Справа № 160/8852/19
Суддя: Неклеса Олена Миколаївна
Дата ухвалення: 2019-11-26 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
26 листопада 2019 року Справа № 160/8852/19
Суддя Дніпропетровського окружного адміністративного суду Неклеса О.М., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи у письмовому провадженні адміністративну справу за адміністративним позовом Донецького національного університету економіки і торгівлі імені Михайла Туган-Барановського до Головного управління Держпраці у Дніпропетровській області про визнання протиправною та скасування постанови,-
Донецький національний університет економіки і торгівлі імені Михайла Туган-Барановського (далі - позивач, ДонНУЕТ) звернувся до суду з адміністративним позовом до Головного управління Держпраці у Дніпропетровській області (далі - відповідач, ГУ у Дніпропетровській області), в якому просить:
- стягнути з Головного Управління Держпраці у Дніпропетровській області за рахунок бюджетних асигнувань на користь Донецького національного університет економіки і торгівлі імені Михайла Туган-Барановського судові витрати у розмірі 1921, 00 грн.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 26 вересня 2019 року відкрито провадження в адміністративній справі, розгляд справи призначено за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи.
До суду від відповідача надійшло клопотання про розгляд справи в порядку загального позовного провадження з повідомленням сторін.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 07 жовтня 2019 року у задоволенні клопотання представника відповідача про розгляд справи в порядку загального позовного провадження з повідомленням сторін відмовлено.
15.10.2019 року на адресу суду від представника відповідача надійшов відзив на позовну заяву, в якому він не визнає адміністративний позов та просить відмовити в задоволенні адміністративного позову. В обґрунтування відзиву зазначив, що керуючись Законом України № 877-V, Порядком № 295, відповідно до наказу Головного управління від 11 квітня 2019 року № 451-1 та направлення від 12 квітня 2019 року № 101 у період з 12 квітня 2019 року по 15 квітня 2019 року було здійснено спробу проведення інспекційного відвідування зі здійснення державного контролю за додержанням законодавства про працю позивача ДонНУЕТ, з питань нарахування та виплати розрахункових коштів при звільненні працівників. У зв`язку з відсутністю документів, ведення яких передбачено законодавством про працю, та неможливістю проведення інспекційного відвідування в визначені строки складено Акт про неможливість проведення інспекційного відвідування від 12 квітня 2019 року №ДН-2048/262/НП, інспекційне відвідування було зупинено інспектором праці до 25 квітня 2019 року, у позивача витребувано документи. Інспекційне відвідування було поновлено 25 квітня 2019 року, документи, передбачені вимогою у повному обсязі позивачем не надані,у зв`язку з чим складено акт про неможливість проведення інспекційного відвідування № ДН2048/262/НП-2 від 25 квітня 2019 року,відповідно до якого інспекційне відвідування неможливо провести у зв`язку з ненаданням для ознайомлення книг, реєстрів та документів, ведення яких передбачено законодавством про працю, що містять інформацію/відомості з питань, які є предметом інспекційного відвідування. На виконання вимог Порядку №509, в межах визначених строків, Головне управління направило на юридичну адресу суб`єкта господарювання позивача Рішення щодо розгляду справи про накладення штрафу від 03 травня 2019 року №ДН2048/262/НП-2/СП, де воно отримано 10 травня 2019 року, що підтверджується наданими документами. На підставі Акта №ДН2048/262/Н11-2 та у відповідності до Порядку № 509 Головним управлінням було винесено оскаржувану постанову про накладення штрафу уповноваженими особами № ДН2048/262/НП-2/СП-ФС/475 від 16 травня 2019 року, якою згідно з абз. 6 ч. 2 ст. 265 КЗпП України на позивача ДонНУЕТ накладено штраф у розмірі 12 519,00 грн. Також відповідач вважає безпідставним посилання позивача на втрату чинності постановою КМУ №295, оскільки інспекційне відвідування призначено та проведено до моменту втрати чинності постанови Кабінету Міністрів України від 26 квітня 2017 року № 295. Відповідач наголошує на тому, що при здійсненні інспекційного відвідування ДонНУЕТ діяв лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, а постанова про накладення штрафу уповноваженими особами №ДН2048/262/НГ1-2/СП-ФС/475 від 16 травня 2019 року є законною та обґрунтованою, складеною на підставі та у відповідності до норм діючого законодавства, а тому відсутні підстави для її скасування.
