Справа № 520/6903/19
Суддя: Чудних С.О.
Дата ухвалення: 2019-11-12 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Харківський окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 листопада 2019 р. № 520/6903/19

Харківський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді - Чудних С.О.,

за участю секретаря судового засідання - Хмелівської Н.М.,

представника позивача - Ковалевського Г.А.,

представника відповідача - Шапошника С.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДФС у Харківській області про визнання дій протиправними, скасування наказу, скасування податкових повідомлень-рішень, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_2 звернулась до Харківського окружного адміністративного суду з позовом, в якому просить суд:

- скасувати наказ Головного управління ДФС у Харківській області №8854 від 27.11.2018 про проведення документальної позапланової невиїзної перевірки платника податків ОСОБА_1 (податковий номер НОМЕР_1 , адреса: АДРЕСА_1 );

- скасувати податкове повідомлення-рішення від 26 лютого 2019 року № Головного управління ДФС у Харківській області на ім`я ОСОБА_1 (податковий номер НОМЕР_1 . адреса: АДРЕСА_1 ), відповідно якого збільшено суму грошового зобов`язання за платежем податок на доходи фізичних осіб, щодо сплати фізичними особами за результатами річного декларування (код платежу 1101050) на 997445,84 грн;

- скасувати податкове повідомлення-рішення від 26 лютого 2019 року № Головного управління ДФС у Харківській області на ім`я ОСОБА_1 (податковий номер НОМЕР_1 , адреса: АДРЕСА_1 ), відповідно якого збільшено суму грошового зобов`язання за платежем військовий збір (код платежу 11011001) на 83120,49 грн;

- скасувати податкове повідомлення-рішення від 26 лютого 2019 року № Головного управління ДФС у Харківській області на ім`я ОСОБА_1 (податковий номер НОМЕР_1 , адреса: АДРЕСА_1 ), відповідно якого застосовано штрафні (фінансові) санкції (штрафи) у сумі 170,00 грн (сто сімдесят гривень 00 коп.) за платежем податок на доходи фізичних осіб, щодо сплати фізичними особами за результатами річного декларування (код платежу 11010500);

- визнати протиправними дії Головного управління ДФС у Харківській області по проведенню перевірки платника податків ОСОБА_1 (податковий номер НОМЕР_1 , адреса: АДРЕСА_1 ) на підставі наказу Головного управління ДФС у Харківській області №8854 від 27.11.2018 по складанню акта перевірки, по направленню на адресу ОСОБА_1 податкової вимоги від 01.04.2019 №33373-56.

Позовні вимоги мотивовані тим, що відповідачем на підставі необґрунтованих висновків акту перевірки від 03.01.2019 № 24/20-40-13-05-08/ НОМЕР_2 щодо порушення позивачем приписів податкового законодавства, прийнято оскаржувані податкові повідомлення-рішення, якими позивачу збільшено суми грошового зобов`язання з податку на доходи з фізичних осіб, військового збору та застосовано відповідні штрафні санкції, а також військовий збір. На думку позивача, наказ Головного управління ДФС у Харківській області №8854 від 27.11.2018 є протиправним та незаконними, оскільки при призначенні перевірки позивача, контролюючим органом не дотримано умов, визначених Податкового кодексу України, з огляду на відсутність підстав для призначення перевірки, а отже, і для її проведення. У зв`язку із чим і дії Головного управління ДФС у Харківській області по проведенню перевірки ОСОБА_1 та по складанню акта перевірки, по направленню на адресу ОСОБА_1 податкової вимоги від 01.04.2019 №33373-56 є протиправними, у зв`язку із чим просив позов задовольнити.

Ухвалою суду від 16.07.2019 відкрито провадження в даній адміністративній справі та призначено підготовче засідання.

Ухвалою суду від 15.10.2019 закрито підготовче засідання та призначено розгляд справи по суті.

В судовому засіданні представник позивача підтримав позовні вимоги у повному обсязі та просив суд позов задовольнити.

Представник відповідача проти позову заперечив, надав відзив на позов, відповідно до якого зазначив, що порушення, встановлені в ході перевірки позивача, зафіксовані належним чином в акті перевірки, висновки якого стали підставою для винесення спірних податкових повідомлень-рішень. Крім того, зазначив, що оскаржуваний наказ винесений на підставі та у межах діючого законодавства України. У зв`язку із чим, просив у задоволенні позову відмовити.

Суд, вислухавши думку осіб, які беруть участь у справі, дослідивши матеріали справи та оцінивши наявні докази, встановив наступне.

Щодо позовних вимог в частині скасування наказу Головного управління ДФС у Харківській області № 8854 від 27.11.2018 про проведення документальної позапланової невиїзної перевірки платника податків ОСОБА_1 та визнання протиправними дії Головного управління ДФС у Харківській області по проведенню перевірки платника податків ОСОБА_1 (податковий номер НОМЕР_1 , адреса: АДРЕСА_1 ) на підставі наказу Головного управління ДФС у Харківській області №8854 від 27.11.2018 суд зазначає наступне.

