Справа № 442/5958/19
Суддя: Коморний Олександр Ігорович
Дата ухвалення: 2019-11-22 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
справа № 442/5958/19
У Х В А Л А

про закриття провадження у справи

22 листопада 2019 року м.Львів

Львівський окружний адміністративний суд в складі головуючого-судді Коморного О.І., розглянув у письмовому провадженні питання про закриття провадження у справі за позовом Фермерського господарства "Газда" Добродія Бігуняка Я.С." про визнання протиправним та скасування рішення Дрогобицької міської ради.

В с т а н о в и в:

20.08.2019 до Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області звернувся позивач, Фермерське господарство "Газда" Добродія Бігуняка Я.С.", з позовною заявою про визнання протиправним та скасування витягу з рішення від 05.07.2018 № 1288 Дрогобицької міської ради "Про затвердження матеріалів проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок та передачі у власність":

- ОСОБА_1 , прож. м. Дрогобич, земельну ділянку площею 620 кв. АДРЕСА_1 , кадастровий номер - :01:028:0172;

- ОСОБА_2 прож. Нове Село , Дрогобицького району, земельну ділянку площею 630 кв. АДРЕСА_1 , кадастровий номер - :01:028:0173;

- ОСОБА_3 , прож. м. Дрогобич , земельну ділянку площею 659 кв. АДРЕСА_2, , кадастровий номер - :01:028:0170;

- ОСОБА_4 , прож. с. Лішня, Дрогобицького району, земельну ділянку площею 690 кв. АДРЕСА_1 , кадастровий номер - :01:028:0174;

- ОСОБА_5 , прож. м. Дрогобич, земельну ділянку площею 625 кв. АДРЕСА_3 , кадастровий номер - :01:028:0177;

- ОСОБА_6 , прож. м. Дрогобич, земельну ділянку площею 650 кв. АДРЕСА_3 , кадастровий номер-:01:028:0179 ;

- ОСОБА_7 , прож. м. Дрогобич , земельну ділянку площею 625 кв. АДРЕСА_3 , кадастровий номер - :01:028:0180, для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що земельні ділянки за кадастровими номерами - :01:028:0172;:01:028:0173;:01:028:0170;:01:028:0174;:01:028:0177;:01:028:0179;:01:028:0180 знаходиться в його користуванні, тому вважає, що оскаржуване рішення прийнято з порушенням земельного законодавства України, а саме частини п`ятої статті 116 Земельного кодексу України.

Ухвалою Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 21.08.2019 адміністративну справу №442/5958/19 передано на розгляд Львівського окружного адміністративного суду відповідно до ст. 29 Кодексу адміністративного судочинства України.

Ухвалою Львівського окружного адміністративного суду від 30.09.2019 позовну заяву залишено без руху.

Ухвалою Львівського окружного адміністративного суду від 21.10.2019 прийнято позовну заяву, відкрито провадження в адміністративній справі за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче судове засідання.

06.11.2019 через канцелярію суду надійшло клопотання представника позивача про залишення позовної заяви без розгляду.

21.11.2019 через канцелярію суду надійшло клопотання представника позивача про повернення судового збору.

Представники сторін в підготовче судове засідання не прибули, хоча були повідомлені належним чином. На підставі ч.9 ст.205, ч.4 ст.229 КАС України справа розглядається в письмовому провадженні.

Суд розглянув заяву представника позивача про залишення позовної заяви без розгляду та матеріали справи, та вважає, що така заява не підлягає задоволенню, оскільки провадження у справі необхідно закрити з наступних підстав.

З постанови Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 29.04.2016 у справі № 442/2708/16-а та постанови Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 10.04.2017 у справі № 442/6255/16-а з`ясовано, що 2003 році правонаступником сільськогосподарському кооперативу "Газда" стало Фермерське господарство "Газда" Добродія ОСОБА_8 . Позивач користується земельною ділянкою площею 18,9 га по АДРЕСА_4 , що межує з вулицями Грабовського, заводом "Граніт" і автодромом ДТСО України, також придбав у власника сад, будівлі, споруди та набув право на постійне користування земельною ділянкою (право володіння та користування земельною ділянкою без встановлення строку) , відповідно до статтями 7, 30 Земельного кодексу України ( в редакції від 1992 рік) ст. 5 Закону України "Про селянське (фермерське) господарство та ст. 92 Земельного кодексу України ( в редакції від 2001 рік)