12.11.2019 року представник позивача надав до суду відповідь на відзив, в якій просив позов задовольнити. В обґрунтування відповіді на відзив зазначив, що позивач надав обґрунтовану відповідь з копіями документів на вимогу відповідача, надані були усі витребувані документи, що є у наявності університету. Щодо інших документів, які містять кадрову та фінансову інформацію, обґрунтовано їх відсутність в університеті та неможливість надання в повному обсязі в зв`язку з об`єктивними обставинами, які підтверджуються документально, однак, відповідач проігнорував поважність причин університету. Крім того, під час складання акту інспектором у приміщенні університету співробітниками було надано усі пояснення про відсутність кадрових документів, які залишилися у м. Донецьк. Також, надано лист поліції, що підтверджує відсутність документів не з вини університету, а за обставин, що виникли в країні. Зауважив, що у всіх вхідних та вихідних листах, які надходили до відповідача по справі, вказано позивачем адресу для листування за місцем фактичного знаходження університету, а саме: м. Кривий Ріг, вул. Трамвайна. 16 , за якою також проводилась перевірка, отже відповідачу було відомо про адресу для листування з позивачем, однак він навмисно направив рішення від 03.05.2019 щодо розгляду справи про накладення штрафу на юридичну адресу університету. Також представник позивача наголошував на тому, що зазначене рішення надійшло до університету за місцем його фактичного знаходження лише 11.06.2019 року за вхідним номером 01.01-16/144, отже університет не був належним чином повідомлений про час розгляду справи про накладення штрафу та був позбавлений можливості у термін 10 днів подати свої заперечення. Окремо зазначив, що Акт про неможливість проведення інспекційного відвідування 25 квітня 2019 року Донецького національного університету економіки і торгівлі імені Михайла Туган-Барановського у зв`язку із створенням перешкод у діяльності інспектора праці Клімчук О.В. №ДН2048/262//НП не можна розглядати як підставу накладання штрафу, адже відсутні підстави та надані докази зі сторони відповідача про порушення законодавства про працю. Також позивач вважає, що поняття створення перешкод, яке визначене у статті 265 КЗпП України, застосування штрафу до суб`єктів господарювання чи до об`єктів відвідування лише на підставі акту перевірки згідно Порядку №509 свідчить про неоднозначність (множинність) трактування прав і обов`язків суб`єкта господарювання та/або повноважень органу державного нагляду (контролю), і за таких обставин застосування штрафу за оскаржуваною постановою не відповідає вимогам абзаців 6 та 7 частини 2 статті 265 КЗпП України, оскільки відсутня така підстава для застосування штрафу як створення перешкод у вигляді відсутності деяких документів за місцем знаходження позивача.
21.11.2019 року представник відповідача надав до суду заперечення, в яких не погоджується з доводами позивача та просить відмовити в задоволенні позовних вимог, з підстав аналогічних тим, що були викладені у відзиві на позов. Окремо зазначив, що Порядок №295 чітко визначає, що ненадання інформації, необхідної для проведення інспекційного відвідування або інспектування, є саме створення об`єктом відвідування перешкод у діяльності інспектора праці, тому твердження представника позивача у відповіді на відзив щодо невизначеності поняття «створення перешкод», є необґрунтованими та хибними. Штрафи можуть бути накладені на підставі, в тому числі, акта про виявлення під час перевірки суб`єкта господарювання або роботодавця ознак порушення законодавства про працю та/або зайнятість населення, складеного посадовою особою Держпраці. Отже, оформлення результату інспекційного відвідування актом з викладенням фактів порушення позивачем положень законодавства про працю, встановлених під час здійснення такого заходу, відноситься до повноважень Головного управління. Відповідач наголошує на тому, що при здійсненні інспекційного відвідування ДонНУЕТ діяв лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, а оскаржувана постанова є законною та обґрунтованою, складеною на підставі та у відповідності до норм діючого законодавства, а тому відсутні підстави для її скасування.
21 листопада 2019 року від позивача на адресу суду надійшли додаткові докази по справі.