09 січня 2018 року Головним управлінням ДФС у Харківській області направлено на адресу ОСОБА_1 повідомлення про виклик до податкового органу для подання податкової декларації про майновий стан та доходи за 2016 рік. Також, попереджено відповідача про те, що неподання податкової декларації є підставою для проведення документальної позапланової перевірки згідно з п.п. 78.1.2 п. 78.1 ст. 78 Податкового кодексу України.

Вказане повідомлення направлено та вручено ОСОБА_2 , що підтверджується повідомленням про вручення поштового відправлення, яке міститься в матеріалах справи.

27 листопада 2018 року на підставі п.п. 20.1.4 п. 20.1 ст. 20, п.п. 75.1.2 п. 75.1 ст. 75, п.п. 78.1.2 п. 78.1 ст. 78, п. 79.2 ст. 79 Податкового кодексу України, у зв`язку із неподанням платником податків - фізичною особою ОСОБА_3 (код НОМЕР_2 ) в установлений законодавством строк податкової декларації про майновий стан і доходи за 2016 рік, з метою контролю за повнотою нарахування та сплати податку на доходи фізичних осіб та військового збору Головним управлінням ДФС у Харківській області винесено наказ № 8854 "Про проведення документальної позапланової невиїзної перевірки платника податків ОСОБА_1 (код НОМЕР_2 )".

Таким чином, фактичною підставою для призначення позапланової невиїзної перевірки є неподання позивачем в установлений законодавством строк податкової декларації про майновий стан і доходи за 2016 рік.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає наступне.

Підпунктом 20.1.4 пункту 20.1 статті 20 Податкового кодексу України передбачено, що контролюючі органи мають право проводити відповідно до законодавства перевірки і звірки платників податків (крім Національного банку України), у тому числі після проведення процедур митного контролю та/або митного оформлення.

Відповідно до пункту 75.1 статті 75 Податкового кодексу України контролюючі органи мають право проводити камеральні, документальні (планові або позапланові; виїзні або невиїзні) та фактичні перевірки.

Так, згідно підпункту 75.1.2 пункту 75.1 статті 75 Податкового кодексу України, документальною перевіркою вважається перевірка, предметом якої є своєчасність, достовірність, повнота нарахування та сплати усіх передбачених цим Кодексом податків та зборів, а також дотримання валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, дотримання роботодавцем законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками (найманими особами) та яка проводиться на підставі податкових декларацій (розрахунків), фінансової, статистичної та іншої звітності, регістрів податкового та бухгалтерського обліку, ведення яких передбачено законом, первинних документів, які використовуються в бухгалтерському та податковому обліку і пов`язані з нарахуванням і сплатою податків та зборів, виконанням вимог іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, а також отриманих в установленому законодавством порядку контролюючим органом документів та податкової інформації, у тому числі за результатами перевірок інших платників податків.

Документальна позапланова перевірка не передбачається у плані роботи контролюючого органу і проводиться за наявності хоча б однієї з підстав, визначених цим Кодексом. Документальною невиїзною перевіркою вважається перевірка, яка проводиться в приміщенні контролюючого органу.

В свою чергу, особливості проведення документальної невиїзної перевірки визначені статтею 79 Податкового кодексу України.

Так, відповідно до пункту 79.1 статті 79 Податкового кодексу України документальна невиїзна перевірка здійснюється у разі прийняття керівником (його заступником або уповноваженою особою) контролюючого органу рішення про її проведення та за наявності підстав для проведення документальної перевірки, визначених статтями 77 та 78 цього Кодексу. Документальна невиїзна перевірка здійснюється на підставі зазначених у підпункті 75.1.2 пункту 75.1 статті 75 цього Кодексу документів та даних, наданих платником податків у визначених цим Кодексом випадках, або отриманих в інший спосіб, передбачений законом.

Згідно підпункту 78.1.2 пункту 78.1 статті 78 Податкового кодексу України документальна позапланова перевірка здійснюється за наявності хоча б однієї з таких підстав, зокрема, платником податків не подано в установлений законом строк податкову декларацію, розрахунки, звіт про контрольовані операції або документацію з трансфертного ціноутворення, якщо їх подання передбачено законом.

Пунктом 78.4 статті 78 Податкового кодексу України встановлено, що про проведення документальної позапланової перевірки керівник (його заступник або уповноважена особа) контролюючого органу приймає рішення, яке оформлюється наказом.

В даному випадку, згідно змісту наказу № 8854 "Про проведення документальної позапланової невиїзної перевірки платника податків ОСОБА_1 (код НОМЕР_2 )" вбачається , що підставою для його прийняття є підпункт 78.1.2 пункт 78.1 статті 78 Податкового кодексу України.

