.3 договору від 08.09.2014 року, виходячи з формулювання причин звільнення, вона повинна відшкодувати витрати на її утримання за період навчання в Одеському державному університеті внутрішніх справ.

Суд зазначає, що відповідно до ст.1 Закону України «Про загальну структуру і чисельність Міністерства внутрішніх справ України» №2925-III від 10.01.2002 року (із змінами та доповненнями), навчальні заклади включено до загальної структури МВС, отже Одеський державний університет внутрішніх справ є структурним підрозділом МВС, таким чином Одеський державний університет внутрішніх справ діє у складі МВС та підпорядковується йому, а тому, як розпорядник бюджетних коштів згідно норм бюджетного законодавства, для виконання своїх обов`язків за договором від 08.09.2014 року, здійснював фактичні витрати бюджетних коштів з утримання відповідача, що підтверджується довідкою-розрахунком №274 від 30.06.2017 року, а саме:

- грошове забезпечення 8439,19 грн.;

- предмети, матеріали, обладнання та інвентар 4041,70 грн.;

- продукти харчування 1706,55 грн.;

- комунальні послуги 7576,66 грн.;

- всього в сумі 21764,10 грн. (а.с.24).

Суд також наголошує, що спори щодо відшкодування вартості навчання особою, яка перебуває або перебувала на посадах, віднесених до державної або публічної служби, підлягають вирішенню в порядку адміністративного судочинства, оскільки пов`язані з питаннями реалізації правового статусу особи, яка перебуває на посаді публічної служби, від моменту її прийняття на посаду і до звільнення з публічної служби, зокрема й питаннями відповідальності за невиконання договору підготовки фахівця, що призвели до відшкодування фактичних витрат, пов`язаних з утриманням у вищому навчальному закладі, навіть якщо подання відповідного позову про відшкодування витрат відбувається після її звільнення з державної служби, отже у межах цивільного судочинства суд не може досліджувати та встановлювати правомірність дій, рішень чи бездіяльності службовця або посадовця, оскільки така можливість передбачена лише в адміністративному судочинстві в силу вимог ст.19 КАС України, якою охоплюється питання прийняття на публічну службу, її проходження та звільнення.

Аналогічний висновок зроблено у постанові від 12.12.2018 року у справі №804/285/16, у якій Велика Палата Верховного Суду відступила від висновків, викладених у постановах від 14.03.2018 року у справі №461/5577/15-ц від 31.10.2018 року у справі № 820/5761/15.

Враховуючи те, що Одеський державний університет внутрішніх справ, як структурний підрозділ МВС, у разі невиконання договірних відносин, з боку курсантів або молодих фахівців, випускників ВНЗ, звертається до суду для відшкодування бюджетних коштів, які виділялись з державного бюджету і були витрачені на їх утримання, суд дійшов висновку, що ОСОБА_1 повина відшкодувати зазначені витрати у розмірі 21 764,10 грн., відповідно до довідки-розрахунку фактичних витрат №274 від 30.06.2017 року.

Згідно ст.17 Закону України «Про виконання рішень і застосування практики Європейського Суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію і практику Суду як джерело права.

У п.29 Рішення Європейського суду з прав людини від 09.12.1994р. Справа «Руїз Торіха проти Іспанії» (серія А, №303А) Суд повторює, що згідно з його практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтованості рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення.

Частиною 1 ст.77 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.

Згідно ч.1 ст.72 Кодексу адміністративного судочинства України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Суд зазначає, що бездіяльність за своєю суттю полягає у невиконанні особою дій, які вона повинна була і могла вчинити відповідно до покладених на неї посадових обов`язків згідно із законодавством України.

