Справа № 808/887/16
Суддя: Хохуляк В.В.
Дата ухвалення: 2019-11-19 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

Іменем України

19 листопада 2019 року

Київ

справа №808/887/16

адміністративне провадження №К/9901/28369/18

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

судді-доповідача Хохуляка В.В., суддів: Бившевої Л.І., Шипуліної Т.М.,

розглянувши у попередньому судовому засіданні касаційну скаргу Спеціалізованої державної податкової інспекції з обслуговування великих платників у місті Запоріжжі Міжрегіонального головного управління Державної фіскальної служби на постанову Запорізького окружного адміністративного суду від 21.04.2016 (суддя Стрельнікова Н.В.) та ухвалу Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 15.06.2016 (головуючий суддя Шальєва В.А., судді: Білак С.В. Олефіренко Н.А.) у справі №808/887/16 за позовом Публічного акціонерного товариства "Запорізький завод феросплавів" до Спеціалізованої державної податкової інспекції з обслуговування великих платників у місті Запоріжжі Міжрегіонального головного управління Державної фіскальної служби, Управління Державної казначейської служби України у місті Запоріжжі Запорізької області про визнання протиправною бездіяльності та стягнення пені,

ВСТАНОВИВ:

ПАТ "Запорізький завод феросплавів" звернулося до адміністративного суду з позовом до СПДІ з обслуговування великих платників у місті Запоріжжі Міжрегіонального ГУ ДФС (далі - СДПІ, відповідач 1), Управління Державної казначейської служби України у місті Запоріжжі Запорізької області (далі - УДКС, відповідач 2) про визнання протиправною бездіяльності та стягнення пені.

Постановою Запорізького окружного адміністративного суду від 21.04.2016, залишеною без змін ухвалою Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 15.06.2016, позов задоволено частково.

Не погоджуючись із рішенням суду апеляційної інстанції СДПІ звернулася із касаційною скаргою, в якій просить скасувати постанову Запорізького окружного адміністративного суду від 21.04.2016 та ухвалу Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 15.06.2016 в частині задоволених позовних вимог, в іншій частині залишити без змін.

Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 31.08.2016 відкрито касаційне провадження за касаційною скаргою СДПІ на постанову Запорізького окружного адміністративного суду від 21.04.2016 та ухвалу Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 15.06.2016 у справі №808/887/16.

Відповідно до Кодексу адміністративного судочинства України в редакції Закону України "Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів" від 03.10.2017 №2147-VIII з Вищого адміністративного суду України до Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду передано матеріали адміністративної справи №808/887/16 згідно правил підпункту 4 частини першої Розділу VІІ Перехідних положень цього Кодексу.

Згідно з частиною третьою статті 3 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) провадження в адміністративних справах здійснюється відповідно до закону, чинного на час вчинення окремої процесуальної дії, розгляду і вирішення справи.

Ухвалою Верховного Суду від 18.11.2019 справу призначено до розгляду у попередньому судовому засіданні на 19.11.2019.

В обґрунтування касаційної скарги СДПІ посилається на те, рішення судів попередніх інстанцій підлягають скасуванню з підстав неправильного застосування норм матеріального, процесуального права. Як вказує відповідач 1, податковим органом своєчасно, без порушень вимог діючого законодавства сформовано реєстр про повернення сум бюджетного відшкодування платникам податку, до якого включено позивача, вказаний реєстр отримано органом казначейства. Крім того, відповідач 1 вважає, що алгоритм стягнення пені є ідентичним до бюджетного відшкодування, СДПІ наголошує, що вказані дії є повноваженнями податкових органів та органів державного казначейства, а відтак, суд не може підміняти державний орган та вирішувати питання про стягнення такої заборгованості.

