Справа № 540/896/19
Суддя: Бітов А.І.
Дата ухвалення: 2019-11-12 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
_________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 листопада 2019 р.м.ОдесаСправа № 540/896/19

Категорія: 111060000 Головуючий в 1 інстанції: Ковбій О.В.

Місце ухвалення: м. Херсон

Дата складання повного тексту: 24.06.2019 р.

Судова колегія П`ятого апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого Бітова А.І.

суддів Лук`янчук О.В.

Ступакової І.Г.

при секретарі Рощіній К.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Одесі адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Херсонського окружного адміністративного суду від 24 червня 2019 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДФС у Херсонській області, Автономній Республіці Крим та м. Севастополі про скасування вимоги про сплату боргу (недоїмки),

В С Т А Н О В И Л А :

У квітні 2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Головного управління (далі ГУ) ДФС у Херсонській області, Автономній Республіці Крим та м. Севастополі про скасування вимоги про сплату боргу (недоїмки) від 21 лютого 2019 року №Ф-7187-51 з єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування в сумі 18 276,72 грн.

Обґрунтовуючи свої вимоги, позивач вказував, що 03 січня 2019 року позивачем отримано оскаржувану вимогу про сплату боргу (недоїмки) від 12 листопада 2018 року № Ф-6372/50 на суму 18 276,72 грн. з єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування. Вважає її протиправною та такою, що підлягає скасуванню, оскільки з 1992 року мав статус фізичної особи-підприємця (далі ФОП) та був платником єдиного внеску. Однак, так як підприємницька діяльність позивача носила нерегулярний характер, останній не подавав квартальних звітів до податкового органу, а в 1998 році подав до контролюючого органу заяву про припинення підприємницької діяльності. Зазначав, що відповідно до п.33 Положення про державну реєстрацію суб`єктів підприємницької діяльності, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 25 травня 1998 року №740 скасування державної реєстрації суб`єкта підприємницької діяльності - фізичної особи здійснюється органом державної реєстрації за заявою підприємця та на підставі рішення суду. Всупереч зазначеному, податковим органом не здійснено заходів щодо позбавлення позивача статусу підприємця та не надано позивачу підтверджуючої довідки. З 20 вересня 2013 року по 21 жовтня 2017 року позивач працював в комунальному закладі "Обласний територіальний центр екстреної медичної допомоги та медицини катастроф" на посаді водія автотранспортних засобів. Позивач зазначав, що наразі є інвалідом другої групи та отримує пенсію, таким чином у відповідності до ч.4 ст. 4 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування" фізичні особи-підприємці, які обрали спрощену систему оподаткування звільняються від сплати за себе єдиного внеску, якщо вони є пенсіонерами за віком або інвалідами та отримують відповідно до закону пенсію або соціальну допомогу.

Відповідач позов не визнав, вказуючи, що позивач з 29 вересня 1992 року по 31 січня 2019 року був зареєстрований як ФОП. Згідно вимог ч.12 ст. 9 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування" єдиний внесок підлягає сплаті незалежно від фінансового стану платника. У разі неотримання доходу (прибутку) у звітному кварталі чи окремому місяці платник визначає базу нарахування єдиного внеску у розмірі не меншому за розмір мінімального страхового внеску за місяць.

Справу розглянуто за правилами спрощеного позовного провадження.

Рішенням Херсонського окружного адміністративного суду від 24 червня 2019 року у задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 ставиться питання про скасування судового рішення в зв`язку з тим, що воно є незаконним та необґрунтованим.

Доводи апеляційної скарги:

- підприємницька діяльність позивача носила нерегулярний характер, він не подавав квартальні звіти до податкового органу, тому у 1998 році подав заяву до податкового органу про припинення підприємницької діяльності. Однак, з невідомих причин податковим органом не здійснено заходів щодо позбавлення його статусу суб`єкта підприємницької діяльності. Довідки органу державної податкової служби про зняття з обліку він не отримував. Будь яких відомостей та листів з ГУ ДФС у Херсонській області, Автономній Республіці Крим та м. Севастополі за період з 1998 року по грудень 2018 року про існування боргу з ЄСВ та необхідності сплатити не отримував;

- в період, за який нараховано внесок від здійснення підприємницької діяльності, він не займався останньою, оскільки у 2017 році перебував у трудових відносинах з КЗ "Обласний територіальний центр екстреної медичної допомоги та медицини катастроф", котре сплачувало єдиний внесок з його заробітної плати;

- відповідач мав право нарахувати внесок, прийнявши вимогу про його сплату, на підставі: акту перевірки; звітності, що подається платниками до органів доходів і зборів, бухгалтерських та інших документів, що підтверджують суми виплат (доходу), на суми яких (якого) відповідно до Закону нараховується внесок. Разом з тим, відомості з інтегрованої картки платника внеску та з Реєстру не входять до переліку "інших документів", оскільки не підтверджують суми виплат (доходу).