Вивчивши та дослідивши всі матеріали справи та надані докази, а також проаналізувавши зміст норм матеріального права, що регулюють спірні правовідносини, з`ясувавши всі обставини справи, оцінивши докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, суд прийшов до висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог в повному обсязі, з огляду на наступне.
Підставою для проведення інспекційного відвідування стало звернення працівника щодо порушення стосовно нього законодавства про працю від 12 березня 2019 року, надіслано листом Державної служби України з питань праці від 25 березня 2019 року №1334/4/4.1-зв-19 (вхід. № 6337від 26 березня 2019 року).
Примірник направлення від 12 квітня 2019 року №101 надано позивачу для ознайомлення, про що свідчить відмітка про отримання (вхід. № 01.01-16/76 від 12 квітня 2019 року).
У зв`язку з відсутністю документів, ведення яких передбачено законодавством про працю, та неможливістю проведення інспекційного відвідування у визначені строки складено Акт про неможливість проведення інспекційного відвідування від 12 квітня 2019 року № ДН-2048/262/НП, вимога про надання/поновлення документів№ДН2048/262/ПД-2 від 12 квітня 2019 року,інспекційне відвідування було зупинено інспектором праці до 25 квітня 2019 року.
Акт про неможливість проведення інспекційного відвідування від 12 квітня 2019 року №ДН-2048/262/НП та вимога про надання/поновлення документів№ДН2048/262/ПД-2 від 12 квітня 2019 року надіслані позивачу ДонНУЕТ на юридичну адресу 15 квітня 2019 року та отримані уповноваженою особою позивача ДонНУЕТ - т.в.о. ректора Неізвестній О . В . 24 квітня 2019 року.
Відповідно до наведеної вимоги №ДН2048/262/ПД-2 від 12 квітня 2019 року позивача зобов`язано надати документи за період з січня 2014 року по квітень 2019 року, а саме: відомості нарахування та виплати заробітної плати, журнал руху трудових книжок, особові картки працівників, табелі обліку робочого часу.
Листами від 12.04.2019 №01.01.-17/266 та від 24.04.2019 року №01.01/17/285 позивач надав відповідачу відповідь з письмовими поясненнями та копіями усіх документів, які були у наявності в університеті на вимогу відповідача від 12.04.2019 року №ДН 2048/262/ПД-2.
Щодо інших документів, які містять кадрову та фінансову інформацію, позивачем було зазначено про їх відсутність в університеті та неможливість надання в повному обсязі в зв`язку з об`єктивними обставинами, які підтверджуються документально (висновки Саксаганського РВ Криворізького МУ УМВС України в Дніпропетровській області від 23.10.2014 р. № 31/ЖЄО-2783, від 15.12.2014 р. № 31/ЖЄО-3487: «печатки та штампи визнано втраченими та недійсними», «первинна фінансова та бухгалтерська документація, звітність визнана втраченою»).
Також позивачем було зазначено, що ОСОБА_4 щодо якої були затребувані документи, була поновлена на роботі на підставі рішення суду, проте у період функціонування ДонНУЕТ (з жовтня 2014 року по лютий 2019 року) у м. Кривий Ріг, не приступала до виконання своїх посадових обов`язків, тому інформацію про відомості нарахування та виплати заробітної плати, табелі обліку робочого часу по ній немає можливості надати.
Відповідно до наказу Головного управління від 19 квітня 2019 року № 499-1по та направлення від 19 квітня 2019 року № 7-Н інспекційне відвідування було поновлено 25 квітня 2019 року.
У зв`язку з ненаданням запитуваних у позивача документів, інспектором праці складено акт про неможливість проведення інспекційного відвідування №ДН2048/262/НП-2 від 25 квітня 2019 року, відповідно до якого інспекційне відвідування неможливо провести у зв`язку з ненаданням для ознайомлення книг, реєстрів та документів, ведення яких передбачено законодавством про працю, що містять інформацію/відомості з питань, які є предметом інспекційного відвідування.
З додатку №1 до акту інспекційного відвідування №ДН2048/262/НП-2 від 25 квітня 2019 року вбачається, що під час складання акту інспектором у приміщенні університету співробітниками позивача було надано пояснення про відсутність кадрових документів, які залишилися у м. Донецьк, а також зазначено про відсутність можливості їх поновити і надати. Про наведені обставини також зазначив і позивач в адміністративному позові.
03.05.2019 року ГУ Держпраці у Дніпропетровській області було прийнято рішення №ДН2048/262/НП-2/СП від 03.05.2019 року щодо розгляду справи про накладення штрафу, яким вирішено призначити розгляд справи про накладення штрафу за порушення законодавства про працю на 16.05.2019 року на 9.00 год. за адресою: м. Дніпро, вул. Казакова, б.3, каб.412.