Частиною 4 статті 78 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Рішенням від 05.07.2018 № 1288 Дрогобицької міської ради затверджено матеріали проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок та передачі у власність: ОСОБА_1 земельну ділянку площею 620 кв. АДРЕСА_1 , кадастровий номер - :01:028:0172; ОСОБА_2 земельну ділянку площею 630 кв. АДРЕСА_1 , кадастровий номер - :01:028:0173; ОСОБА_3 земельну ділянку площею 659 кв. АДРЕСА_2 , кадастровий номер - :01:028:0170; ОСОБА_4 земельну ділянку площею 690 кв. АДРЕСА_1 , кадастровий номер - :01:028:0174; ОСОБА_5 земельну ділянку площею 625 кв. АДРЕСА_3 , кадастровий номер - :01:028:0177; ОСОБА_6 земельну ділянку площею 650 кв. АДРЕСА_3 , кадастровий номер-:01:028:0179; ОСОБА_7 земельну ділянку площею 625 кв. АДРЕСА_3 , кадастровий номер - :01:028:0180, для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд.

Згідно з частиною першою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Відповідно до пункту 2 частини першої статті 4 КАС України, публічно-правовий спір, у якому: хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції, в тому числі на виконання делегованих повноважень, і спір виник у зв`язку із виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій; або хоча б одна сторона надає адміністративні послуги на підставі законодавства, яке уповноважує або зобов`язує надавати такі послуги виключно суб`єкта владних повноважень, і спір виник у зв`язку із наданням або ненаданням такою стороною зазначених послуг; або хоча б одна сторона є суб`єктом виборчого процесу або процесу референдуму і спір виник у зв`язку із порушенням її прав у такому процесі з боку суб`єкта владних повноважень або іншої особи.

Частиною першою статті 5 КАС України, передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси.

Положеннями частини першої статті 7 КАС України, визначено, що суд вирішує справи відповідно до Конституції та законів України, а також міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Також пунктом 8 частини першої статті 4 КАС України, передбачено, що позивач особа, на захист прав, свобод та інтересів якої подано позов до адміністративного суду, а також суб`єкт владних повноважень, на виконання повноважень якого подано позов до адміністративного суду.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950 (далі Конвенція) кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Європейський суд з прав людини у справі "Zand v. Austria" від 12.10.1978 вказав, що словосполучення "встановлений законом" поширюється не лише на правову основу самого існування "суду", але й на дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність. Поняття "суд, встановлений законом" у частині першій статті 6 Конвенції передбачає "усю організаційну структуру судів, включно з <…> питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів <…>". З огляду на це не вважається "судом, встановленим законом" орган, котрий, не маючи юрисдикції, судить осіб на підставі практики, яка не передбачена законом.

Отже, поняття "суду, встановленого законом" зводиться не лише до правової основи самого існування "суду", але й дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність, тобто охоплює всю організаційну структуру судів, включно з питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів.

Положеннями пункту 1 частини першої статті 19 КАС України визначено, що юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема: спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження.

Вжитий у цій процесуальній нормі термін "суб`єкт владних повноважень" визначає орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їх посадова чи службова особа, інший суб`єкт при здійсненні ними публічно-владних управлінських функцій на підставі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, або наданні адміністративних послуг (пункт 7 частини першої статті 4 КАС України).

Отже, до компетенції адміністративних судів належать спори фізичних чи юридичних осіб з органом державної влади, органом місцевого самоврядування, їхньою посадовою або службовою особою, предметом яких є перевірка законності рішень, дій чи бездіяльності цих органів (осіб), відповідно, прийнятих або вчинених ними при здійсненні владних управлінських функцій.