У відзиві ГУ ДФС у Херсонській області, Автономній Республіці Крим та м. Севастополі на апеляційну скаргу вказується, що рішення суду першої інстанції винесено з дослідженням всіх істотних обставин у справі.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши доповідача, доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 , перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення в межах позовних вимог і доводів апеляційної скарги, судова колегія приходить до наступного.

Обставини встановлені судом першої інстанції, підтверджені судом апеляційної інстанції та неоспорені учасниками апеляційного провадження:

Відповідно Витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, ОСОБА_1 з 29 вересня 1992 року по 31 січня 2019 року був зареєстрованим як ФОП та перебував на обліку у контролюючого органу.

31 січня 2019 року за №1044941 внесено рішення про припинення підприємницької діяльності.

21 лютого 2019 року ГУ ДФС у Херсонській області прийнято Вимогу №Ф-7187-51 про сплату боргу (недоїмки).

Позивач не погодився з нарахуванням йому заборгованості з єдиного внеску, а тому звернувся до суду.

Вирішуючи справу, суд першої інстанції виходив з того, що фактичне не здійснення підприємницької діяльності, не отримання прибутку та не подання до органу доходів і зборів звітності не позбавляє особу статусу ФОП. Більш того, з 01 січня 2017 року підприємці зобов`язані сплачувати єдиний соціальний внесок незалежно від отриманого доходу (прибутку) у звітному кварталі, або окремому місяці звітного кварталу.

Також суд першої інстанції не прийняв доводи позивача про наявність підстав для звільнення його від сплати єдиного внеску, оскільки ОСОБА_1 у період 2017-2018 роки не мав статусу особи з інвалідністю та пенсіонера.

Судова колегія вважає ці висновки суду першої інстанції правильними і такими, що відповідають вимогам ст.ст. 2, 6-14, 73, 74, 77, 78 КАС України, п.4 ч.1 ст. 4, ст. 6, п.2 ч.1 ст. 7 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування", п.4 р.VI Інструкції про порядок нарахування і сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, затвердженою Наказом Міністерства фінансів України від 20 квітня 2015 року №449, які регулюють спірні правовідносини.

Судова колегія не приймає до уваги доводи апелянта, виходячи з наступного.

Відповідно п.4 ч.1 ст. 4 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування" (далі Закон №2464) платниками єдиного внеску є фізичні особи-підприємці, в тому числі ті, які обрали спрощену систему оподаткування.

Статтею 6 Закону №2464 визначено, що платник єдиного внеску зобов`язаний, зокрема: своєчасно та в повному обсязі нараховувати, обчислювати і сплачувати єдиний внесок; подавати звітність та сплачувати до органу доходів і зборів за основним місцем обліку платника єдиного внеску у строки, порядку та за формою, встановленими центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику, за погодженням з Пенсійним фондом та фондами загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Згідно з п.2 ч.1 ст. 7 Закону №2464 для платників, зазначених у п.4 (крім фізичних осіб - підприємців, які обрали спрощену систему оподаткування), 5 та 5-1 ч.1 ст. 4 цього Закону, - на суму доходу (прибутку), отриманого від їх діяльності, що підлягає обкладенню податком на доходи фізичних осіб. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску на місяць.

У разі якщо таким платником не отримано дохід (прибуток) у звітному кварталі або окремому місяці звітного кварталу, такий платник зобов`язаний визначити базу нарахування, але не більше максимальної величини бази нарахування єдиного внеску, встановленої цим Законом. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску (зміни до пункту цієї статті внесені з 01 січня 2017 року).

Враховуючи вищевикладене, судова колегія дійшла висновку, що з 2017 року фізичні особи-підприємці, в тому числі і ті, які не одержували доходів, зобов`язані сплачувати єдиний соціальний внесок.

Щодо доводів апелянта про перебування у 2017 році у трудових відносинах з КЗ "Обласний територіальний центр екстреної медичної допомоги та медицини катастроф", та сплату з його заробітної плати роботодавцем єдиного соціального внеску, судова колегія зазначає наступне.

