Справа № 500/619/19
Суддя: Бруновська Надія Володимирівна
Дата ухвалення: 2019-11-13 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Головуючий суддя у першій інстанції : Мартиць О.І.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 листопада 2019 рокуЛьвів№ 857/8970/19

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Бруновської Н.В.

суддів: Матковської З.М., Шавеля Р.М.

за участю секретаря судового засідання: Бедрій Х.П.

апелянта: ОСОБА_1

представника апелянта: Тришака О.Г.

представника відповідача: Васильчук І.Б.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Тернопільського окружного адміністративного суду від 10 липня 2019 року у справі № 500/619/19 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Тернопільської митниці Державної фіскальної служби України про визнання протиправними та скасування рішень, -

ВСТАНОВИВ :

13.03.2019р. позивач ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до Тернопільської митниці Державної фіскальної служби України про визнання протиправним та скасування рішення про коригування митної вартості товару № UA403000/2018/000237/2 від 26.12.2018р. та картки відмови № UA403000/2018/00448 від 21.12.2018р.

Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що 27.11.2018р. придбав у нерезидента Аslan Аutomobile е.К. (Німеччина) транспортний засіб (автомобіль) VOLKSWAGEN TOUAREG 3.0 TDI, VIN: НОМЕР_1 , 2014 року випуску, який був в експлуатації та вартість якого становить 10500,00 євро, що підтверджується рахунком-фактурою. Вважає, що митний орган протиправно, в порушення норм ст. 57 МК України та за наявності усіх документів, які підтверджують заявлену декларантом митну вартість транспортного засобу та обраного методу його визначення, а саме, основного - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються (вартість операції), здійснив визначення митної вартості товару, який ввозиться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту за другорядним методом (резервним). Внаслідок чого прийнято картку відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення та рішення про коригування митної вартості. Вважає, що відповідач протиправно поставив під сумнів весь поданий перелік документів та застосував резервний метод для визначення митної вартості товару. Збільшення такої вартості з 10500 євро на 19850 євро суттєво порушує права останнього.

Рішенням Тернопільського окружного адміністративного суду від 10.07.2019р. в позові відмовлено.

Не погоджуючись із даним рішенням, апелянт ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій зазначає, що судом порушено норми матеріального та процесуального права.

Доводи апеляційної скарги обґрунтовує тим, що оскаржуване рішення є незаконним та необґрунтованим, прийняте з порушенням норм матеріального права, що призвело до неправильного вирішення справи. Зокрема, зазначає, що декларантом до митного оформлення подано повний перелік первинних документів, зазначених в ст. 53 МК України, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару, висновки про вартість та якісні характеристики оцінюваного товару тощо.

Апелянт просить суд, рішення Тернопільського окружного адміністративного суду від 10.07.2019р. скасувати та прийняти нове, яким позов задовольнити.

Апелянт ОСОБА_1 та його представник Тришак О.Г. в судовому засіданні підтримали апеляційну скаргу із підстав у ній зазначених.

Представник відповідача Васильчук І.Б. в судовому засіданні просила суд, апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду без змін.

Заслухавши суддю-доповідача, учасників процесу, дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи скарги, законність і обґрунтованість рішення суду, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення виходячи з наступних підстав.

21.12.2018р. представник, ТзОВ «Ескорт» - уповноважена особа позивача, агент з митного оформлення ОСОБА_2 (декларант) звернувся до митниці з митною декларацією UA403030/2018/015214, в якій митна вартість визначена за ціною договору (контракту), для митного оформлення легкового автомобіля марки VOLKSWAGEN TOUAREG 3.0 TDI, ідентифікаційний номер, номер кузова: НОМЕР_1 , кількість місць 5, включаючи водія, тип двигуна: дизельний, робочий об`єм циліндрів двигуна: 2967 куб. см., потужність 150 кВт., номер двигуна не визначено, тип кузова: універсал, календарний рік виготовлення: 2014, модельний рік виготовлення: 2014, кількість дверей: 5, колісна формула 4x4, колір сірий, бувший в користуванні. Торгова марка: VOLKSWAGEN. Виробництво: «VOLKSWAGEN AG», Німеччина (DE). Одержувач товару - ОСОБА_1 .