Беручи до уваги те, що визначальним принципом здійснення правосуддя в адміністративних справах є принцип офіційного з`ясування всіх обставин у справі й обов`язок суб`єкта владних повноважень доказувати правомірність своїх дій чи рішень, на відміну від визначального принципу цивільного (господарського) судочинства, який полягає у змагальності сторін, суд, який розглянув справу, не віднесену до його юрисдикції, не може вважатися "судом, встановленим законом" у розумінні частини першої статті 6 Конвенції. Публічно-правовий спір має особливий суб`єктний склад. Участь суб`єкта владних повноважень є обов`язковою ознакою для того, щоб класифікувати спір як публічно-правовий. Однак сама по собі участь у спорі суб`єкта владних повноважень не дає підстав ототожнювати спір із публічно-правовим та відносити його до справ адміністративної юрисдикції. Необхідно з`ясовувати, у зв`язку з чим виник спір та за захистом яких прав особа звернулася до суду.

Визначальною ознакою справи адміністративної юрисдикції є суть (зміст, характер) спору. Публічно-правовий спір, на який поширюється юрисдикція адміністративних судів, є спором між учасниками публічно-правових відносин і стосується саме цих відносин.

Водночас приватноправові відносини вирізняються наявністю майнового чи немайнового особистого інтересу учасника. Спір має приватноправовий характер, якщо він обумовлений порушенням або загрозою порушення приватного права чи інтересу, як правило, майнового, конкретного суб`єкта, що підлягає захисту в спосіб, передбачений законодавством для сфери приватноправових відносин, навіть якщо до порушення приватного права чи інтересу призвели управлінські дії суб`єктів владних повноважень.

У даній справі позивач оскаржує рішення від 05.07.2018 № 1288 Дрогобицької міської ради про затвердження матеріалів проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок та передачі у власність третім особам.

За змістом статті 118 Земельного кодексу України громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення фермерського господарства, ведення особистого селянського господарства, ведення садівництва, будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибної ділянки), індивідуального дачного будівництва, будівництва індивідуальних гаражів у межах норм безоплатної приватизації, подають клопотання до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу. У клопотанні зазначаються цільове призначення земельної ділянки та її орієнтовні розміри. До клопотання додаються графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки, погодження землекористувача (у разі вилучення земельної ділянки, що перебуває у користуванні інших осіб) та документи, що підтверджують досвід роботи у сільському господарстві або наявність освіти, здобутої в аграрному навчальному закладі (у разі надання земельної ділянки для ведення фермерського господарства). У разі якщо земельна ділянка державної власності розташована за межами населених пунктів і не входить до складу певного району, заява подається до Ради міністрів Автономної Республіки Крим. Верховній Раді Автономної Республіки Крим, Раді міністрів Автономної Республіки Крим, органам виконавчої влади або органам місцевого самоврядування, які передають земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, забороняється вимагати додаткові матеріали та документи, не передбачені цією статтею.

Відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу розглядає клопотання у місячний строк і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні. Підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування об`єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.

Проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки розробляється за замовленням громадян суб`єктами господарювання, що є виконавцями робіт із землеустрою згідно із законом, у строки, що обумовлюються угодою сторін.

Проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки погоджується в порядку, встановленому статтею 186-1 цього Кодексу.

Відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу у двотижневий строк з дня отримання погодженого проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки (а в разі необхідності здійснення обов`язкової державної експертизи землевпорядної документації згідно із законом - після отримання позитивного висновку такої експертизи) приймає рішення про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та надання її у власність.

Таким чином, наслідком затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність є вибуття відповідної земельної ділянки з державної чи комунальної власності та набуття фізичною особою права приватної власності на таку земельну ділянку.

Спірні правовідносини виникли внаслідок прийняття Дрогобицькою міською радою рішення про затвердження матеріалів проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок та передачі у власність третім особам.

З публічної кадастрової карти України судом з`ясовано, що спірні земельні ділянки за кадастровими номерами - :01:028:0172; :01:028:0173; :01:028:0170; :01:028:0174; :01:028:0177; :01:028:0179; :01:028:0180 вже знаходяться в приватній власності, цільове призначення 02.01 для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), отже оскаржуване рішення вичерпало свою дію внаслідок оформлення земельних ділянок у власність.