Тобто, підставою для прийняття наказу №8854 від 27.11.2018 слугувало неподання декларації про майновий стан і доходи фізичною особою ОСОБА_3 за 2016 рік, оскільки на підставі проведеного аналізу відомостей про суми (нарахованого) виплачених доходу та суми утриманого податку по АТ "ОТП Банк", відповідач встановив, що в 2016 році позивачем отримано дохід у вигляді додаткового блага в сумі 4433092,59 грн.

Таким чином, Головне управління ДФС у Харківській області під час винесення спірного наказу діяло на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені чинним законодавством України.

Крім того, суд зазначає, що відповідно до статті 5 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси і просити про їх захист.

Водночас, належний захист прав та інтересів особи можливий лише в разі існування спірних правовідносин, тобто в разі встановлення, що рішення, дія або бездіяльність протиправно породжують, змінюють або припиняють права та обов`язки у сфері публічно-правових відносин.

Суд зазначає, що, виходячи з правової природи рішення контролюючого органу про призначення перевірки, яке викладається у формі наказу, наказ є правовим актом індивідуальної дії, який розрахований на певне коло осіб та вичерпує свою дію виконанням.

Зазначене узгоджується з нормативним визначенням індивідуального акту, наданого пунктом 19 статті 4 Кодексу адміністративного судочинства України, за яким, індивідуальний акт - акт (рішення) суб`єкта владних повноважень, виданий (прийняте) на виконання владних управлінських функцій або в порядку надання адміністративних послуг, який стосується прав або інтересів визначеної в акті особи або осіб, та дія якого вичерпується його виконанням або має визначений строк.

Рішенням Конституційного суду України від 16.04.2009 № 7 встановлено, що ненормативні правові акти є актами одноразового застосування та вичерпують свою дію фактом їхнього виконання, а тому вони не можуть бути скасовані чи змінені після їх виконання. До ненормативних актів належать конкретні приписи, звернені до окремого суб`єкта чи юридичної особи, які застосовуються одноразово.

Суд зазначає, що спірний наказ вичерпав свою дію, оскільки перевірка проведена та сам наказ не є таким, що порушує права позивача та його інтереси, оскільки перевірку проведено та за її результатами винесено податкові повідомлення-рішення, а тому, належним способом захисту є оскарження саме податкових повідомлень-рішень від 26 лютого 2019 року № , № та № , винесених за результатами проведеної перевірки.

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку про відсутність підстав для скасування наказу Головного управління ДФС у Харківській області №8854 від 27.11.2018 про проведення документальної позапланової невиїзної перевірки платника податків ОСОБА_1 та визнання протиправними дії Головного управління ДФС у Харківській області по проведенню перевірки платника податків ОСОБА_1 (податковий номер НОМЕР_1 , адреса: АДРЕСА_1 ) на підставі наказу Головного управління ДФС у Харківській області №8854 від 27.11.2018.

Щодо позовних вимог в частині визнання протиправними дії Головного управління ДФС у Харківській області по складанню акта перевірки, суд зазначає наступне.

Враховуючи, що наказ на проведення перевірки є законним, суд приходить до висновку що і дії Головного управління ДФС у Харківській області по проведенню перевірки платника податків ОСОБА_1 (податковий номер НОМЕР_1 , адреса: АДРЕСА_1 ) на підставі наказу Головного управління ДФС у Харківській області №8854 від 27.11.2018 є законними та такими, що вчинені в межах діючого законодавства.

Також, суд зазначає, що відповідно до п. 86.1 ст. 86 Податкового кодексу України результати перевірок (крім камеральних) оформлюються у формі акта або довідки, які підписуються посадовими особами органу державної податкової служби та платниками податків або їх законними представниками (у разі наявності). У разі встановлення під час перевірки порушень складається акт. Якщо такі порушення відсутні, складається довідка.

Відповідно до пункту 2 розділу І Порядку оформлення результатів документальних перевірок дотримання законодавства України з питань державної митної справи, податкового, валютного та іншого законодавства платниками податків - юридичними особами та їх відокремленими підрозділами, затвердженого наказом Міністерства фінансів України 20.08.2015 № 727, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 26 жовтня 2015 року за № 1300/27745 акт документальної перевірки - службовий документ, який підтверджує факт проведення документальної перевірки, відображає її результати і є носієм доказової інформації про виявлені порушення вимог законодавства з питань державної митної справи, податкового, валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи;

Пунктом 3 розділу ІІ Порядку № 727 визначено, що акт документальної перевірки повинен містити систематизований виклад виявлених під час перевірки фактів порушень норм законодавства з питань державної митної справи, податкового, валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи.

