Справа № 810/5016/18
Суддя: Лапій С.М.
Дата ухвалення: 2019-11-26 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 листопада 2019 року № 810/5016/18

Суддя Київського окружного адміністративного суду Лапій С.М., розглянувши в місті Києві у порядку письмового провадження гр. ОСОБА_1 до Великодимерської селищної ради Броварська району Київської області, третя особа: гр. ОСОБА_2 , про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії, а також визнання протиправним та скасування рішення від 23.05.2018,

в с т а н о в и в:

До Київського окружного адміністративного суду звернулась гр. ОСОБА_1 з позовом, в якому просить:

- визнати протиправною бездіяльність Великодимерської селищної ради Броварська району Київської області, що полягає у не прийнятті рішення щодо формування фонду житла для тимчасового проживання, у зв`язку із знаходженням на території Великодимерської селищної ради внутрішньо переміщеної особи гр. ОСОБА_1 ;

- зобов`язати Великодимерську селищну раду прийняти рішення про формування фонду житла для тимчасового проживання;

- зобов`язати Великодимерську селищну раду взяти на облік громадян, які потребують надання житлового приміщення з фонду житла для тимчасового проживання ОСОБА_1 ;

- визнати протиправним та скасувати рішення Великодимерської селищної ради від 23.05.2018 про відмову ОСОБА_1 надати житлове приміщення з комунальної власності, а також соціальне житло, придатне для проживання у зв`язку з відсутністю таких приміщень у комунальній власності Великодимерської селищної ради.

На обґрунтування позовних вимог позивачка зазначила, що згідно з постановою Кабінету Міністрів України від 31.03.2004 року № 422 "Про затвердження Порядку формування фондів житла для тимчасового проживання та Порядку надання і користування житловими приміщеннями фондів житла для тимчасового проживання", відповідачем повинно було прийнято рішення про створення фонду житла для тимчасового проживання, проте, цього зроблено не було.

Представник відповідача надав суду відзив на позовну заяву, в якому проти позову заперечив, просив у задоволенні позовних вимог відмовити.

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 06.08.2018 відкрито провадження у даній справі за правилами загального позовного провадження та призначено справу до розгляду у підготовчому засіданні.

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 29.11.2018 закрито підготовче провадження та призначено розгляд справи по суті.

Позивачка до судового засідання не з`явилася, про день, час та місце розгляду справи повідомлена належним чином. Про причини неявки суд не повідомила.

Представник відповідача надав суду клопотання, в якому просив розглядати справу за його відсутності.

На підставі ст. ст. 194, 205 КАС України судом прийнято рішення про розгляд справи у порядку письмового провадження.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , перебуває на обліку в управлінні соціального захисту населення Броварської районної державної адміністрації Київської області як внутрішньо переміщена особа, що підтверджується довідкою від 05.12.2017 № 433, є інвалідом 2 групи по загальному захворюванню, встановлену з 23 лютого 2017 року довічно.

З 2014 року, у зв`язку з проведенням АТО в Луганській та Донецькій областях вона разом з сестрою ОСОБА_2 (також інвалід 2 групи) мешкають у Броварському районі Київської області за адресою: АДРЕСА_1 .

З 18 квітня 2016 року за місцем її мешкання створені умови, неприйнятні для проживання. Власником приміщення відключено водопостачання, електроенергія, відсутнє газопостачання, тепло, без попереднього повідомлення наймачів. З цього часу вона мешкає у нелюдських умовах без води, без електроенергії, без опалення, в антисанітарних умовах, готування їжі здійснює на вогнищі, через відсутність води не миється, не приймає душ, не може прати речі.

У березні 2017 року ОСОБА_2 звернулася з позовом до Великодимерської селищної ради Броварського району Київської області, треті особи: Броварська районна державна адміністрація Київської області, Броварська районна рада Київської області і Комунальний заклад Броварської районної ради «Броварський районний центр первинної медико-санітарної допомоги» про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії.