Платниками єдиного внеску є, зокрема, підприємства, установи та організації, інші юридичні особи, утворені з урахуванням норм законодавства України, незалежно від форми власності, виду діяльності та господарювання, які використовують працю фізичних осіб на умовах трудового договору (контракту) або на інших умовах, передбачених законодавством чи за цивільно-правовими договорами (п.1 ч.1 ст. 4 Закону №2464).

Базою нарахування єдиного внеску для зазначених платників є сума нарахованої кожній застрахованій особі заробітної плати за видами виплат, які включають основну та додаткову заробітну плату, інші заохочувальні та компенсаційні виплати, у тому числі в натуральній формі, що визначаються положеннями Закону про оплату праці, та сума винагороди фізичним особам за виконання робіт (надання послуг) за цивільно-правовими договорами (абзац перший п.1 ч.1 ст. 7 Закону №2464).

Крім того, платниками єдиного внеску, як зазначено у п.4 ч.1 ст. 4 Закону №2464, є фізичні особи-підприємці, у тому числі ті, які обрали спрощену систему оподаткування, незалежно від того, чи є такі особи найманими працівниками.

Отже фізичні особи-підприємці, у тому числі ті, які обрали спрощену систему оподаткування і є одночасно найманими працівниками, не звільняються від сплати єдиного внеску та подання обов`язкової звітності за себе як фізичні особи підприємці.

Сплата єдиного соціального внеску у такому разі не здійснюється подвійно, адже за фізичну особу підприємця, яка працює найманим працівником у юридичної особи, єдиний соціальний внесок сплачує роботодавець (утримань єдиного соціального внеску із заробітної плати немає).

З урахуванням викладеного, наявність недоїмки зі сплати єдиного соціального внеску є самостійною підставою для направлення платнику вимоги про сплату недоїмки, без проведення додаткових перевірок. Вимога про сплату боргу (недоїмки) формується на підставі даних інформаційної системи органу доходів і зборів у випадку, зокрема, якщо такий платник має на кінець календарного місяця недоїмку зі сплати єдиного внеску. Недоїмкою ж є сума єдиного внеску, своєчасно не нарахована та/або не сплачена у строки, встановлені Законом №2464.

Стосовно доводів апелянта про те, що відповідач мав право нарахувати внесок, прийнявши вимогу про його сплату, на підставі: акту перевірки; звітності, що подається платниками до органів доходів і зборів, бухгалтерських та інших документів, що підтверджують суми виплат (доходу), на суми яких (якого) відповідно до Закону нараховується внесок, а відомості з інтегрованої картки платника внеску не входять до переліку "інших документів", судова колегія зазначає наступне.

Порядок стягнення заборгованості з платників єдиного внеску, формування, оформлення та надсилання вимоги про сплату боргу (недоїмки) зі сплати єдиного внеску передбачений р.VI Інструкції про порядок нарахування і сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, затвердженої наказом Міністерства доходів і зборів України від 20 квітня 2015 року за №449 (зареєстрований в Міністерстві юстиції України 07 травня 2015 року за №508/26953).

Відповідно до п.п.2 - 3 р.VI Інструкції №449, у разі виявлення органом доходів і зборів своєчасно не нарахованих та/або не сплачених платником сум єдиного внеску такий орган доходів і зборів обчислює суми єдиного внеску, що зазначаються у вимозі про сплату боргу (недоїмки), та застосовує до такого платника штрафні санкції у порядку і розмірах, визначених р.VII цієї Інструкції. Сума єдиного внеску, своєчасно не нарахована та/або не сплачена у строки, встановлені Законом, обчислена органами доходів і зборів у випадках, передбачених Законом, є недоїмкою. Суми недоїмки стягуються з нарахуванням пені та застосуванням штрафів. Органи доходів і зборів надсилають (вручають) платникам вимогу про сплату боргу (недоїмки), якщо: дані документальних перевірок свідчать про донарахування сум єдиного внеску органами доходів і зборів; платник має на кінець календарного місяця недоїмку зі сплати єдиного внеску; платник має на кінець календарного місяця борги зі сплати фінансових санкцій.

У випадку, передбаченому абз.2 цього пункту, вимога про сплату боргу (недоїмки) приймається відповідним органом доходів і зборів протягом десяти робочих днів з дня, що настає за днем вручення платнику акта перевірки, а за наявності заперечень платника єдиного внеску до акта перевірки приймається з урахуванням висновку про результати розгляду заперечень до акта перевірки. Орган доходів і зборів надсилає (вручає) вимогу про сплату боргу (недоїмки) платнику єдиного внеску протягом трьох робочих днів із дня її винесення.