При цьому, суд враховує, що застосування різних способів захисту порушеного права позивача повинно відбуватися з урахуванням конкретних обставин справи в кожному окремому випадку. Так, вирішуючи спір, суд повинен пересвідчитись у належності особи, яка звернулась за судовим захистом, відповідного права або охоронюваного законом інтересу (чи є така особа належним позивачем у справі наявність права на позов у матеріальному розумінні), встановити, чи є відповідне право або інтерес порушеним (встановити факт порушення), а також визначити, чи відповідає обраний спосіб захисту порушеного права тим, що передбачені законодавством, та чи забезпечить такий спосіб захисту відновлення порушеного права позивача.

Судом встановлено, що позивачу стало відомо про звільнення молодого фахівця Величко ОСОБА_2 лише 15.08.2019 року, з надходженням на адресу Одеського державного університету внутрішніх справ витягу з наказу про звільнення відповідача, та додатково з моменту отримання матеріалів особової справи ОСОБА_1 від 12.09.2019 року, враховуючи те, що відповідач повідомлявся Одеським державним університетом внутрішніх справ листом №Ю-90 від 13.09.2019 року про можливість погасити заборгованість в добровільному порядку, але зазначена заборгованість не була погашена ОСОБА_1 до моменту подання адміністративного позову, суд приходить до висновку що відповідачем не вчиняялось будь-яких дій для вішкодування витрат за навчання після звільнення з органів внутрішніх справ.

Таким чином, на підставі ст.8 КАС України, згідно якої, усі учасники адміністративного процесу є рівними та ст.9 КАС України, згідно якої розгляд і вирішення справ у адміністративних судах здійснюється на засадах змагальності сторін та свободи в надані ними своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, з`ясувавши обставини у справі, суд дійшов висновку, що позовні вимоги Одеського державного університету внутрішніх справ до ОСОБА_1 в частині визнання протиправною бездіяльність з відшкодування витрат за навчання після закінчення вищого навчального закладу та стягнення витрат пов`язаних з утриманням в Одеському державному університеті внутрішніх справ підлягають задоволенню.

Відповідно до ч.3 ст.139 КАС України при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. При цьому суд не включає до складу судових витрат, які підлягають розподілу між сторпонами, витрати суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката та сплату судового збору.

Таким чином, позовні вимоги Міністерства внутрішніх справ України в особі Одеського державного університету внутрішніх справ в частині стягнення з ОСОБА_1 витрати зі сплати судовою збору в сумі 1 921,00 грн. задоволенню не підлягають.

Керуючись ст.ст. 2, 6, 8, 9, 12, 14, 44, 139, 242-246, 255 КАС України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Адміністративний позов Міністерства внутрішніх справ України в особі Одеського державного університету внутрішніх справ () до ОСОБА_1 (ІПН НОМЕР_2 ) про визнання протиправною бездіяльність з відшкодування витрат за навчання після закінчення вищого навчального закладу та стягнення витрат пов`язаних з утриманням в Одеському державному університеті внутрішніх справ задовольнити частково.

Визнати протиправною бездіяльність ОСОБА_1 (ІПН НОМЕР_2 ) з відшкодування витрат за навчання після звільнення з органів внутрішніх справ протягом трирічного терміну перебування на службі після закінчення вищого навчальною закладу Міністерства внутрішніх справ України.

Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , паспорт серії НОМЕР_1 , виданий Біляївським РВ ГУДМС України в Одеській області 26.12.2012 року, (ІПН НОМЕР_2 ), на користь держави в особі центрального органу виконавчої влади Міністерства внутрішніх справ України, в особі Одеського державноюго університету внутрішніх справ (р/р 0570, Держказначейська служба України, м. Київ, МФО 820172, ) витрати пов`язані з її утриманням в Одеському державному університеті внутрішніх справ в сумі 21 764,10 грн.

В задоволені решти позовних вимог відмовити.

Рішення суду набирає законної сили, згідно ст. 255 КАС України, після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржено, згідно ст. 295 КАС України, протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину рішення суду, або розгляд справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

При цьому, відповідно до п.п. 15.5 п. 15 розділу VІІ «Перехідні положення» КАС України до початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються через суд першої інстанції, який ухвалив відповідне рішення.

Суддя С.О. Cтефанов

.