Зокрема, для підтвердження митної вартості декларантом до митної декларації додано наступні документи (графа 44 та доповнення): рахунок-фактуру (інвойс) №11180949 від 27.11.2018р.; декларацію про походження товару ЕН707141 від 09.07.2014р.; акт про проведення огляду (перегляду) товарів, транспортних засобів, ручної поклажі та багажу №UA20903/2018/68912 від 30.11.2018р.; свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_2 від 09.07.2014р.; договір про надання послуг митного брокера №122 від 29.11.2018р.; інформацію про позитивні результати здійснення державних видів контролю при застосуванні Порядку інформаційного обміну між органами доходів і зборів 3511971 від 01.12.2018р.; паспорт громадянина України з відміткою про реєстрацію місця проживання в Україні НОМЕР_3 від 28.02.1996р.; інші некласифіковані документи 054477/28358268 від 19.12.2018р.; копію митної декларації країни відправлення №18DE45Е9 від 28.11.2018р.; паспортний документ фізичної особи, що дає право на перетин державного кордону України НОМЕР_4 від 17.02.2010р.

Із змісту рахунку-фактури (інвойс) №11180949 від 27.11.2018р, який перекладено з німецької на українську мову видно, що вартість транспортного засобу становить - 10 500 євро., в якому зазначено банківській рахунок продавця. ( а.с. 54 )

Отже, на думку декларанта для підтвердження обґрунтованості заявленої у декларації митної вартості товару подані всі необхідні документи, що передбачені в ст. 53 МК України. Тобто, вищевказані документи визначають ціну транспортного засобу - у розмірі 10 500 Євро.

26.12.2018р. відповідач Тернопільська митниця Державної фіскальної служби прийняв оскаржуване рішення про коригування митної вартості товарів №UА403000/2018/000237/2 згідно якого митна вартість товару визначена за резервним методом - 19850 євро (ст.64 Митного кодексу України). (а.с.15)

Зокрема, у графі 33 рішення зазначено, що митна вартість товару не може бути визнана у зв`язку з тим, що документально не підтверджено числові значення складових митної вартості, які є обов`язковими при її обчисленні. На вимогу митного органу декларантом не було подано документів, що підтверджують заявлену митну вартість згідно ч.2 ст.53 МК України, а саме : банківській платіжний документ, або інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що стосуються оцінюваного товару та додаткових документів відповідно до ч.3 ст.53 МК України висновок про вартісні характеристики, підготовлений спеціалізованою експертною організацією. Другорядні методи не були застосовані через відсутність достатньої інформації про ціну угоди щодо ідентичних та подібних товарів, що продаються на території України, а також про складові компоненти, що можуть бути виділені із ціни. Метод на основі додавання вартості не може бути використаний, оскільки відсутня інформація про вартість всіх витрат, що зараховуються до ціни товару. За результатом проведеної консультації з декларантом, відповідно до положень ч.4 ст.57 МК України, дійшли згоди про неможливість визначення митної вартості згідно з положенням ст.ст. 59-63 МК України. Митна вартість визначена за резервним методом визначення митної вартості згідно ст.64 МК України. За основу для обрахунку митної вартості даного товару взято інформацію щодо вартості даного транспортного засобу згідно інтернет каталогу sсhwackenet.de на рівні - 19 850 євро/шт.

З огляду на це, митний орган прийняв картку відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення за № UA 403000/2018/00448 від 21.12.2018р., відповідно до якої декларанту відмовлено у митному оформленні (випуску) товарів ( а.с. 14)

Митною вартістю товарів, які переміщуються через митний кордон України, відповідно до ст.49 МК України, є вартість товарів, що використовується для митних цілей, яка базується на ціні, що фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

Декларант або уповноважена ним особа, які заявляють митну вартість товару, зобов`язані, зокрема, подавати митному органу достовірні відомості про визначення митної вартості, які повинні базуватися на об`єктивних, документально підтверджених даних, що піддаються обчисленню (ч.2 ст.52 МК України).

Відповідно до ст.53 МК України, у випадках, передбачених цим Кодексом, одночасно з митною декларацією декларант подає органу доходів і зборів документи, що підтверджують заявлену митну вартість товарів і обраний метод її визначення. Перелік документів, які підтверджують митну вартість товарів, визначений у частині другій статті цієї статті.

Як визначено у ч.3 ст. 53 МК України, у разі якщо документи, зазначені у частині другій цієї статті, містять розбіжності, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, декларант або уповноважена ним особа на письмову вимогу органу доходів і зборів зобов`язані протягом 10 календарних днів надати (за наявності) додаткові документи відповідно до переліку, наведеному в даній нормі.