Конституційний Суд України в п.4 мотивувальної частини рішення від 16.04.2009 № 7-рп/2009 (справа про скасування актів органів місцевого самоврядування) зазначив, що органи місцевого самоврядування, вирішуючи питання місцевого значення, представляючи спільні інтереси територіальних громад сіл, селищ та міст, приймають нормативні та ненормативні акти. До ненормативних належать акти, які передбачають конкретні приписи, звернені до окремого суб`єкта чи юридичної особи, застосовуються одноразово і після реалізації вичерпують свою дію фактом їхнього виконання. У зв`язку з прийняттям цих рішень виникають правовідносини, пов`язані з реалізацією певних суб`єктивних прав та охоронюваних законом інтересів, у тому числі отримання державного акта на право власності на земельну ділянку, укладення договору оренди землі.

У разі прийняття суб`єктом владних повноважень рішення про передачу земельних ділянок у власність чи оренду (тобто ненормативного акта, який вичерпує свою дію після його реалізації) оспорювання правомірності набуття фізичною чи юридичною особою спірної земельної ділянки, а також правомірності надання іншій особі дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення цієї земельної ділянки, має вирішуватися у порядку цивільної (господарської) юрисдикції, оскільки виникає спір про право цивільне.

Такий висновок відповідає правовій позиції Верховного Суду України, викладеній у постановах від 11.11.2014 у справі № 21-493а14, від 24.02.2015 у справі №21-34а15 та від 13.09.2017 у справі № 21-2465а16, підтриманій Верховним Судом у постанові від 06.02.2018 у справі №2а-3100/11/2170 (К/9901/4856/18).

Суд звертає увагу позивача, що приватноправові відносини вирізняються наявністю майнового чи немайнового особистого інтересу учасника. Спір має приватноправовий характер, якщо він обумовлений порушенням або загрозою порушення приватного права чи інтересу, як правило майнового, конкретного суб`єкта, що підлягає захисту в спосіб, передбачений законодавством для сфери приватноправових відносин.

Велика Палата Верховного Суду у справі № 2а-8868/11/2670 встановивши, що виникнення спірних правовідносин зумовлено незгодою позивача з рішеннями міськради про передання третій особі земельних ділянок, оскільки на них розміщено споруди, які належать позивачу, а він не давав добровільної відмови від права користування ними, зробила висновок: є невирішений спір про право на земельну ділянку, що унеможливлює його розгляд за правилами адміністративного судочинства, адже адміністративний суд не може встановити (визнавати) належність права власності (постійного користування) на земельну ділянку.

Незважаючи на те, що оспорювані рішення міськради ще не було реалізовано (не укладено договори оренди з третьою особою), Велика Палата Верховного Суду вирішила, що спір є приватноправовим, оскільки спірні правовідносини пов`язані із захистом порушеного права користування земельною ділянкою позивача.

Отже, спір про оскарження рішення суб`єкта владних повноважень щодо прав на землю має бути вирішено в загальному чи господарському суді, якщо оскаржуване рішення має ненормативний характер і вичерпує свою дію після його реалізації (на виконання рішення укладено договір оренди, купівлі-продажу тощо), а особа набула права на земельну ділянку на підставі оскаржуваного рішення (або якщо оскаржуване рішення ще не реалізовано, однак уже порушує право позивача на землю).

Судом при розгляді справи встановлено, що виникнення спірних правовідносин обумовлено незгодою позивача з правомірністю розпорядження органом місцевого самоврядування земельною ділянкою, оскільки позивач вважає, що земельна ділянка, стосовно якої відповідач прийняв рішення, перебуває в його користуванні.

Відповідно до ч. 5 ст. 242 КАС України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Отже, у цій справі існує невирішений спір про право на земельну ділянку, що виключає можливість його розгляду за правилами адміністративного судочинства, адже адміністративний суд позбавлений правових (законодавчих) можливостей установлювати (визнавати) належність права власності (постійного користування) на земельну ділянку.

Відтак, якщо в результаті прийняття рішення особа набуває або позбувається речового права на земельну ділянку, то спір стосується приватноправових відносин і підлягає розгляду в порядку цивільного чи господарського судочинства залежно від суб`єктного складу сторін спору.

При цьому визначальним принципом здійснення правосуддя в адміністративних справах є принцип офіційного з`ясування всіх обставин у справі й обов`язок суб`єкта владних повноважень доказувати правомірність своїх дій, бездіяльності чи рішень, на відміну від визначального принципу господарського судочинства, який полягає у змагальності сторін. Суд, який розглянув справу, не віднесену до його юрисдикції, не може вважатися "судом, встановленим законом" у розумінні пункту 1 статті 6 Конвенції.

