Справа № 160/5178/19
Суддя: Божко Л.А.
Дата ухвалення: 2019-10-29 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
і м е н е м У к р а ї н и

29 жовтня 2019 року м. Дніпросправа № 160/5178/19

Третій апеляційний адміністративний суд
у складі колегії суддів: головуючого - судді Божко Л.А. (доповідач),
суддів: Дурасової Ю.В., Баранник Н.П.,
розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 31.07.2019 в адміністративній справі №160/5178/19, ухвалене суддею Златіним С.В., по справі за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 , Військової частини НОМЕР_2 про визнання протиправним та скасування наказу, поновлення на посаді, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, стягнення моральної шкоди,-

в с т а н о в и В:

У червні 2019 року позивач звернувся з позовом до суду першої інстанції, у якому просив визнати протиправним та скасувати наказ № 237 від 12.03.2019 року командира військової частини НОМЕР_2 Про результати проведення службового розслідування в частині п.9 про притягнення до дисциплінарної відповідальності та накладення дисциплінарного стягнення звільнення з військової служби за контрактом за службовою невідповідністю; поновити позивача на посаді старшого сержанта, командира 1-го взводу 2-ї роти військової частини НОМЕР_1 ; стягнути з відповідача на користь позивача середній заробіток за весь час вимушеного прогулу розпочинаючи з 02.04.2019 року та до час прийняття рішення; стягнути на користь позивача з відповідача моральну шкоду у розмірі 5000 грн.

Ухвалою суду від 06.06.2019 року відкрито провадження у справі.

Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 31.07.2019 відмовлено у задоволенні заяви ОСОБА_1 про поновлення строку звернення з адміністративним позовом до суду. Клопотання військової частини НОМЕР_2 про залишення позовної заяви без розгляду по адміністративній справі № 160/5178/19 задоволено частково. Позовну заяву ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_2 , військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправним та скасування наказу, поновлення на роботі та стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу та стягнення моральної шкоди в частині заявлених позовних вимог, а саме: визнати протиправним та скасувати наказ № 237 від 12.03.2019 року командира військової частини НОМЕР_2 Про результати проведення службового розслідування в частині п.9 про притягнення до дисциплінарної відповідальності та накладення дисциплінарного стягнення звільнення з військової служби за контрактом за слуховою невідповідністю; поновити позивача на посаді старшого сержанта, командира 1-го взводу 2-ї роти військової частини НОМЕР_1 , залишено без розгляду.

Свою позицію суд першої інстанції обґрунтовано тим, що будь-які об`єктивні чи суб`єктивні обставини не позбавляли позивача можливості звернутися до суду, у визначені законом строки, з відповідним позовом до відповідача, якщо позивач вважає, що діями чи бездіяльністю відповідача порушуються його права та законні інтереси.

Окрім того, судом встановлено, що позивач 07.05.2019 року вже звертався з аналогічним позовом до Красногвардійського районного суду міста Дніпропетровська в порядку ЦПК України, ухвалою якого від 14.05.2019 року відмовлено позивачу у відкритті провадження у справі, що знаходяться у матеріалах справи.

Не погодившись з ухвалою суду першої інстанції, позивачем подано апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм процесуального права, просить скасувати ухвалу суду першої інстанції та справу направити для продовження розгляду. Зазначає, що з оскаржуваним наказом був ознайомлений 15.03.2019 року, фактично здав справи та посаду 02.04.2019 року, однак на час звернення з позовом до суду не отримав грошових виплат, на які позивач має право під час звільнення. Позивач вказує на те, що фактично наказ № 237 від 12.03.2019 року командира військової частини НОМЕР_2 Про результати проведення службового розслідування в частині п.9 про притягнення до дисциплінарної відповідальності та накладення дисциплінарного стягнення звільнення з військової служби за контрактом за службовою невідповідністю нарочно не отримував.

Перевіривши законність та обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів апеляційної інстанції зазначає про наявність підстав для задоволення апеляційної скарги, внаслідок наступного.

Як встановлено судом першої інстанції та підтвержено матеріалами справи, 15.03.2019 року позивач був ознайомлений з наказом відповідача-1 наказ № 237 від 12.03.2019 року командира військової частини НОМЕР_2 Про результати проведення службового розслідування в частині п.9 про притягнення до дисциплінарної відповідальності та накладення дисциплінарного стягнення звільнення з військової служби за контрактом за службовою невідповідністю.

02.04.2019 року позивач фактично здав справи та посаду.

З позовною заявою до адміністративного суду позивач звернувся лише 05.06.2019 року згідно із штампу відділу діловодства суду.

Відповідно до ч. ч. 1, 5 ст. 122 КАС України позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами. Для звернення до суду у справах щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби встановлюється місячний строк.