Вимога про сплату боргу (недоїмки) формується на підставі даних інформаційної системи органу доходів і зборів платника на суму боргу, що перевищує 10 гривень. Вимога про сплату боргу (недоїмки), окрім загальних реквізитів, повинна містити відомості про розмір боргу, у тому числі суми недоїмки, штрафів та пені, обов`язок погасити борг та можливі наслідки його непогашення в установлений строк.

Згідно з п.1 р. VI Інструкції №449 до платників, які не виконали визначені Законом України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування" обов`язки щодо нарахування, обчислення та сплати єдиного внеску, застосовуються заходи впливу та стягнення.

Відповідно до п.3 р.VI Інструкції №449, фіскальні органи надсилають (вручають) платникам вимогу про сплату боргу (недоїмки) в таких випадках:

- якщо дані документальних перевірок свідчать про донарахування сум єдиного внеску фіскальними органами;

- якщо платник має на кінець календарного місяця недоїмку зі сплати єдиного внеску;

- якщо платник має на кінець календарного місяця борги зі сплати фінансових санкцій.

Вимога про сплату боргу (недоїмки) формується на підставі даних інформаційної системи фіскального органу платника на суму боргу, що перевищує 10 гривень.

Вимога про сплату боргу (недоїмки), окрім загальних реквізитів, повинна містити відомості про розмір боргу, у тому числі суми недоїмки, штрафів та пені, обов`язок погасити борг та можливі наслідки його непогашення в установлений строк.

За вимогами п.4 р.VI Інструкції №449 вимога про сплату боргу (недоїмки) формується на підставі актів документальних перевірок, звітів платника про нарахування єдиного внеску та облікових даних з інформаційної системи фіскального органу.

Аналогічна правова позиція викладена рішенні Верховного Суду №826/11623/16 від 11 вересня 2018 року.

Отже, аналіз вищенаведених норм свідчить про те, що вимога про сплату боргу (недоїмки) формується на підставі даних інформаційної системи фіскального органу платника у випадку, зокрема, якщо такий платник має на кінець календарного місяця недоїмку зі сплати єдиного внеску. Недоїмкою ж є сума єдиного внеску, своєчасно не сплачена у строки, встановлені Законом.

Також суд звертає увагу, що 10 червня 2016 року набрав чинності Наказ Міністерства фінансів України від 07 квітня 2016 року №422 "Про затвердження Порядку ведення органами Державної фіскальної служби України оперативного обліку податків і зборів, митних та інших платежів до бюджету, єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування" (далі - Наказ №422).

Відповідно до Наказу №422, оперативний облік податків і зборів, митних та інших платежів до бюджету, єдиного внеску здійснюється органами Державної фіскальної служби України в інформаційній системі органів ДФС. Для обліку нарахованих і сплачених сум податків, зборів, митних та інших платежів до бюджетів, єдиного внеску органами ДФС відкриваються інтегровані картки платників (далі - ІКП) за кожним платником та кожним видом платежу, які повинні сплачуватися такими платниками. ІКП містить інформацію про облікові операції та облікові показники, які характеризують стан розрахунків платника податків з бюджетами та цільовими фондами за відповідним видом платежу.

Наказ №422 визначає порядок: ведення інтегрованої картки платника (далі - ІКП) та здійснення контролю за коректністю інформації при відкритті/закритті ІКП в інформаційній системі ДФС; відображення в ІКП показників щодо податкових зобов`язань, визначених самостійно платниками податків та контролюючими органами у випадках, не пов`язаних із порушенням податкового законодавства; перенесення до ІКП визначених за результатами контрольно-перевірочної роботи сум грошових зобов`язань, податкових, митних та інших платежів та методи контролю відповідності показників результатів даним ІКП; відображення в ІКП сум погашення податкового боргу та заборгованості зі сплати єдиного внеску, розстрочення (відстрочення) зобов`язань (боргів), а також списання податкового боргу та заборгованості зі сплати єдиного внеску; перенесення до ІКП результатів адміністративного та/або судового оскарження рішень органів ДФС та методи контролю достовірності відповідних показників.

Згідно витягу з інтегрованої картки платника податку, за позивачем обліковується заборгованість за платежем з кодом 71040000 "ЄСВ для фізичних осіб-підприємців, у тому числі, які обрали спрощену систему оподаткування та осіб, які проводять незалежну професійну діяльність" у сумі 18 276,72 грн. (а.с.43).

