Справа № А 20/283-07/4
Суддя: Шипуліна Т.М.
Дата ухвалення: 2019-11-22 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

Іменем України

22 листопада 2019 року

м. Київ

справа №А20/283-07/4

касаційне провадження №К/9901/25960/18

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

головуючого - Шипуліної Т.М.,

суддів: Бившевої Л.І., Хохуляка В.В.

розглянув у порядку письмового провадження касаційну скаргу Вишгородської об`єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Київській області на постанову Господарського суду Київського області від 14.12.2015 (суддя Бабкіна В.М.) та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 12.04.2016 (головуючий суддя - Оксененко О.М., судді: Губська Л.В., Федотов І.В.) у справі № А20/283-07/4 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Воталі» до Вишгородської об`єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Київській області про зобов`язання суб`єкта владних повноважень вчинити дію,

В С Т А Н О В И В:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Воталі» звернулось до суду з позовом до Вишгородської об`єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Київській області, в якому, з урахуванням заяви про зміну позовних вимог, просило зобов`язати відповідача зарахувати суму бюджетного відшкодування з податку на додану вартість у розмірі 3372867,96 грн. у рахунок погашення зобов`язань позивача за виданими в грудні 2006 року та січні 2007 року податковими векселями згідно з переліком.

Господарський суд Київської області постановою від 14.12.2015 позов задовольнив повністю.

Київський апеляційний адміністративний суд ухвалою від 12.04.2016 постанову Господарського суду Київського області від 14.12.2015 залишив без змін.

Вишгородська об`єднана державна податкова інспекція Головного управління ДФС у Київській області звернулась до суду касаційної інстанції з касаційною скаргою, в якій просить скасувати постанову Господарського суду Київського області від 14.12.2015, ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 12.04.2016 та прийняти нове рішення, яким відмовити в задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

В обґрунтування своїх вимог відповідач посилається на порушення судами норм матеріального права, а саме: пункту 1.16 статті 1, пункту 11.5 статті 11 Закону України «Про податок на додану вартість» від 03.04.1997 № 168/97-ВР (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин).

Зокрема, наголошує на тому, що позивач не мав підтвердженої податковим органом суми бюджетного відшкодування з податку на додану вартість, а тому не мав права включати суми зобов`язань за векселями до складу податкових зобов`язань.

Переглядаючи оскаржувані судові рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги, перевіряючи дотримання судами першої та апеляційної інстанцій норм процесуального права при встановленні фактичних обставин у справі та правильність застосування ними норм матеріального права, Верховний Суд дійшов висновку, що касаційна скарга підлягає задоволенню з огляду на таке.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що за результатами виїзної позапланової документальної перевірки Товариства з обмеженою відповідальністю «Воталі» з питань достовірності нарахування суми бюджетного відшкодування з податку на додану вартість у зменшення податкових зобов`язань з цього податку за період з 01.12.2005 по 01.02.2006, оформленої актом від 01.06.2006 № 48-23/33130290, позивачу згідно з податковим повідомленням-рішенням від 13.06.2006 № /0 зменшено суму бюджетного відшкодування з податку на додану вартість за січень 2006 року в розмірі 4000000,00 грн.

За наслідками адміністративного оскарження рішенням Державної податкової адміністрації в Київській області від 03.11.2006 № 14010/10/25-650/215222 заяву позивача повністю задоволено на його користь з 22.08.2006, внаслідок чого сума бюджетного відшкодування в розмірі 4000000,00 грн. з цієї дати вважалась повністю узгодженою.

В подальшому, Товариство з обмеженою відповідальністю «Воталі» звернулось до органу доходів і зборів із заявами від 18.01.2007 № 5 та від 14.02.2007 № 7, за якими просило зарахувати суму бюджетного відшкодування з податку на додану вартість у рахунок погашення зобов`язань за податковими векселями, виданими в грудні 2006 року та січні 2007 року, і, відповідно, поставити відмітки про погашення зазначених податкових векселів.

Проте, контролюючий орган листом від 23.02.2007 № 1803/10/15-011 відмовив позивачу в здійсненні такого зарахування, посилаючись на те, що суми бюджетного відшкодування, які не підтверджені перевіркою податкового органу (за якими тривають перевірки), та ті, що оскаржуються платником податку в адміністративному або судовому порядку, чи є предметом розслідування в кримінальній справі, не приймають участі в погашенні податкових векселів.

На обґрунтування своєї позиції відповідач посилався на податкове повідомлення-рішення від 10.01.2007 № /0 про зменшення товариству суми бюджетного відшкодування з податку на додану вартість за січень 2006 року в розмірі 4000000,00 грн., прийняте на підставі акта від 28.11.2006 № 140-23/33130290 про результати виїзної позапланової перевірки Товариства з обмеженою відповідальністю «Воталі» з питань дотримання вимог податкового та валютного законодавства за період з 01.12.2005 по 31.01.2006.