Факти виявлених порушень законодавства з питань державної митної справи, податкового, валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, викладаються в акті документальної перевірки чітко, об`єктивно та повною мірою з посиланням на первинні документи, регістри податкового та бухгалтерського обліку, фінансової та іншої звітності, інші документи, пов`язані з обчисленням і сплатою податків, зборів, платежів, ведення/складання яких передбачено законодавством, або отримані від інших суб`єктів господарювання, органів державної влади, у тому числі іноземних держав, правоохоронних органів, а також податкову інформацію, що підтверджують наявність зазначених фактів (пункту 5 розділу ІІ Порядку № 727).

Отже, право на складання акту перевірки виникає у контролюючого органу за наслідками її проведення, з урахуванням тих фактичних обставин, які встановлені в результаті проведення перевірки. При цьому неправомірність дій посадових осіб щодо складання акту перевірки може бути обумовлена або відсутністю самого факту проведення перевірки, за наслідками якої складено акт, або наявністю порушень процедури його складання.

Таким чином, дії відповідача, пов`язані зі складанням самого акту перевірки не можуть бути визнані протиправними, оскільки це технічні дії, направлені на складання службового документа та відображення в ньому фактичних даних встановлених в ході такої перевірки, і такі дії окремо не можуть порушувати права позивача у сфері публічно-правових відносин.

Отже, суд приходить до висновку, що дії відповідача щодо складання відповідного акту за результатами перевірки та додатку до акту є законними, а тому в цій частині позовних вимог позов не підлягає задоволенню.

Щодо позовних вимог в частині скасування податкових повідомлень-рішень Головного управління ДФС у Харківській області від 26 лютого 2019 року № , № та № , суд зазначає наступне.

Із матеріалів справи вбачається, що фахівцями Головного управління ДФС у Харківській області проведено позапланову невиїзну перевірку платника податків - фізичної особи ОСОБА_1 з питань повноти нарахування та сплати податку на доходи фізичних осіб, військового збору за період з 01.01.2016 по 31.12.2016.

Результати перевірки оформлені актом № 24/20-40-13-05-08/285081788 від 03.01.2018, яким зафіксовані порушення позивачем вимог діючого законодавства України, а саме:

- п.п. 164.2.17 "д" п. 164.2 ст. 164, п.п. 168.1.3, п. 168.1 ст. 168 Податкового кодексу України в результаті чого занижено податкові зобов`язання з податку на доходи фізичних осіб за 2016 рік у сумі 797956,67 грн;

- п. 16-1 Розділу ХХ Перехідних Положень Податкового кодексу України встановлено занижено податкові військового збору за 2016 рік у сумі 66496,39 грн;

- п.п. 49.18.4 п. 49.18 ст. 49, п.п. "в" п. 176.1 ст. 176, п. 179.1 ст. 179 Податкового кодексу України, не подано податкову декларацію про майновий стан і доходи за 2016 рік.

На підставі висновків акту перевірки № 24/20-40-13-05-08/285081788 від 03.01.2018 контролюючим органом винесено податкове повідомлення-рішення від 26 лютого 2019 року № , відповідно якого збільшено суму грошового зобов`язання за платежем податок на доходи фізичних осіб, щодо сплати фізичними особами за результатами річного декларування (код платежу 1101050) на 997445,84 грн, податкове повідомлення-рішення від 26 лютого 2019 року № , відповідно якого збільшено суму грошового зобов`язання за платежем військовий збір (код платежу 11011001) на 83120,49 грн, податкове повідомлення-рішення від 26 лютого 2019 року № , відповідно якого застосовано штрафні (фінансові) санкції (штрафи) у сумі 170,00 грн (сто сімдесят гривень 00 коп.) за платежем податок на доходи фізичних осіб, щодо сплати фізичними особами за результатами річного декларування (код платежу 11010500).

Не погоджуючись із вказаними податковими повідомленнями-рішеннями, позивач оскаржив їх у адміністративному порядку, проте рішенням Державної фіскальної служби України від 15.05.2019 № 3701/К/99-99-11-05-01-25 податкові повідомлення-рішення від 26 лютого 2019 року № , № та № залишено без змін, а скаргу ОСОБА_3 - без задоволення.

Не погоджуючись із винесеними податковими повідомленнями-рішеннями, позивач звернувся до суду за захистом своїх порушених прав та законних інтересів.

Оцінюючи обґрунтованість прийнятих відповідачем рішень, суд зазначає наступне.

Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема, визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства регулює Податковий кодекс України.

В силу п. 162.1 ст. 162 Податкового кодексу України платниками податку з доходів фізичних осіб є: фізична особа - резидент, яка отримує доходи як з джерела їх походження в Україні, так і іноземні доходи; фізична особа - нерезидент, яка отримує доходи з джерела їх походження в Україні; податковий агент.

Відповідно до п.п. 14.1.56 п. 14.1 ст. 14 Податкового кодексу України доходи - загальна сума доходу платника податку від усіх видів діяльності, отриманого (нарахованого) протягом звітного періоду в грошовій, матеріальній або нематеріальній формах як на території України, її континентальному шельфі у виключній (морській) економічній зоні, так і за їх межами. Відповідно до п.п. 14.1.54 Податкового кодексу України доходом з джерелом його походження з України є будь-який дохід, отриманий резидентом або нерезидентом, у тому числі від будь-яких видів їх діяльності на території України, її континентальному шельфі, у виключній (морській) економічній зоні.