Згідно журналу реєстрації вхідної документації позивача за 2019 рік, рішення №ДН2048/262/НП-2/СП від 03.05.2019 року було зареєстровано в ДонНУЕТ 11.06.2019 року за вх.№01.01-16/145.
16.05.2019 року т.в.о. начальника ГУ Держпраці у Дніпропетровській області Катченко В.Є. розглянувши справу про накладення штрафу на підставі акта №ДН2048/262/НП-2 від 25 квітня 2019 року про неможливість інспекційного відвідування, було прийнято постанову №ДН2048/262/НП-2/СП-ФС/475 про накладення штрафу уповноваженими особами, якою на підставі абз. 6 ч. 2 ст. 265 КЗпП України на ДонНУЕТ накладено штраф у розмірі 12 519,00 грн.
Не погоджуючись із наведеною постановою, позивач звернувся до суду з цим позовом.
Вирішуючи спір по суті заявлених позовних вимог, суд виходить з наступного.
Відповідно до ч.1 ст.259 КЗпП України державний нагляд та контроль за додержанням законодавства про працю юридичними особами незалежно від форми власності, виду діяльності, господарювання, фізичними особами - підприємцями, які використовують найману працю, здійснює центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику з питань нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю, у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.
Відповідно до пункту 1 Положення про Державну службу України з питань праці (далі - Положення № 96), затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 11 лютого 2015 року № 96, Державна служба України з питань праці (Держпраці) є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра соціальної політики, і який реалізує державну політику у сферах промислової безпеки, охорони праці, гігієни праці, здійснення державного гірничого нагляду, а також з питань нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю, зайнятість населення, загальнообов`язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності, у зв`язку з тимчасовою втратою працездатності, на випадок безробіття (далі - загальнообов`язкове державне соціальне страхування) в частині призначення, нарахування та виплати допомоги, компенсацій, надання соціальних послуг та інших видів матеріального забезпечення з метою дотримання прав і гарантій застрахованих осіб.
Згідно з пунктом 2 Положення №96 Держпраці у своїй діяльності керується Конституцією та законами України, указами Президента України та постановами Верховної Ради України, прийнятими відповідно до Конституції та законів України, актами Кабінету Міністрів України, іншими актами законодавства.
За приписами підпункту 9 пункту 4 Положення № 96 Держпраці відповідно до покладених на неї завдань здійснює державний контроль за дотриманням вимог законодавства про працю, зайнятість населення в частині дотримання прав громадян під час прийому на роботу та працівників під час звільнення з роботи; використання праці іноземців та осіб без громадянства; наймання працівників для подальшого виконання ними роботи в Україні в іншого роботодавця; дотримання прав і гарантій стосовно працевлаштування громадян, які мають додаткові гарантії у сприянні працевлаштуванню; провадження діяльності з надання послуг з посередництва та працевлаштування.
Підпунктом 6 пункту 4 Положення № 96 встановлено, що Держпраці, здійснює державний нагляд (контроль) за дотриманням законодавства про працю юридичними особами, у тому числі їх структурними та відокремленими підрозділами, які не є юридичними особами, та фізичними особами, які використовують найману працю.
Державна служба України з питань праці (Держпраці) відповідно до покладених на неї завдань здійснює державний контроль за дотриманням законодавства про працю юридичними особами, у тому числі їх структурними та відокремленими підрозділами, які не є юридичними особами, та фізичними особами, які використовують найману працю. (пп.6 п.6 Положення №96).
Пунктом 7 Положення №96 передбачено, що Держпраця здійснює свої повноваження безпосередньо та через утворені в установленому порядку територіальні органи. На утворені територіальні органи Держпраці може покладати виконання завдань за міжрегіональним принципом.
У відповідності до зазначених норм Головному управлінню Держпраці в Дніпропетровській області делеговано повноваження щодо здійснення на території області державного контролю за дотриманням законодавства про працю юридичними особами, у тому числі їх структурними та відокремленими підрозділами, які не є юридичними особами, та фізичними особами, які використовують найману працю.