Позивачем подано заперечення на касаційну скаргу, де товариство зазначає, що вважає касаційну скаргу необґрунтованою та посилається на практику вирішення Вищим адміністративним судом України справ в аналогічних правовідносинах.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що позивач подав до СДПІ податкову декларацію з ПДВ за жовтень 2015 року, якою визначено суму ПДВ, що підлягала бюджетному відшкодуванню з Державного бюджету України на рахунок платника у банку в розмірі 4'356'399,00грн.

За результатами камеральної перевірки у довідці у формі висновку податковим органом встановлено, що при відображенні ПАТ "Запорізький завод феросплавів" у декларації за жовтень 2015 року бюджетного відшкодування ПДВ у сумі 4'356'399,00грн порушень не встановлено. СДПІ сформувала висновки про суми відшкодування ПДВ, якими повідомлено, що платнику ПАТ "Запорізький завод феросплавів" за декларацією за жовтень 2015 року підлягають автоматичному бюджетному відшкодуванню з бюджету 4'356'399,00грн.

Зазначений висновок та реєстр висновків про суми відшкодування ПДВ відповідач 1 направив до УДКСУ. Відповідачем 2 вказані документи отримано.

У зв`язку з тим, що сума ПДВ за жовтень 2015 року в розмірі 4'356'399,00грн, не була відшкодована позивачу, на таку заборгованість нараховується пеня, позивач звернувся до суду з адміністративним позовом про визнання протиправною бездіяльності СДПІ щодо неподання УДКС висновку із зазначенням суми ПДВ, що підлягала відшкодуванню з бюджету по декларації з ПДВ за жовтень 2015 року в розмірі 4'356'399,00грн., стягнення з Державного бюджету України пені, нарахованої на суму бюджетної заборгованості з ПДВ за жовтень 2015 року, в розмірі 252074,00грн.

Суд першої інстанції, з позицією якого погодився апеляційний суд, задовольнив позов частково. Ухвалено стягнути з Державного бюджету України на користь позивача пеню, нараховану на суму бюджетної заборгованості з ПДВ за жовтень 2015 року в розмірі 252074,38грн. У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Задовольняючи позовні вимоги в частині стягнення пені, суди посилались на те, що контролюючим органом підтверджено право на отримання позивачем суми бюджетного відшкодування податку на додану вартість по податковій декларації за жовтень 2015 року в сумі 4'356'399,00грн.; вказана сума позивачу не відшкодована. Відтак, суми податку, не відшкодовані платникам протягом визначеного статтею 200 Податкового кодексу України строку, вважаються заборгованістю бюджету з відшкодування податку на додану вартість. Суди констатували, що на суму такої заборгованості нараховується пеня на рівні 120 відсотків облікової ставки Національного Банку України, встановленої на момент виникнення пені, протягом строку її дії, включаючи день погашення, яка підлягає стягненню на користь позивача з бюджету.

Переглядаючи оскаржувані судові рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги, перевіряючи дотримання судами попередніх інстанцій норм процесуального права при встановленні фактичних обставин у справі та правильність застосування норм матеріального права, Верховний Суд дійшов висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню, з огляду на наступне.

Податковий кодекс України (далі - ПК України) регулює відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема, вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства.

Відповідно до пункту 200.7 статті 200 ПК України платник податку, який має право на отримання бюджетного відшкодування та прийняв рішення про повернення суми бюджетного відшкодування, подає відповідному органу державної податкової служби податкову декларацію та заяву про повернення суми бюджетного відшкодування, яка відображається у податковій декларації.

Згідно з пунктами 200.12, 200.13 статті 200 ПК України контролюючий орган зобов`язаний у п`ятиденний строк після закінчення перевірки подати органу, що здійснює казначейське обслуговування бюджетних коштів, висновок із зазначенням суми, що підлягає відшкодуванню з бюджету.

На підставі отриманого висновку відповідного контролюючого органу орган, що здійснює казначейське обслуговування бюджетних коштів, видає платнику податку зазначену в ньому суму бюджетного відшкодування шляхом перерахування коштів з бюджетного рахунка на поточний банківський рахунок платника податку в обслуговуючому банку протягом п`яти операційних днів після отримання висновку контролюючого органу.