У листопаді 2017 позивачка як третя особа, яка заявляє позовні вимоги, звернулася до Броварського міськрайонного суду Київської області з позовом до Великодимерської селищної ради Броварського району Київської області з позовом, в якому просила визнати протиправною бездіяльність Великодимерської селищної ради Київської області щодо не створення належних, безпечних умов для її життя, здоров`я, не створення належних умов проживання за місцем її фактичного перебування, не надання у тимчасове користування їй, як внутрішньо переміщеній особі, інваліду 2 групи, житлового приміщення комунальної власності або соціального житла, придатного для проживання та зобов`язати Великодимерську селищну раду Київської області надати їй, як внутрішньо переміщеній особі, інваліду 2 групи, житлове приміщення з комунальної власності або соціальне житло для її подальшого проживання відповідно до законодавства, створити належні, безпечні умови для життя, здоров`я, проживання за місцем її фактичного перебування.

Рішенням Броварського міськрайонного суду Київської області від 20.03.2018 у справі № 361/1552/2017 позов ОСОБА_1 задоволено частково.

Визнано протиправною бездіяльність Великодимерської селищної ради Броварського району Київської області щодо не створення належних безпечних умов для проживання, здоров`я, не надання у тимчасове користування ОСОБА_1 , як внутрішньо переміщеній особі, інваліду 2-ї групи житлового приміщення з комунальної власності або соціального житла, придатного для проживання.

Зобов`язано Великодимерську селищну раду Броварського району Київської області розглянути на найближчій черговій сесії питання щодо надання ОСОБА_1 як внутрішньо переміщеній особі, інваліду 2-ї групи житлове приміщення з комунальної власності або соціальне житло для її подальшого проживання.

В іншій частині позовних вимог відмовлено.

Рішенням Великодимерської селищної ради Броварського району Київської області від 23.05.2018 № 208 ІХ-VІІ "Про виконання рішення Броварського міськрайонного суду Київської області» відмовлено ОСОБА_2 та ОСОБА_1 у наданні житлового приміщення з комунальної власності, а також соціального житла, придатного для проживання у зв`язку з відсутністю таких приміщень у комунальній власності Великодимерської селищної ради.

Позивачка вважає дане рішення протиправним, оскільки відповідно до п. 9 ст. 11 ЗУ «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб» органи місцевого самоврядування в межах своїх повноважень надають у тимчасове безоплатне користування внутрішньо переміщеним особам з комунальної власності житлові приміщення, придатні для проживання.

Також згідно Порядку формування фондів житла для тимчасового проживання та Порядку надання і користування житловими приміщеннями з фондів житла для тимчасового проживання, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 31.03.2004 року № 422 передбачено, що виконавчими органами сільських, селищних, міських рад формуються фонди житла для тимчасового проживання, зокрема для внутрішньо переміщених осіб.

Крім того, позивачка 05.07.2018 звернулася до відповідача із заявою про взяття її на облік громадян, які потребують надання житлового приміщення з фондів житла для тимчасового проживання.

Листом від 06.07.2018 № 1050 Великодимерська селищна рада Броварського району Київської області відмовила позивачці у взятті її на облік громадян, які потребують надання житлового приміщення з фондів житла для тимчасового проживання, оскільки потреба у наданні житла для тимчасового проживання в селищі відсутня, тому виконавчий комітет селищної ради не формував фонд житла для тимчасового проживання.

Позивачка, вважаючи порушеними свої права, звернулася до суду за їх захистом.

Надаючи правову оцінку обставинам, що склалися суд зазначає наступне.

Статтею 19 Конституції України закріплено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

За приписами статті 33 Конституції України кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом.

Відповідно до статті 64 Конституції України конституційні права і свободи людини і громадянина не можуть бути обмежені, крім випадків, передбачених Конституцією України.

Згідно з пунктом 7 статті 1 Житлового кодексу України житловим приміщенням є приміщення, призначене та придатне для постійного і переважного проживання (квартира, кімната).