Відповідно до преамбули Закону України «Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності» від 20 вересня 2007 року № 877- V (далі - Закон України № 877-V) цей Закон визначає правові та організаційні засади, основні принципи і порядок здійснення державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності, повноваження органів державного нагляду (контролю), їх посадових осіб і права, обов`язки та відповідальність суб`єктів господарювання під час здійснення державного нагляду (контролю).
Відповідно до ст.1 Закону України №877-Vдержавний нагляд (контроль) - діяльність уповноважених законом центральних органів виконавчої влади, їх територіальних органів, державних колегіальних органів, органів виконавчої влади Автономної Республіки Крим, місцевих державних адміністрацій, органів місцевого самоврядування (далі - органи державного нагляду (контролю)) в межах повноважень, передбачених законом, щодо виявлення та запобігання порушенням вимог законодавства суб`єктами господарювання та забезпечення інтересів суспільства, зокрема належної якості продукції, робіт та послуг, допустимого рівня небезпеки для населення, навколишнього природного середовища.
Згідно з ч.4 ст.2 Закону №877-V заходи контролю здійснюються, в т.ч., органами державного нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю та зайнятість населення у встановленому цим Законом порядку з урахуванням особливостей, визначених законами у відповідних сферах та міжнародними договорами.
16 травня 2017 року набув чинності Порядок здійснення державного контролю за додержанням законодавства про працю, який затверджений Постановою Кабінету Міністрів України від 26 квітня 2017 року № 295 (далі - Порядок № 295, чинний на момент проведення перевірки), положення якого узгоджуються з нормами Закону № 877-V.
Відповідно до пункту 1 Порядку № 295 цей Порядок визначає процедуру здійснення державного контролю за додержанням законодавства про працю юридичними особами (включаючи їх структурні та відокремлені підрозділи, які не є юридичними особами) та фізичними особами, які використовують найману працю (далі - об`єкт відвідування).
Згідно з пунктом 2 Порядку № 295 державний контроль за додержанням законодавства про працю здійснюється у формі проведення інспекційних відвідувань та невиїзних інспектувань інспекторами праці, в тому числі Держпраці та її територіальних органів.
Відповідно до підпункту 2 пункту 5 Порядку №295 встановлено, що інспекційні відвідування проводяться за зверненням працівника щодо порушення стосовно нього законодавства про працю.
Таким чином, інспекційне відвідування є формою заходу державного контролю за додержанням законодавства про працю, запровадженою Порядком №295, яка відрізняється від перевірки об`єкта нагляду за підстави та порядком проведення.
Порядок проведення інспекційного відвідування регламентується виключно Порядком №295, яким не здійснено розподіл заходів контролю на планові чи позапланові та який не передбачає необхідності отримання погодження центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у відповідній сфері на проведення інспекційних відвідувань.
Як зазначалось вище, підставою для проведення інспекційного відвідування стало звернення працівника щодо порушення стосовно нього законодавства про працю від 12 березня 2019 року, отже у відповідача були законні підстави для проведення інспекційного відвідування.
Позивач у позові зазначив, що оскаржувана постанова була винесена 16.05.2019 року на підставі Порядку здійснення державного контролю за додержанням законодавства про працю, затвердженого постановою КМУ від 26.04.2017 №295, тоді як наведена постанова КМУ була визнана не чинною постановою Шостого апеляційного адміністративного суду №826/8917/17 від 14.05.2019 року. За наведених обставин, позивач вважає, що приймаючи постанову про накладення штрафу, Головне Управління Держпраці у Дніпропетровській області від 16.05.2019 р. керувалось постановою КМУ від 26.04.2017 №295, яка втратила свою чинність 14.05.2019 р., а отже інспекційне відвідування згідно постанови № 295 є незаконним і Держпраці має проводити перевірки виключно в рамках Закону України «Про основні засади державного нагляду(контролю) у сфері господарської діяльності».