Згідно з п.п. 14.1.47 п. 14.1 ст. 14 Податкового кодексу України додаткові блага - кошти, матеріальні чи нематеріальні цінності, послуги, інші види доходу, що виплачуються (надаються) платнику податку податковим агентом, якщо такий дохід не є заробітною платою та не пов`язаний з виконанням обов`язків трудового найму або не є винагородою за цивільно-правовими договорами (угодами), укладеними з таким платником податку (крім випадків, прямо передбачених нормами розділу IV цього Кодексу).

Відповідно до п. 163.1 ст. 163 Податкового кодексу України об`єктом оподаткування резидента є загальний місячний (річний) оподатковуваний дохід; доходи з джерела їх походження в Україні, які остаточно оподатковуються під час їх нарахування (виплати, надання); іноземні доходи - доходи (прибуток), отримані з джерел за межами України.

Згідно з пунктом 164.1 статті 164 Податкового кодексу України базою оподаткування є загальний оподатковуваний дохід, з урахуванням особливостей, визначених цим розділом. Загальний оподатковуваний дохід - будь-який дохід, який підлягає оподаткуванню, нарахований (виплачений, наданий) на користь платника податку протягом звітного податкового періоду.

З аналізу наведених положень Податкового кодексу України можна зробити висновок, що до доходів взагалі та додаткових благ, зокрема, відносяться матеріальні та нематеріальні цінності, кошти та інші активи, які безпосередньо отримані платником податку та які збільшують загальний майновий стан цього платника і забезпечують приріст його активів у тій чи іншій формі.

Види доходів, які включаються до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку, визначені п 164.2 ст. 164 Податкового кодексу України.

В силу абз. "д" п.п. 164.2.17 п. 164.2 ст. 164 Податкового кодексу України (в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин) до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку включаються: основної суми боргу (кредиту) платника податку, прощеного (анульованого) кредитором за його самостійним рішенням, не пов`язаним з процедурою банкрутства, до закінчення строку позовної давності, у разі якщо його сума перевищує 50 відсотків однієї мінімальної заробітної плати (у розрахунку на рік), встановленої на 1 січня звітного податкового року. Кредитор зобов`язаний повідомити платника податку - боржника шляхом направлення рекомендованого листа з повідомленням про вручення або шляхом укладення відповідного договору, або надання повідомлення боржнику під підпис особисто про прощення (анулювання) боргу та включити суму прощеного (анульованого) боргу до податкового розрахунку суми доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платників податку, за підсумками звітного періоду, у якому такий борг було прощено. Боржник самостійно сплачує податок з таких доходів та відображає їх у річній податковій декларації. У разі неповідомлення кредитором боржника про прощення (анулювання) боргу у порядку, визначеному цим підпунктом, такий кредитор зобов`язаний виконати всі обов`язки податкового агента щодо доходів, визначених цим підпунктом.

Згідно з пп. "б" п. 176.2 Податкового кодексу України сума доходу платника податку - боржника у вигляді суми анульованого боргу відображається кредитором у податковому розрахунку сум доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платників податку, і сум утриманого з них податку за формою №1ДФ за підсумками звітного періоду, в якому такий борг було анульовано, за ознакою доходу "126".

Банк вчинив дії, які свідчать про визнання ним суми прощеного боргу доходом позичальника.

Згідно зі статтею 16 Податкового кодексу України платник податків зобов`язаний, у тому числі, подавати до контролюючих органів у порядку, встановленому податковим та митним законодавством, декларації, звітність та інші документи, пов`язані з обчисленням і сплатою податків та зборів; сплачувати податки та збори в строки та у розмірах, встановлених цим Кодексом та законами з питань митної справи.

Відповідно до п.п. 49.18.4 ст. 49 Податкового кодексу України такий платник податку - боржник зобов`язаний до 1 травня року, що настає за звітним, подати річну податкову декларацію про майновий стан і доходи до органу державної податкової служби, в якому перебуває на обліку (за податковою адресою), відобразити в ній дохід та самостійно до 1 серпня року, що настає за звітним, сплатити суму податкового зобов`язання, зазначену в декларації (п. 179.7 ст. 179 Податкового кодексу України).

Згідно з п. 49.1 ст. 49 Податкового кодексу України податкова декларація подається за звітний період у встановлені цим Кодексом строки до органу державної податкової служби, в якому платник податків перебуває на обліку (за податковою адресою).