Системний аналіз наведених правових норм вказує на те, що митні органи мають право витребувати додаткові документи на підтвердження задекларованої митної вартості у випадку наявності обґрунтованих сумнівів у достовірності поданих декларантом відомостей, що є обов`язковою обставиною, з якою закон пов`язує можливість витребування додаткових документів у декларанта та надає митниці право вчиняти наступні дії, спрямовані на визначення дійсної митної вартості товарів.

Разом з тим, витребувати необхідно ті документи, які дають можливість пересвідчитись у правильності чи помилковості задекларованої митної вартості, а не всі, які передбачені ст. 53 МК України. Ненадання повного переліку витребуваних документів може бути підставою для визначення митної вартості не за першим методом лише тоді, коли подані документи є недостатніми чи такими, що у своїй сукупності не спростовують сумнів у достовірності наданої інформації.

За результатами здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів митний орган визнає заявлену декларантом або уповноваженою ним особою митну вартість чи приймає письмове рішення про її коригування відповідно до положень ст. 55 МК України (ч.3 ст. 54 МК України).

При цьому, ч.6 ст. 54 МК України визначено виключний перелік підстав, за яких митний орган може відмовити у митному оформленні товарів за заявленою декларантом або уповноваженою ним особою митною вартістю.

26.12.2018р. під час здійснення контролю за правильністю визначення митної вартості посадовою особою відділу адміністрування митних платежів та митно - тарифного регулювання розпочато процедуру консультацій декларанта з митним органом, а саме уповноваженій особі декларанта направлено електронне повідомлення про необхідність відповідно до ч.2 ст.53 МК України надати документи, що підтверджують заявлену митну вартість, а саме:

- якщо рахунок сплачено, - банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару;

- за наявності - інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару.

Разом з тим, позивача не надав митному органу для митного оформлення імпортованого товару витребувані документи.

Вимоги ч.3-4 ст. 53 та ч.2 ст.58 МК України зобов`язують митний орган зазначити конкретні обставини, які викликали відповідні сумніви, причини неможливості їх перевірки на підставі наданих декларантом документів, а також обґрунтувати необхідність перевірки спірних відомостей та зазначити документи, надання яких зможе усунути сумніви у їх достовірності. Встановивши відсутність достатніх відомостей, що підтверджують задекларовану митну вартість товарів, митний орган повинен вказати, які саме складові митної вартості товарів є непідтвердженими, чому з поданих документів неможливо встановити дані складові та які документи необхідні для підтвердження того чи іншого показника.

ч. 2 ст. 77 КАС України передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Колегія суддів звертає увагу на ту обставину, що жодних доказів про проведення оплати за легковий марки VOLKSWAGEN TOUAREG 3.0 TDI позивач не надав.

При цьому, рахунок-фактура (інвойс) №11180949 від 27.11.2018р., який перекладений з німецької на українську мову, не свідчить про здійснення фактичних фінансових операцій, а підтверджує лише про наміри позивача придбати вказаний автомобіль за ціною 10 500 євро.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов вірного висновку про відсутність підстав для задоволення позову. Оскільки позивач не надав митному органу документів на підтвердження заявленої митної вартості товару, які за своїм змістом та назвою відповідають переліку документів, визначених ст. 53 МК України, якими доведена обставина придбання транспортного засобу за ціною 10 500 Євро.

Колегія суддів також враховує позицію ЄСПЛ (в аспекті оцінки аргументів апелянта), сформовану у справі "Серявін та інші проти України" (№ 4909/04): згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (RuizTorijav. Spain) № 303-A, пункт 29).

Також згідно з п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.

Інші доводи апеляційної скарги не спростовують висновки колегії суддів.

Згідно ст.242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи. Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.

ст. 316 КАС України передбачено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Із врахуванням викладеного, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції є законним, доводи апеляційної скарги зроблених судом першої інстанції висновків не спростовують і при ухваленні оскарженого судового рішення порушень норм матеріального та процесуального права ним допущено не було, тому, відсутні підстави для скасування чи зміни рішення суду першої інстанції.

Керуючись ст.ст.229, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд

ПОСТАНОВИВ :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Тернопільського окружного адміністративного суду від 10 липня 2019 року у справі № 500/619/19 - без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття, але може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Строк оскарження постанови, в якій оголошено вступну та резолютивну частину судового рішення обчислюється з дня складення постанови у повному обсязі.

Суддя Н.В. Бруновська

Суддя З.М. Матковська

Суддя Р.М. Шавель

Постанова складена в повному обсязі 25.11.2019р.