Наведені доводи позивача суд вважає безпідставними та необґрунтованими, оскільки наказ Головного управління про призначення інспекційного відвідування видано 11 квітня 2019 року №451-1, направлення на проведення інспекційного відвідування складено 12 квітня 2019 року № 101, інспекційне відвідування розпочато 12 квітня 2019 року, поновлено 25 квітня 2019 року та складено акт про неможливість проведення інспекційного відвідування №ДН2048/262/НП-2.
Оскільки інспекційне відвідування призначено та проведено до моменту втрати чинності постановою КМУ від 26 квітня 2017 року № 295 «Про деякі питання реалізації статті 259 Кодексу законів про працю України та статті 34 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», враховуючи те, що інспекційне відвідування закінчилось 25 квітня 2019 року, до визнання не чинною наведеною постановою КМУ, суд прийшов до висновку, що відповідач мав право за наслідками проведеного інспекційного відвідування приймати рішення, визначені чинним законодавством.
Окрім того, як вбачається з самої постанови, вона була прийнята на підставі ст.259 КЗпП України, ст.53 Закону України «Про зайнятість населення», ч.3 ст.34 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», п.8 Порядку накладення штрафів за порушення законодавства про працю та зайнятість населення, затвердженого постановою КМУ від 17.07.2013 року №509 та на підставі абз.6 ч.2 ст.265 КЗпП України, отже відповідач при прийнятті оскаржуваної постанови щодо накладення штрафу не керувався не чинною постановою КМУ від 26 квітня 2017 року № 295.
За наведених обставин, доводи позивача щодо визнання не чинною постанови КМУ від 26 квітня 2017 року № 295, як підставу для визнання інспекційного відвідування незаконним, судом відхиляються.
Щодо тверджень позивача про несвоєчасне отримання рішення №ДН2048/262/НП-2/СП від 03.05.2019 року, оскільки позивач направив його за юридичною, а не фактичною адресою підприємства, що призвело до позбавлення можливості своєчасно подати свої заперечення, суд вважає за необхідне зазначити наступне.
Відповідно до п. 10 ч.2 ст. 9 Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань» №755-IV від 15.05.2003 року відомості про місцезнаходження юридичної особи містяться в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців і громадських формувань.
В свою чергу, адреса визначена позивачем, як адреса для листування чи фактична адреса підприємства не зазначена у Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців і громадських формувань.
У разі якщо підприємство змінило своє місцезнаходження, то йому необхідно внести зміни до відомостей, наявних в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців і громадських формувань.
Оскільки на момент проведення інспекційного відвідування позивачем не було змінено адресу місцезнаходження підприємства у Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців і громадських формувань, суд вважає правомірними дії відповідача щодо направлення поштової кореспонденції за юридичною адресою позивача.
Інформація яка міститься в журналі реєстрації вхідної документації позивача за 2019 рік, свідчить лише про те, що рішення №ДН2048/262/НП-2/СП від 03.05.2019 року було зареєстровано в ДонНУЕТ 11.06.2019 року за вх.№01.01-16/145, проте ця інформація жодним чином не спростовує докази надані відповідачем.
Враховуючи те, що рішення №ДН2048/262/НП-2/СП від 03.05.2019 року було отримано позивачем до розгляду справи про накладення штрафу, суд вважає, що позивач не був позбавлений можливості подавати свої заперечення, а тому наведені доводи позивача судом також відхиляються.
Щодо виявленого під час інспекційного відвідування порушення, яке стало підставою для накладення на позивача штрафу, суд зазначає наступне.
Відповідно до п.2 Порядку накладення штрафів за порушення законодавства про працю та зайнятість населення, затвердженого постановою КМУ від 17 липня 2013 р. №509, штрафи накладаються Головою Держпраці, його заступниками, начальниками управлінь і відділів Держпраці та їх заступниками (з питань, що належать до їх компетенції), начальниками територіальних органів Держпраці та їх заступниками, керівниками виконавчих органів міських рад міст обласного значення, сільських, селищних, міських рад об`єднаних територіальних громад та їх заступниками (далі - уповноважені посадові особи).
Штрафи можуть бути накладені на підставі:
рішення суду про оформлення трудових відносин із працівником, який виконував роботу без укладення трудового договору, та встановлення періоду такої роботи чи роботи на умовах неповного робочого часу в разі фактичного виконання роботи повний робочий час, установлений на підприємстві, в установі, організації;