Судом встановлено, що доповнено підрозділ 1 розділу XX, пунктом 8 згідно із Законом України від 09 квітня 2015 року "Про внесення змін до Податкового кодексу України щодо кредитних зобов`язань", яким, зокрема, встановлено, що: не вважається додатковим благом платника податку та не включається до розрахунку загального місячного (річного) оподатковуваного доходу сума, прощена (анульована) кредитором у розмірі різниці між основною сумою боргу за фінансовим кредитом в іноземній валюті, визначена за офіційним курсом Національного банку України на дату зміни валюти зобов`язання за таким кредитом з іноземної валюти у гривню, та сумою такого боргу, визначеною за офіційним курсом Національного банку України станом на 1 січня 2014 року, а також сума процентів, комісії та/або штрафних санкцій (пені) за такими кредитами, прощених (анульованих) кредитором за його самостійним рішенням, не пов`язаним із процедурою його банкрутства, до закінчення строку позовної давності. Норми цього пункту застосовуються до фінансових кредитів в іноземній валюті, не погашених до 1 січня 2014 року. Дія абзацу першого цього пункту поширюється на операції з прощення (анулювання) кредитором боржникові заборгованості за фінансовим кредитом в іноземній валюті, що здійснювалися починаючи з 1 січня 2015 року.

Отже, з цієї норми слідує, що до розрахунку загального місячного (річного) оподаткованого доходу не повинна бути включена курсова різниця між сумою основного (прощеного) боргу в іноземній валюті за офіційним курсом НБУ на дату зміни валюти зобов`язання з іноземної валюти у гривню (тобто, при визначенні розміру оподатковуваного доходу у національній валюті України в еквіваленті сумі прощеного боргу в іноземній валюті на дату такого прощення), та сумою такого боргу, визначеною за офіційним курсом НБУ станом на 1 січня 2014 року.

Тобто, курсова різниця, що виникла внаслідок знецінення національної валюти по відношенню до валюти прощенного боргу (кредиту), не відноситься до доходів платника податку та не підлягає оподаткуванню.

На запит Головного управління ДФС в Харківській області від 10.10.2017 № 19910/10/20-40-13-07 АТ "ОТП Банк" підтвердило інформацію надану у податковому розрахунку за формою 1-ДФ про дохід, отриманий платником податку як додаткове благо у вигляді основної суми боргу (кредиту) та у вигляді процентів комісії та/або штрафних санкцій (пені), прощених (анульованих) кредитором за його самостійним рішенням, не пов`язаним з процедурою банкрутства.

Як вбачається із матеріалів справи, 08 грудня 2006 року між ПАТ "ОТП Банк" та ОСОБА_3 укладено кредитний договір № МL 702/207/2006 від 08 грудня 2006 року, відповідно до якого розмір кредиту склав 200000,00 доларів США.

14 червня 2014 року між ПАТ "ОТП Банк" та ОСОБА_3 укладено додатковий договір № 9 до кредитного договору № МL 702/207/2006 від 08 грудня 2006 року.

Також, 14 червня 2014 року між ПАТ "ОТП Банк" та ОСОБА_3 укладено договір про внесення змін та доповнень №10 (про прощення боргу) до Кредитного договору № МL 702/207/2006 від 08 грудня 2006 року.

Відповідно до пункту 2.1 додаткового договору про прощення боргу позичальник зобов`язується погасити боргові зобов`язання у термін до 14 червня 2016 року в розмірі 1083600,00 грн (один мільйон вісімдесят три тисячі шістсот гривень).

Відповідно до пункту 2.2 додаткового договору про прощення боргу за умови належного виконання позичальником умов кредитного договору та підпункту 2.1 додаткового договору, позичальник буде вважатись таким, що погасив свої боргові зобов`язання за кредитним договором перед банком в повному обсязі і банк, керуючись статтею 605 Цивільного кодексу України здійснює анулювання (прощення) боргу в розмірі 4433092,59 грн, що складається з: суми кредиту (основної суми боргу) в розмірі 4433092,59 грн та процентів в розмірі 0,00 гривень.

Відповідно до пункту 2.3 додаткового договору про прощення боргу, курсова різниця, розмір боргових зобов`язань в іноземній валюті, за якими у відповідності до угоди про зміну валюти зобов`язання валюта змінена на гривню, а саме 221198,58 доларів США, на дату зміни укладення угоди про зміну валюти зобов`язання за офіційним курсом Національного банку України дорівнює 5523036,78 грн. При цьому, розмір таких боргових зобов`язань за офіційним курсом Національного банку України станом на 01 січня 2014 року дорівнює 1768040,25грн. Курсова різниця по кредиту складає 3754996,53 грн.

На час анулювання (прощення) заборгованості по кредиту тіло кредиту складало 1446806,94 грн. (що за офіційним курсом Національного банку України станом на 01.01.2014 дорівнює 181009,25 доларів США).

Враховуючи, що станом на 14 червня 2016 року ОСОБА_3 внесені грошові кошти в сумі 1446806,94 грн, то відповідно позивачем не отримано додаткового блага, яке підлягає оподаткуванню.