Як встановлено судом, оскаржена вимога від 21 лютого 2019 року №Ф-7187-51 винесена відповідачем на підставі облікових даних з інформаційної системи податкового органу, а тому посилання апелянта на обов`язковість проведення відповідачем документальної перевірки є безпідставними та необґрунтованими.

Також судова колегія не приймає до уваги довід апелянта про те, що відповідач протиправно не здійснив жодних дій, які покладено на нього законом щодо припинення реєстрації ФОП, який належно не зареєстрований та не здійснює діяльності, звітності та страхових внесків.

Відповідно п.67.2 ст. 67 ПК України контролюючі органи в установленому законом порядку мають право звертатися до суду про винесення судового рішення щодо припинення юридичних осіб або підприємницької діяльності фізичних осіб - підприємців.

Ці повноваження з врахуванням норм Закону України "Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців" (далі Закон №755-IV), який є спеціальним законом у сфері державної реєстрації юридичних осіб, а також фізичних осіб - підприємців, слід розуміти як повноваження на звернення до адміністративного суду з позовом про припинення фізичною особою - підприємцем підприємницької діяльності.

Положеннями ч.2 ст. 46 Закону №755-IV встановлено, що підставою для постановлення судового рішення про припинення підприємницької діяльності фізичної особи - підприємця є, зокрема, неподання протягом року органам доходів і зборів податкових декларацій, документів фінансової звітності відповідно до закону.

Судова колегія вважає за необхідне зазначити, що вищезазначені норми законодавства передбачають право припинення підприємницької діяльності ФОП за ініціативою податкового органу, а не обов`язок.

Приписами ст. 5 Закону №755-IV передбачено, що систему органів у сфері державної реєстрації становлять Міністерство юстиції України та інші суб`єкти державної реєстрації.

Відповідно до ч.4 ст. 18 Закону №755-IV для державної реєстрації припинення підприємницької діяльності фізичної особи - підприємця подається один з таких документів: 1) заява про державну реєстрацію припинення підприємницької діяльності фізичної особи - підприємця за її рішенням - у разі державної реєстрації припинення підприємницької діяльності фізичної особи - підприємця за її рішенням; 2) ксерокопія свідоцтва про смерть фізичної особи, судове рішення про визнання фізичної особи безвісно відсутньою - у разі державної реєстрації припинення підприємницької діяльності фізичної особи - підприємця у зв`язку з її смертю, визнанням її безвісно відсутньою або оголошенням померлою.

Згідно з ч.8 ст. 4 Закону №755-IV фізична особа-підприємець позбавляється статусу підприємця з дати внесення до Єдиного державного реєстру запису про державну реєстрацію припинення підприємницької діяльності цією фізичною особою.

Враховуючи вищевикладене, судова колегія зазначає, що подання заяви платником податків про закриття підприємницької діяльності до органу доходів і зборів не є підставою для державної реєстрації припинення підприємницької діяльності, оскільки орган ДФС не є державним реєстратором та не наділений повноваженнями щодо внесення змін до державної реєстрації юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань.

Посилання апелянта на ту обставину, що він припинив підприємницьку діяльність у 1998 році не підтверджені належними та допустимими доказами.

За таких обставин, винесення ГУ ДФС ДФС у Херсонській області, Автономній Республіці Крим та м. Севастополі вимоги про сплату боргу (недоїмки) від 21 лютого 2019 року №Ф-7187-51 здійснено у межах та спосіб передбачені чинним законодавством, що було вірно встановлено судом першої інстанції.

Судова колегія не змінює розподіл судових витрат відповідно ст. 139 КАС України.

Враховуючи все вищевикладене, судова колегія вважає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, а наведені в скарзі доводи правильність висновків суду не спростовують, відповідно, апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Оскільки дана справа правомірно віднесена судом першої інстанції до категорії незначної складності та розглядалась за правилами спрощеного провадження, постанова суду апеляційної інстанції відповідно до ч.5 ст. 328 КАС України в касаційному порядку оскарженню не підлягає.

Керуючись ст.ст. 308, 310, п.1 ч.1 ст. 315, ст.ст. 316, 321, 322, 325, ч.5 ст. 328 КАС України, судова колегія,

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Херсонського окружного адміністративного суду від 24 червня 2019 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття, оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків передбачених п.2 ч.5 ст. 328 КАС України.

Повне судове рішення складено 22 листопада 2019 року.

Головуючий: Бітов А.І.
Суддя: Суддя: Лук`янчук О.В. Ступакова І.Г.