Положеннями частини 1 статті 7 Житлового кодексу України визначені права та обов`язки власників житла, зокрема у разі, якщо власником житла є держава, Автономна Республіка Крим, територіальна громада села, селища, міста, фізична чи юридична особа, що набула право власності на житло відповідно до законодавства.

Відповідно до пункту 3 частини 1 статті 8 Житлового кодексу України за формою власності житловий фонд поділяється на комунальний житловий фонд, який належить на праві власності територіальним громадам сіл, селищ і міст.

Облік громадян, які потребують поліпшення житлових умов, і надання їм у безстрокове користування жилих приміщень у будинках державного і громадського житлового фонду, призначених для постійного проживання врегульовано Правилами обліку громадян, які потребують поліпшення житлових умов, затверджених Постановою Ради Міністрів УРСР № 470 від 11.12.1984 року (далі - Правила № 470).

Відповідно до п. 8 Правил № 470 обліку громадян, які потребують поліпшення житлових умов, квартирний облік здійснюється, як правило, за місцем проживання громадян у виконавчому комітеті районної, міської, районної в місті, селищної, сільської Ради народних депутатів.

Облік громадян, які працюють на підприємствах, в установах, організаціях, що мають житловий фонд і ведуть житлове будівництво або беруть пайову участь у житловому будівництві, здійснюється за місцем роботи, а за їх бажанням - також і в виконавчому комітеті Ради народних депутатів за місцем проживання.

Пунктом 13 Правил № 470 визначено, що на квартирний облік беруться громадяни, які потребують поліпшення житлових умов.

Потребуючими поліпшення житлових умов визнаються громадяни:

1) забезпечені жилою площею нижче за рівень, що визначається виконавчими комітетами обласних, Київської і Севастопольської міських Рад народних депутатів разом з радами профспілок;

2) які проживають у приміщенні, що не відповідає встановленим санітарним і технічним вимогам;

3) які хворіють на тяжкі форми деяких хронічних захворювань, у зв`язку з чим не можуть проживати в комунальній квартирі або в одній кімнаті з членами своєї сім`ї. Перелік зазначених захворювань затверджується Міністерством охорони здоров`я УРСР за погодженням з Українською республіканською радою професійних спілок;

4) які проживають за договором піднайму жилого приміщення в будинках державного або громадського житлового фонду чи за договором найму жилого приміщення в будинках житлово-будівельних кооперативів;

5) які проживають не менше 5 років за договором найму (оренди) в будинках (квартирах), що належать громадянам на праві приватної власності;

6) які проживають у гуртожитках;

7) які проживають в одній кімнаті по дві і більше сім`ї, незалежно від родинних відносин, або особи різної статі, старші за 9 років, крім подружжя (в тому числі якщо займане ними жиле приміщення складається більш як з однієї кімнати);

8) внутрішньо переміщені особи з числа інвалідів війни, визначених у пунктах 11 - 14 частини другої статті 7 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту", та члени їх сімей; а також члени сімей загиблих, визначені абзацами четвертим - восьмим, шістнадцятим - двадцять другим пункту 1 статті 10 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту".

Згідно ст. 1 Закону України "Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб" від 20.10.2014 року №1706-VII (надалі - Закон №1706-VII) внутрішньо переміщеною особою є громадянин України, іноземець або особа без громадянства, яка перебуває на території України на законних підставах та має право на постійне проживання в Україні, яку змусили залишити або покинути своє місце проживання у результаті або з метою уникнення негативних наслідків збройного конфлікту, тимчасової окупації, повсюдних проявів насильства, порушень прав людини та надзвичайних ситуацій природного чи техногенного характеру.

Зазначені обставини вважаються загальновідомими і такими, що не потребують доведення, якщо інформація про них міститься в офіційних звітах (повідомленнях) Верховного Комісара Організації Об`єднаних Націй з прав людини, Організації з безпеки та співробітництва в Європі, Міжнародного Комітету Червоного Хреста і Червоного Півмісяця, Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини, розміщених на веб-сайтах зазначених організацій, або якщо щодо таких обставин уповноваженими державними органами прийнято відповідні рішення.