Крім того, суд звертає увагу, що контролюючим органом при проведенні перевірки була взято до уваги лише довідка АТ "ОТП Банк" за формою 1-ДФ про дохід, отриманий платником податку як додаткове благо у вигляді основної суми боргу (кредиту) та у вигляді процентів комісії та/або штрафних санкцій (пені), прощених (анульованих) кредитором за його самостійним рішенням, не пов`язаним з процедурою банкрутства, поряд із тим, не вчинено ніяких інших дій для встановлення дійсних обставин та не враховано положення підрозділу 1 розділу XX, пункту 8 згідно із Законом України від 09 квітня 2015 року "Про внесення змін до Податкового кодексу України щодо кредитних зобов`язань", яким, зокрема, встановлено, що: не вважається додатковим благом платника податку та не включається до розрахунку загального місячного (річного) оподатковуваного доходу сума, прощена (анульована) кредитором у розмірі різниці між основною сумою боргу за фінансовим кредитом в іноземній валюті, визначена за офіційним курсом Національного банку України на дату зміни валюти зобов`язання за таким кредитом з іноземної валюти у гривню, та сумою такого боргу, визначеною за офіційним курсом Національного банку України станом на 1 січня 2014 року, а також сума процентів, комісії та/або штрафних санкцій (пені) за такими кредитами, прощених (анульованих) кредитором за його самостійним рішенням, не пов`язаним із процедурою його банкрутства, до закінчення строку позовної давності.

Отже, враховуючи викладене, суд дійшов до висновку, що позивачем не було отримано оподатковуваного доходу в розумінні ст. 14, п. 164.1 ст.164, п.п. 164.2.17 п. 164.2 ст. 164, ст. 165 Податкового кодексу України.

Підпунктом 1.7 пункту 16-1 Підрозділу 10 розділу XX Перехідні положення Податкового кодексу України передбачено, що звільняються від оподаткування військовим збором доходи, що згідно з розділом IV цього Кодексу не включаються до загального оподатковуваного доходу фізичних осіб (не підлягають оподаткуванню, оподатковуються за нульовою ставкою).

Суд вважає за необхідне звернути увагу також на правову позицію ДФС України, яка висловлена в листі від 29.04.16 № 4507/С/99-99-13-02-03-14, про те, що в цілях оподаткування слід розрізняти та розглядати окремо дохід у вигляді основної суми боргу (кредиту), прощеного (анульованого) кредитором, та дохід у вигляді суми, прощеної (анульованої) кредитором у розмірі різниці, розрахованої відповідно до пункту 8 підрозділу 1 розділу XX Кодексу (норма про обчислення якої наведена вище).

Також суд зазначає, що вимоги щодо збільшення грошових зобов`язань з військового збору є похідними за своєю суттю, оскільки безпосередньо пов`язані із збільшенням загального оподатковуваного доходу як бази оподаткування і цим податком.

Крім того, суд зазначає, що застосування контролюючим органом штрафу за неподання податкової декларації про майновий стан і доходи за 2016 рік у сумі 170,00 грн є також необґрунтованим, оскільки судом встановлено, що ОСОБА_3 не отримала оподатковуваний дохід в розумінні ст. 14, п. 164.1 ст.164, п.п. 164.2.17 п. 164.2 ст. 164, ст. 165 Податкового кодексу України, а тому і немала обов`язку щодо подання такої декларації.

Враховуючи викладене, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог ОСОБА_3 в частині скасування податкових повідомлень-рішень Головного управління ДФС у Харківській області від 26 лютого 2019 року № , № та № .

Щодо позовних вимог в частині визнання протиправними дії Головного управління ДФС у Харківській області по направленню на адресу ОСОБА_1 податкової вимоги від 01.04.2019 №33373-56, суд зазначає наступне.

Відповідно до статті 59 Податкового кодексу України у разі коли у платника податків виник податковий борг, контролюючий орган надсилає (вручає) йому податкову вимогу в порядку, визначеному для надсилання (вручення) податкового повідомлення-рішення.

Податковий борг - сума узгодженого грошового зобов`язання (з урахуванням штрафних санкцій за їх наявності), але не сплаченого платником податків у встановлений цим Кодексом строк, а також пеня, нарахована на суму такого грошового зобов`язання. (Підпункт 14.1.175 п.14.1 ст.14 Податкового кодексу України.)

Пунктом 59.3 статті 59 Податкового кодексу України передбачено, що податкова вимога надсилається не раніше першого робочого дня після закінчення граничного строку сплати суми грошового зобов`язання.

Відповідно до пункту 56.3 статті 56 Податкового кодексу України скарга на рішення контролюючого органу подається до контролюючого органу вищого рівня у письмовій формі (за потреби - з належним чином засвідченими копіями документів, розрахунками та доказами, які платник податків вважає за потрібне надати з урахуванням вимог пункту 44.6 статті 44 цього Кодексу) протягом 10 календарних днів, що настають за днем отримання платником податків податкового повідомлення-рішення або іншого рішення контролюючого органу, що оскаржується.