Згідно з пунктом 200.23 статті 200 ПК України суми податку, не відшкодовані платникам протягом визначеного цією статтею строку, вважаються заборгованістю бюджету з відшкодування податку на додану вартість. На суму такої заборгованості нараховується пеня на рівні 120 відсотків облікової ставки Національного банку України, встановленої на момент виникнення пені, протягом строку її дії, включаючи день погашення.

Таким чином, після закінчення установлених чинним законодавством строків для адміністративної процедури перевірки наявності у платника права на бюджетне відшкодування у результаті невчинення компетентними органами належних дій невідшкодовані суми перетворюються на бюджетну заборгованість.

Наведений юридичний факт, у свою чергу, зумовлює виникнення фінансових правовідносин між боржником в особі держави та кредитором - платником податків, права якого порушені саме внаслідок несплати йому відповідної суми.

Судами попередніх інстанцій встановлено та сторонами не заперечуються обставини, що позивач відповідав критеріям платників, які мають право на отримання автоматичного бюджетного відшкодування, визначених пунктом 200.19 статті 200 ПК України.

20.11.2015 позивачем подано до СДПІ податкову декларацію з ПДВ за жовтень 2015 року, якою визначено суму ПДВ, що підлягала бюджетному відшкодуванню з Державного бюджету України на рахунок платника у банку, в розмірі 4'356'399,00грн.

10.12.2015 СДПІ проведено камеральну перевірку ПАТ "Запорізький завод феросплавів" щодо правомірності нарахування ПДВ за жовтень 2015 року за податковою декларацією з ПДВ від 20.11.2015 №.

За результатами перевірки складено довідку у формі висновку від 10.12.2015 №128/47-0/00186542, у якій зазначено, що при відображенні ПАТ "Запорізький завод феросплавів" у декларації за жовтень 2015 року бюджетного відшкодування у сумі 4'356'399,00грн. порушень не встановлено.

11.12.2015 СДПІ сформовано висновки про суми відшкодування ПДВ, якими повідомлено, що платнику ПАТ "Запорізький завод феросплавів" за декларацією № від 20.11.2015 за жовтень 2015 року підлягає автоматичному бюджетному відшкодуванню з бюджету сума ПДВ у розмірі 4'356'399,00грн.

Висновок та реєстр про суми відшкодування ПДВ податковим органом 11.12.2015 направлено до УДКС, які отримані 14.12.2015, що підтверджується відбитком штемпеля вхідної кореспонденції та відповідачами не заперечується.

Як встановлено судами, підтверджується матеріалами справи та вбачається з вимог пункту 200.18 статті 200 ПК України, позивач повинен був отримати бюджетне відшкодування за декларацією за жовтень 2015 року до 21.12.2015.

Так, декларацію з ПДВ за жовтень 2015 року позивач подав до СДПІ 20.11.2015. 20 календарних днів для проведення камеральної перевірки закінчилися 11.12.2015. Граничний строк для подання висновку (три робочі дні після закінчення перевірки) завершується 16.12.2015. Граничний термін перерахування коштів з бюджетного рахунка на поточний банківський рахунок платника податку (три операційні дні після отримання висновку) настає 21.12.2015 (19-20.12.2015 - вихідні дні).

Таким чином, з 22.12.2015 сума ПДВ за жовтень 2015 року в розмірі 4'356'399грн., яка не була відшкодована позивачу, вважалася заборгованістю бюджету з відшкодування ПДВ, на яку нараховується пеня на рівні 120 відсотків облікової ставки Національного банку України, встановленої на момент виникнення пені, протягом строку її дії, включаючи день погашення.

Згідно Порядку взаємодії органів державної податкової служби та органів державної казначейської служби в процесі відшкодування податку на додану вартість, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.01.2011 №39 державна податкова служба надсилає на постійній основі до Державної казначейської служби узагальнену інформацію про обсяги сум бюджетного відшкодування податку на додану вартість, визначені у висновках.