Задовольняючи адміністративний позов, судові інстанції виходили з того, що постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 01.10.2015 у справі № А6/063-07/5 названий акт індивідуальної дії скасовано, що обумовлює наявність у позивача підтвердженої суми бюджетного відшкодування з податку на додану вартість, яка може бути зарахована в рахунок погашення податкових векселів.

Відповідно до абзаців першого, четвертого пункту 11.5 статті 11 Закону України «Про податок на додану вартість» від 03.04.1997 № 168/97-ВР (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) платники податку при імпорті товарів на митну територію України, за умови оформлення митної декларації (за винятком тимчасової чи неповної, періодичної чи попередньої декларації), можуть за власним бажанням надавати органам митного контролю податковий вексель на суму податкового зобов`язання зі строком погашення на тридцятий календарний день з дня його поставки органу митного контролю, один примірник якого залишається в органі митного контролю, другий надсилається органом митного контролю на адресу органу державної податкової служби за місцем реєстрації платника податку, а третій залишається платнику податку.

Платник податку може за самостійним рішенням достроково погасити вексель шляхом перерахування коштів до бюджету або шляхом заліку сум бюджетного відшкодування, підтвердженого податковим органом.

Згідно з абзацом п`ятим пункту 19 Порядку випуску, обігу та погашення векселів, які видаються на суму податку на додану вартість при імпорті товарів на митну територію України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 01.10.1997 № 1104 (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин), який розроблено відповідно до пункту 11.5 статті 11 Закону України «Про податок на додану вартість» від 03.04.1997 № 168/97-ВР, платник податку може за самостійним рішенням достроково погасити податковий вексель шляхом перерахування коштів до бюджету або заліку суми бюджетного відшкодування, підтвердженого органом державної податкової служби, згідно з поданою ним письмовою заявою.

Відповідно до абзацу сьомого пункту 11.5 статті 11 Закону України «Про податок на додану вартість» від 03.04.1997 № 168/97-ВР (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) якщо платник податку на дату поставки податкового векселя органу митного контролю має підтверджену податковим органом суму бюджетного відшкодування, яка дорівнює або більша ніж сума зобов`язання по такому векселю, платник податку має право включити суму зобов`язань по податковому векселю до складу податкових зобов`язань за звітний (податковий) період, в якому відбулася його поставка органу митного контролю. При цьому податковий вексель вважається погашеним та платник податку має право на включення до складу податкового кредиту суми зобов`язань по податковому векселю у наступному звітному (податковому) періоді.

При цьому право на погашення зобов`язання за податковим векселем за рахунок сум бюджетного відшкодування виникає за умови, що на дату поставки податкового векселя митному органу платник податку має підтверджену суму бюджетного відшкодування, яка не менше суми зобов`язання за векселем.

У Методичних рекомендаціях щодо порядку адміністрування видачі і погашення податкових векселів, доведених листом Державної податкової адміністрації України від 22.12.2005 № 25595/7/16-1517 (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин), зазначено, що підтверджена податковим органом сума бюджетного відшкодування - це сума податку на додану вартість, яка задекларована платником податку до відшкодування, обліковується в картці особового рахунку платника і підтверджена актом документальної невиїзної (камеральної) перевірки чи позапланової виїзної (документальної) перевірки. Таке визначення використовується виключно з метою погашення податкового векселя.

Суми бюджетного відшкодування, які не підтверджені перевіркою податкового органу (тривають перевірки), та ті, що оскаржуються платником податку в адміністративному або судовому порядку та є предметом розслідування у кримінальній справі, не приймають участь у погашенні податкових векселів.

А відтак, оскільки на момент звернення позивача до податкового органу із заявами від 18.01.2007 № 5 та від 14.02.2007 № 7 про зарахування суми бюджетного відшкодування з податку на додану вартість у рахунок погашення зобов`язань за податковими векселями відповідна сума бюджетного відшкодування була зменшена за податковим повідомленням-рішенням від 10.01.2007 № /0, тобто не була підтвердженою органом державної податкової служби, доводи судових інстанцій про наявність правових підстав для задоволення позову є помилковими.

Згідно з частинами першою, третьою статті 351 Кодексу адміністративного судочинства України підставами для скасування судових рішень повністю або частково і ухвалення нового рішення або зміни рішення у відповідній частині є неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права; неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню.

Отже, оскільки суди першої та апеляційної інстанцій неправильно застосували (тлумачили) норми матеріального права щодо розглядуваних правовідносин, постановлені у справі рішення підлягають скасуванню, з прийняттям нового - про відмову в позові.

Керуючись статтями 341, 345, 349, 351, 355, 356, 359 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

П О С Т А Н О В И В:

Касаційну скаргу Вишгородської об`єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Київській області задовольнити.

Постанову Господарського суду Київського області від 14.12.2015 та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 12.04.2016 у справі № А20/283-07/4 скасувати.

Ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає.

Судді Верховного Суду: Т.М. Шипуліна

Л.І. Бившева

В.В. Хохуляк