Судом встановлено, що податкові повідомлення-рішення від 26 лютого 2019 року № , № та № отримані позивачем 20 березня 2019 року.

Таким чином, враховуючи положення Податкового кодексу України ОСОБА_3 мала право на оскарження податкових повідомлень-рішень у строк з 21.03.2019 до 30.03.2019, а враховуючи, що 30.03.2019 є вихідним днем, то останній день для подання скарги, відповідно до статті 5 Європейська конвенція про обчислення строків (ETS N 76) є 01.04.2019, тобто перший робочий день.

Судом встановлено, що 29.03.2019 ОСОБА_3 звернулась до контролюючого органу зі скаргою на податкові повідомлення-рішення від 26 лютого 2019 року № , № та № від 29.03.2019.

Вказана скарга отримана Головним управлінням ДФС у Харківській області 01.04.2019, що підтверджується штампом вхідної кореспонденції контролюючого органу на скарзі.

Поряд із тим, контролюючим органом 01.04.2019 сформовано та направлено позивачу вимогу №33373-56, тобто, у останній день оскарження податкових повідомлень-рішень. Таким чином, суд приходить до висновку, що контролюючим органом сформовано вимогу на не узгоджений податковий борг.

Крім того, суд зазначає, що податкові повідомлення-рішення від 26 лютого 2019 року № , № та № прийняті в порушення норм чинного законодавства, а податкова вимога, ґрунтується на вказаних податкових повідолменнях-рішеннях, а тому також є неправомірною.

Поряд із тим, суд зазначає, що визнання протиправними дій Головного управління ДФС у Харківській області по направленню на адресу ОСОБА_1 податкової вимоги від 01.04.2019 №33373-56 не буде належним способом захисту прав позивача.

Суд зазначає, що згідно з частиною другою статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Вихід за межі позовних вимог можливий у випадку помилкового обрання особою неналежного способу захисту порушеного права, у цьому випадку можливо на підставі частини другої статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України вийти за межі позовних вимог та застосувати той спосіб захисту порушеного права позивача, який відповідає фактичним обставинам справи і відновлює порушене право особи. Фактично, необхідною передумовою застосування частини другої статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України є саме порушення прав позивача та необхідність захисту порушеного права шляхом його відновлення.

Адміністративний суд не обмежений у виборі способів відновлення права особи, порушеного суб`єктами владних повноважень, а вправі обрати найбільш ефективний спосіб відновлення порушеного права, який відповідає характеру такого порушення.

З огляду на вищевикладене, суд дійшов висновку про необхідність, з метою повного захисту прав і інтересів позивача, вийти за межі позовних вимог та скасувати податкову вимогу від 01.04.2019 №33373-56.

Відповідно до частини першої статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Враховуючи викладене, беручи до уваги той факт, що відповідно до частини 1 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, суд вбачає достатньо підстав для часткового задоволення позову ОСОБА_1 .

Відповідно до частини 3 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. При цьому суд не включає до складу судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами, витрати суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката та сплату судового збору.

Керуючись статтями 14, 243-246, 293, 295, 296 Кодексу адміністративного судочинства України,

В И Р І Ш И В:

Адміністративний позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 , код НОМЕР_1 ) до Головного управління ДФС у Харківській області (вул. Пушкінська, буд. 46, м. Харків, 61057, код 39599198) про визнання дій протиправними, скасування наказу, скасування податкових повідомлень-рішень - задовольнити частково.

Скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління ДФС у Харківській області від 26 лютого 2019 року № , яким збільшено суму грошового зобов`язання за платежем податок на доходи фізичних осіб, щодо сплати фізичними особами за результатами річного декларування (код платежу 1101050) на 997445,84 грн.

Скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління ДФС у Харківській області від 26 лютого 2019 року № , яким збільшено суму грошового зобов`язання за платежем військовий збір (код платежу 11011001) на 83120,49 грн.

Скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління ДФС у Харківській області від 26 лютого 2019 року №, яким застосовано штрафні (фінансові) санкції (штрафи) у сумі 170,00 грн за платежем податок на доходи фізичних осіб, щодо сплати фізичними особами за результатами річного декларування (код платежу 11010500).

Скасувати податкову вимогу Головного управління ДФС у Харківській області від 01.04.2019 року №33373-56 про нарахування податкового боргу у розмірі 1297774,84 грн.

В задоволенні іншої частини позовних вимог - відмовити.

Стягнути на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 , код НОМЕР_1 ) судові витрати в розмірі 9605 (дев`ять тисяч шістсот п`ять) грн 00 коп. за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДФС у Харківській області (вул. Пушкінська, буд. 46, м. Харків, 61057, код 39599198).

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст судового рішення складено 22 листопада 2019 року.

Суддя С.О.Чудних