акта про виявлення під час перевірки суб`єкта господарювання або роботодавця ознак порушення законодавства про працю та/або зайнятість населення, складеного посадовою особою Держпраці чи її територіального органу, виконавчого органу міської ради міста обласного значення та сільської, селищної, міської ради об`єднаної територіальної громади;

акта документальної виїзної перевірки ДФС, її територіального органу, в ході якої виявлені порушення законодавства про працю.

Слід зазначити, що наведеним порядком не визначена така підстава для накладення штрафу, як Акт про неможливість проведення інспекційного відвідування, а тому суд вважає, що акт про неможливість проведення інспекційного відвідування ДонНУЕТ від 25 квітня 2019 року №ДН2048/262//НП у зв`язку із створенням перешкод у діяльності інспектора праці Клімчук О.В. не можна розглядати як єдину та беззаперечну підставу для накладання штрафу.

Окрім того, як вбачається з матеріалів справи, підставою застосування до позивача штрафу позивачу стала також вимога про надання документів від 12.04.2019 року, яка, на думку відповідача, не була виконана, оскільки позивачем не було надано затребуваних документів.

Проте, як зазначалось вище, листами від 12.04.2019 №01.01.-17/266 та від 24.04.2019 року №01.01/17/285 позивач надав відповідачу відповідь з письмовими поясненнями та копіями усіх документів, які були у наявності в університеті.