Судами зауважено, що відповідачем 1 фактично не оспорюється розрахунок пені. Судом першої інстанції пеня розрахована за формулою: сума заборгованості х кількість днів прострочення : 100% * облікова ставка Національного банку України х 1,2) : 365 днів.

Верховним Судом України в постанові від 03.06.2014 у справі №21-131а14 висловлена правова позиція щодо застосування пункту 200.23 статті 200 ПК України, з якої повністю узгоджується позиція в даній справі як суду апеляційної інстанції, так й суду першої інстанції.

В апеляційній та касаційній скаргах податковий орган посилався на відсутність підстав для нарахування пені через своєчасність направлення СДПІ висновку з реєстром на відшкодування до УДКС. Суд апеляційної інстанції, з висновком якого погоджується касаційний суд, вказав, що підставою для нарахування та стягнення на користь платника податків пені є наявність суми податку, не відшкодованої платнику протягом визначеного ПК України строку, яка вважається заборгованістю бюджету з відшкодування ПДВ. Тому, відсутність протиправної бездіяльності СДПІ щодо ненаправлення висновку до органу казначейства, одночасно із невідшкодуванням позивачу суми бюджетної заборгованості не є підставою для відмови у задоволенні вимог про стягнення пені.

З урахуванням викладеного, Верховний Суд підсумовує, що на суми податку, не відшкодовані протягом визначених статтею 200 ПК України строків, які вважаються заборгованістю бюджету з відшкодування ПДВ, нараховується пеня на рівні 120 відсотків облікової ставки Національного банку України, встановленої на момент виникнення пені, протягом строку її дії, включаючи день погашення, безвідносно до причин нездійснення такого відшкодування.

Таке правозастосування відповідає висновку Верховного Суду України, викладеному в постанові від 03.06.2014 у справі за позовом Публічного акціонерного товариства "Завод "Південкабель" до Спеціалізованої державної податкової інспекції по роботі з великими платниками податків у м. Харкові Державної податкової служби, Головного управління Державної казначейської служби України в Харківській області про стягнення суми, який має враховуватись при застосуванні норм права у подібних правовідносинах відповідно до підпункту 8 пункту 1 розділу VII "Перехідні положення" Кодексу адміністративного судочинства України.

У частині відмови в задоволенні позовних вимог рішення судів першої та апеляційної інстанцій особами, які беруть участь у справі, не оскаржуються, а тому відсутні підстави для надання правового аналізу відповідним доводам судів у рамках даного касаційного провадження.

Відповідно до частин першої, другої, третьої статті 242 КАС України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Суд касаційної інстанції вважає, що судами попередніх інстанцій не допущено неправильного застосування норм матеріального та процесуального права при вирішенні даної справи, судами повно встановлено обставини, що мають значення для правильного вирішення справи, надано їм належну правову оцінку на підставі норм закону. Висновки судів про встановлені обставини і правові наслідки є вичерпними, відповідають дійсності, а тому підстав для їх перегляду з мотивів, викладених в касаційній скарзі, не вбачається.

За правилами частини другої статті 341 КАС України суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази.

Як встановлено пунктом 1 частини першої статті 349 КАС України суд касаційної інстанції за наслідками розгляду касаційної скарги має право залишити судові рішення судів першої та (або) апеляційної інстанцій без змін, а скаргу без задоволення.

Керуючись статтями 341, 344, 349, 350, 355, 356, 359 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу Спеціалізованої державної податкової інспекції з обслуговування великих платників у місті Запоріжжі Міжрегіонального головного управління Державної фіскальної служби залишити без задоволення.

Постанову Запорізького окружного адміністративного суду від 21.04.2016 та ухвалу Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 15.06.2016 у справі №808/887/16 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає.

......................

......................

.......................

В.В. Хохуляк

Л.І.Бившева

Т.М. Шипуліна

Судді Верховного Суду