Аналогічна правова позиція неодноразово висловлена Великою Палатою Верховного Суду зокрема у Постанові від 29 травня 2018 року справа № 495/5913/14-а провадження № 11-298апп18, Постанові від 03 липня 2018 року Справа № 753/15528/16 Провадження № 11-462апп18, Постанові від 13 червня 2018 року Справа № 307/2765/15-ц Провадження № 14-206цс18, Постанові від 5 червня 2018 року Справа № 826/13628/16 Провадження № 11-538апп18, Постанові від 11 вересня 2018 року Справа № 910/21404/17 Провадження № 12-156гс18.

Відповідно до ч.1 ст. 2 Господарського процесуального кодексу України завданням господарського судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів, пов`язаних із здійсненням господарської діяльності, та розгляд інших справ, віднесених до юрисдикції господарського суду, з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав і законних інтересів фізичних та юридичних осіб, держави.

Згідно з ч.2 ст. 4 Господарського процесуального кодексу України юридичні особи та фізичні особи - підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування мають право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

З урахуванням вищенаведених норм чинного законодавства та встановлених фактичних обставин справи з приводу порушеного права позивача на земельну ділянку, яка перебуває у його користуванні, з урахуванням висновків Великої Палати Верховного Суду у аналогічних категоріях справ, суд дійшов висновку, що дану справу не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства, оскільки її розгляд належить до юрисдикції господарського суду в порядку визначеному Господарським процесуального кодексу України.

Відповідно до п.1 ч.1 ст. 238 КАС України суд закриває провадження у справі якщо справу не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства.

Згідно з ч.1 ст. 239 КАС України якщо провадження у справі закривається з підстави, встановленої пунктом 1 частини першої статті 238 цього Кодексу, суд повинен роз`яснити позивачеві, до юрисдикції якого суду віднесено розгляд таких справ.

Оскільки суд дійшов висновку, що справу не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства, провадження у справі підлягає закриттю згідно п.1 ч.1 ст.238 КАС України. Водночас, згідно вимог ч.1 ст.239 КАС України, суд роз`яснює позивачеві про віднесення даної справи до юрисдикції господарського суду.

Відповідно до частини 2 статті 238 КАС України, про закриття провадження у справі суд постановляє ухвалу, а також вирішує питання про розподіл між сторонами судових витрат, повернення судового збору з бюджету. Ухвала суду про закриття провадження у справі може бути оскаржена.

Відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 7 Закону України "Про судовий збір", сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила за ухвалою суду в разі закриття (припинення) провадження у справі (крім випадків, якщо провадження у справі закрито у зв`язку з відмовою позивача від позову і така відмова визнана судом), у тому числі в апеляційній та касаційній інстанціях.

Відтак судовий збір, сплачений позивачем відповідно до платіжного доручення 15 від 16.08.2019 в сумі 300 грн (а.с.58) та платіжного доручення №29 від 11.10.2019 в сумі 1621 грн (а.с.57), підлягає поверненню з державного бюджету.

Керуючись п.5 ч.1 ст. 7 Закону України "Про судовий збір", 183, п.8 ч.1 ст. 238 ст.ст. 239, 241-246, 256, 295-297 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

постановив:

1. Провадження у справі за позовом Фермерського господарства "Газда" Добродія Бігуняка Я.С." про визнання протиправним та скасування рішення Дрогобицької міської ради - закрити.

2. Повернути Фермерському господарству "Газда" Добродія Бігуняка Я.С." (вул. Нижанківського, 2, кв. 72, м. Дрогобич, 82100; ) з державного бюджету сплачений судовий збір сумі 1921 (одна тисяча дев`ятсот двадцять одна) грн 0 коп.

Ухвала набирає законної сили негайно після її проголошення, якщо інше не передбачено цим Кодексом. Ухвала, постановлена судом поза межами судового засідання або в судовому засіданні у разі неявки всіх учасників справи, під час розгляду справи в письмовому провадженні, набирає законної сили з моменту її підписання суддями.

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається через Львівський оружний адміністративний суд протягом п`ятнадцяти днів з дня її складення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини ухвали суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст ухвали складений 22.11.2019.

Суддя Коморний О.І.