Щодо інших документів, які містять кадрову та фінансову інформацію, позивачем було зазначено про їх відсутність в університеті та неможливість надання в повному обсязі в зв`язку з об`єктивними обставинами, які підтверджуються документально (висновки Саксаганського РВ Криворізького МУ УМВС України в Дніпропетровській області від 23.10.2014 р. № 31/ЖЄО-2783, від 15.12.2014 р. № 31/ЖЄО-3487).

Також позивачем було зазначено, що ОСОБА_4 , щодо якої були затребувані документи, була поновлена на роботі на підставі рішення суду, проте у період функціонування ДонНУЕТ (з жовтня 2014 року по лютий 2019 року) у м. Кривий Ріг, не приступала до виконання своїх посадових обов`язків, тому інформацію про відомості нарахування та виплати заробітної плати, табелі обліку робочого часу по ній немає можливості надати.

За наведених обставин суд прийшов до висновку, що позивачем не було створено перешкод у діяльності інспектора праці, вимога відповідача про надання документів позивачем була виконана в тій мірі, в якій могла бути виконана, а документи, які позивач не зміг надати не були надані з поважних причин, що підтверджено належними доказами.

Таким чином недопущення до проведення перевірки з питань додержання законодавства про працю або створення перешкод у її проведенні зі сторони ДонНУЕТ судом не встановлено, адже відсутність документів не з вини університету не можна вважати підставою вчинення перешкод у ненадані документів чи недопущенням до проведення перевірки або створенням перешкод у її проведенні.

Окрім того, позивачем були надані письмові пояснення та наявні у нього документи, проте відповідачем вони не були взяті до уваги для проведення перевірки.

Відповідно до абз. 6 ч.2 ст.265 КЗпП України юридичні та фізичні особи - підприємці, які використовують найману працю, несуть відповідальність у вигляді штрафу в разі недопущення до проведення перевірки з питань додержання законодавства про працю, створення перешкод у її проведенні - у трикратному розмірі мінімальної заробітної плати, встановленої законом на момент виявлення порушення.

Оскільки судом під час розгляду справи не було встановлено недопущення до проведення перевірки з питань додержання законодавства про працю або створення перешкод у її проведенні зі сторони ДонНУЕТ, суд прийшов до висновку про відсутність правових підстав у відповідача для прийняття постанови №ДН2048/262/НП-2/СП-ФС/475 від 16.05.2019 року про накладення штрафу на Донецький національний університет економіки і торгівлі імені Михайла Туган- Барановського у розмірі 12519 гривень 00 копійок, а тому ця постанова підлягає скасуванню.

Відповідно до частини другої статті 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Частиною 1 ст. 6 КАС України передбачено, що суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого зокрема людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.

Відповідно до ч. 1 ст. 73 КАС України належними є докази, які містять інформацію щодо предмету доказування.

Згідно з ч. 2 ст.73 КАС України, предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Частиною 1 ст. 77 КАС України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 2 ст.77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідачем по справі, як суб`єктом владних повноважень рішення (постанова) якого оскаржується, не виконано покладеного на нього обов`язку доказування правомірності прийняття спірного рішення.

За наведених обставин суд приходить до висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Щодо розподілу судових витрат, суд зазначає наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Враховуючи наявність підстав для задоволення позовної заяви Донецького національного університету економіки і торгівлі імені Михайла Туган-Барановського, суд вважає за необхідне стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Держпраці у Дніпропетровській області на користь позивача суму сплаченого ним судового збору у розмірі 1921,00 грн.

Керуючись ст.ст. 9, 77, 78, 139, 241-246, 255, 262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов Донецького національного університету економіки і торгівлі імені Михайла Туган-Барановського (50042, Дніпропетровська область, м.Кривий Ріг, вул. Курчатова, 13, ) до Головного управління Держпраці у Дніпропетровській області (49107, Дніпропетровська область, м. Дніпро, вул. Казакова, 3, ) про визнання протиправною та скасування постанови - задовольнити повністю.

Визнати протиправною та скасувати постанову Головного Управління Держпраці у Дніпропетровській області №ДН2048/262/НП-2/СП-ФС/475 від 16.05.2019 року про накладення штрафу на Донецький національний університет економіки і торгівлі імені Михайла Туган-Барановського у розмірі 12519 (дванадцять тисяч п`ятсот дев`ятнадцять) гривень 00 копійок.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Держпраці у Дніпропетровській області () на користь Донецького національного університету економіки і торгівлі імені Михайла Туган-Барановського () судовий збір у розмірі 1921 (одна тисяча дев`ятсот двадцять одна) грн. 00 грн.

Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог ст.255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в порядку та строки, передбачені ст.ст.295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи рішення суду оскаржується до Третього апеляційного адміністративного суду через Дніпропетровський окружний адміністративний суд відповідно до підпункту 15.5 пункту 15 Розділу VII Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України.

Повний текст рішення складено та підписано 26.11.2019 року.

Суддя О.М. Неклеса