Адресою покинутого місця проживання внутрішньо переміщеної особи в розумінні цього Закону визнається адреса місця проживання особи на момент виникнення обставин, зазначених у частині першій цієї статті.

Відповідно до ч. 9 ст. 11 Закону України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб» органи місцевого самоврядування в межах своїх повноважень:

інформують місцеві державні адміністрації про можливі місця і умови для тимчасового проживання/перебування внутрішньо переміщених осіб, про стан інфраструктури, довкілля у таких місцях;

надають у тимчасове безоплатне користування внутрішньо переміщеним особам з комунальної власності житлові приміщення, придатні для проживання (за умови оплати особою відповідно до законодавства вартості комунальних послуг);

вирішують питання щодо набуття відповідно до законодавства внутрішньо переміщеними особами за місцем їх фактичного перебування прав на земельну ділянку із земель комунальної власності;

сприяють за клопотанням внутрішньо переміщеної особи у переміщенні її рухомого майна для повернення на залишене місце проживання;

забезпечують надання медичної допомоги в комунальних закладах охорони здоров`я з урахуванням відомостей про внутрішньо переміщених осіб, які тимчасово проживають (перебувають) у відповідному населеному пункті.

Надання і користування житловими приміщеннями для тимчасового проживання регулюються Порядком формування фондів житла для тимчасового проживання та Порядком надання і користування житловими приміщеннями з фондів житла для тимчасового проживання, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 31.03.2004 року № 422 (далі - Порядок № 422).

Пунктами 2, 3 Порядку № 422 визначено, що житлові приміщення з фондів житла для тимчасового проживання надаються громадянам за умови, якщо: таке житло є єдиним місцем проживання, а їх сукупний дохід недостатній для придбання або найму іншого житлового приміщення; середньомісячний сукупний дохід сім`ї за попередні шість місяців, розрахований виконавчими органами сільських, селищних, міських рад, Київською та Севастопольською міськдержадміністраціями відповідно до Методики обчислення сукупного доходу сім`ї для всіх видів соціальної допомоги, менший від прожиткового мінімуму на сім`ю в розрахунку на місяць та величини регіонального показника опосередкованої вартості найму житла. Житлові приміщення з фондів житла для тимчасового проживання надаються за рішеннями виконавчих органів сільських, селищних, міських рад, Київської і Севастопольської міськдержадміністрацій.

Відповідачем з 2014 року до теперішнього часу відповідачем не сформовано фонд житла для тимчасового проживання.

За таких обставин неприйняття відповідачем рішення про формування фонду житла для тимчасового проживання порушує права позивача на отримання у тимчасове користування внутрішньо переміщеній особі житлового приміщення або соціального житла, придатного для проживання, та є протиправним.

Щодо позовної вимоги про зобов`язання відповідача прийняти рішення про формування фонду житла для тимчасового проживання та взяти на облік громадян, які потребують надання житлового приміщення з фонду житла для тимчасового проживання гр. ОСОБА_1 , суд зазначає, що дані вимоги є похідними від першої, а отже, підлягають задоволенню.

Щодо позовної вимоги про визнання протиправним та скасування рішення Великодимерської селищної ради від 23.05.2018 про відмову ОСОБА_1 надати житлове приміщення з комунальної власності, а також соціальне житло, придатне для проживання у зв`язку з відсутністю таких приміщень у комунальній власності Великодимерської селищної ради, суд зазначає наступне.

Як вже зазначалося, позивачка перебуває на обліку в управлінні соціального захисту населення Броварської районної державної адміністрації Київської області як внутрішньо переміщена особа, має 2-гу групу інвалідності по загальному захворюванню.

Відповідно до ч. 1 ст. 1 Закону України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб» внутрішньо переміщеною особою є громадянин України, який постійно проживає в Україні, якого змусили або який самостійно покинув своє місце проживання у результаті або з метою уникнення негативних наслідків збройного конфлікту, тимчасової окупації, повсюдних проявів насильства, масових порушень прав людини та надзвичайних ситуацій природного чи техногенного характеру.