Враховуючи те, що позовні вимоги стосуються питання проходження та звільнення з військової служби, суд першої інстанції дійшов до висновку, що позивач пропустив місячний строк звернення до суду.

Колегія суддів зазначає, що згідно з ч. 1 ст. 17 Закону України «Про виконання рішення та застосування практики Європейського Суду з прав людини» суди України застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основних свобод та протоколи до неї і практику Європейського суду, як джерела права.

Так, у справі Delcourt v. Belgium Європейський суд зазначив, що у демократичному суспільстві у світлі розуміння Конвенції, право на справедливий суд посідає настільки значне місце, що обмежувальне тлумачення статті 6 не відповідало б меті та призначенню цього положення.

У справі Bellet v. Fгаnсе Суд зазначив, що «стаття 6 § 1 Конвенції містить гарантії справедливого судочинства, одним з аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу, наданий національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві. Для того, щоб доступ був ефективним, особа повинна мати чітку практичну можливість оскаржити дії, які становлять втручання у її права».

Отже, як свідчить позиція Суду у багатьох справах, основною складовою права на суд є право доступу, в тому розумінні, що особі має бути забезпечена можливість звернутись до суду для вирішення певного питання, і що з боку держави не повинні чинитись правові чи практичні перешкоди для здійснення цього права.

Як випливає з рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Іліан проти Туреччини», правило встановлення обмежень доступу до суду у зв`язку з пропуском строку звернення повинно застосовуватися з певною гнучкістю і без надзвичайного формалізму, воно не застосовується автоматично і не має абсолютного характеру; перевіряючи його виконання слід звертати увагу на обставини справи.

Також практика Європейського суду з прав людини також свідчить про те, що право на звернення до суду не є абсолютним і може бути обмеженим, в тому числі і встановленням строків на звернення до суду за захистом порушених прав (справа «Стаббігс на інші проти Великобританії», справа «Девеер проти Бельгії»).

З матеріалів справи вбачається, що з наказом №237 позивач письмово ознайомлений 15.03.2019 року, що підтверджується аркушем доведення наказу командира військової частини НОМЕР_2 від 12.03.2019 року №237 «Про результати проведення службового розслідування». У вказаному наказі не зазначена дата його звільнення.

З наказом №68 позивач письмово ознайомлений 02.04.2019 року.

11.04.2019 року за вхідним №669 та 18.04.2019 року за вхіднім №724 позивач звернувся письмово до командира військової частини НОМЕР_2 з клопотанням про надання матеріалів службового розслідування з метою зняття фотокопій для застосування у подальшому у якості доказів при зверненні з позовом до суду. Позивачу відмовлено вищезазначеному клопотанні, що підтверджується письмовою відмовою ВЧ НОМЕР_2 від 18.04.2019 року за №144, яку позивач отримав поштою 25.04.2019 року.

07.05.2019 року позивачем подано позовну заяву до Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська. Ухвалою Красногвардійського районного м. Дніпропетровська від 14 травня 2019 року відмовлено у відкритті провадження на підставі п.1 ч.1 ст.186 ЦПК України.

Данна ухвала отриманна позивачем 31.05.2019р.

05.06.2019 року позивач звернувся до Дніпропетровського окружного адміністративного суду з вищезазначеним позовом.

Колегія суддів зазначає, що неотримання позивачем матеріалів службового розслідування з метою зняття фотокопій для застосування у подальшому у якості доказів при зверненні з позовом до суду перешкоджало позивачу мати чітку практичну можливість оскаржити рішення, яке становить втручання у його права, оскільки знаючи про результат розгляду питання, яке порушує права позивача, позивач не знав і не міг знати про підстави та мотиви, які лягли в основу рішення, яке він мав намір оспорити в судовому порядку.

Згідно з ч. 1 ст. 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Відповідно до ч. 1 ст. 6 КАС України суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.

Згідно ч. 1 ст. 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до ст. 320 КАС України підставами для скасування ухвали суду, яка перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є: 1) неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків суду обставинам справи; 4) неправильне застосування норм матеріального права чи порушення норм процесуального права, які призвели до неправильного вирішення питання..

Враховуючи те, що ухвала Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 31.07.2019 прийнята з порушенням норм матеріального та без врахування фактичних обставин справи, вона підлягає скасуванню, а справа підлягає направленню до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Керуючись ст. ст. 243, 250, 308, 310, 320, 322, 325, 326, 327 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити.

Ухвалу Дніпрропетровського окружного адміністративного суду від 31.07.2019 р. - скасувати.Справу направити до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає.

Головуючий - суддя Л.А. Божко

суддя Ю. В. Дурасова

суддя Н.П. Баранник