Громадянин України за обставин, визначених у статті 1 цього Закону, має право на захист від примусового внутрішнього переміщення або примусового повернення на покинуте місце проживання (стаття 3 Закону України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб»).

Згідно частини 1 статті 4 стаття 3 Закону України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб» факт внутрішнього переміщення підтверджується довідкою про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи.

Відповідно до ст.30 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» повноваження в галузі житлово-комунального господарства належать до повноважень виконавчих комітетів сільських, селищних рад. Саме виконавчі комітети сільських, селищних рад здійснюють облік громадян, які відповідно до законодавства потребують поліпшення житлових умов; розподіляють та надають відповідно до законодавства житло, що належить до комунальної власності та надають відповідно до закону громадянам, які потребують соціального захисту, безоплатно або за доступну плату житло.

Згідно ст. 29 ЗУ «Про місцеве самоврядування в Україні» до відання виконавчих органів сільських, селищних, міських рад належить, зокрема, управління в межах, визначених радою, майном, що належить до комунальної власності відповідних територіальних громад; підготовка і внесення на розгляд ради пропозицій щодо порядку та умов відчуження комунального майна, проектів місцевих програм приватизації та переліку об`єктів комунальної власності, які не підлягають приватизації; організація виконання цих програм.

Відповідно до п.30 ст.26 ЗУ «Про місцеве самоврядування в Україні» виключно на пленарних засіданнях сільської, селищної, міської ради вирішуються такі питання як прийняття рішень щодо відчуження відповідно до закону комунального майна; затвердження місцевих програм приватизації, а також переліку об`єктів комунальної власності, які не підлягають приватизації; визначення доцільності, порядку та умов приватизації об`єктів права комунальної власності. Тобто, способом волевиявлення ради, яка здійснює право власності від імені відповідної територіальної громади є прийняття рішення сесією.

Як слідує з матеріалів справи, рішенням Великодимерської селищної ради від 23.05.2018 № 208 ІХ-VІІ Про виконання рішення Броварського міськрайонного суду Київської області ОСОБА_2 та ОСОБА_1 відмовлено у наданні житлового приміщення з комунальної власності, а також соціального житла, придатного для проживання, у зв`язку з відсутністю таких приміщень у комунальній власності Великодимерській селищній раді.

Рішенням Броварського міськрайонного суду Київської області від 20.03.2018 у справі № 361/1552/2017 встановлено та не заперечувалося сторонами, що у селищі Велика Димерка Броварського району Київської області немає житла комунальної власності, отже, оскаржуване рішення прийнято відповідачем на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, та не підлягає скасуванню.

Частиною 2 ст. 2 КАС України передбачено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно до ч. 1 ст. 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до ч.ч. 1, 4 ст. 73 КАС України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

За наведених обставин суд вважає позовні вимоги обґрунтованими і такими, що підлягають задоволенню частково.

Керуючись ст.ст. 90, 139, 143, 241- 246, 250, 255, 295 КАС України, суд, -

в и р і ш и в:

Адміністративний позов задовольнити частково.

Визнати протиправною бездіяльність Великодимерської селищної ради Броварська району Київської області, що полягає у не прийнятті рішення щодо формування фонду житла для тимчасового проживання у зв`язку із знаходженням на території Великодимерської селищної ради внутрішньо переміщеної особи гр. ОСОБА_1 .

Зобов`язати Великодимерську селищну раду прийняти рішення про формування фонду житла для тимчасового проживання.

Зобов`язати Великодимерську селищну раду взяти на облік громадян, які потребують надання житлового приміщення з фонду житла для тимчасового проживання, гр. ОСОБА_1 .

У решті позовних вимог відмовити.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

У разі оголошення судом лише вступної та резолютивної частини рішення, або розгляду справи в порядку письмового провадження, апеляційна скарга подається протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення.

Відповідно до підпункту 15.5 пункту 1 Розділу VII "Перехідні положення" Кодексу адміністративного судочинства України до початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються учасниками справи до або через Київський окружний адміністративний суд.

Суддя Лапій С.М.