Справа № 540/495/19
Суддя: Джабурія О.В.
Дата ухвалення: 2019-11-22 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
___________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 листопада 2019 р.м.ОдесаСправа № 540/495/19
Головуючий в 1 інстанції: Гомельчук С.В.

П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого судді - Джабурія О.В.

суддів - Запорожана Д.В.

- Кравченка К.В.

розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу за апеляційною скаргою Головного управління Державної фіскальної служби у Херсонській області, Автономній Республіці Крим та м. Севастополі на рішення Херсонського окружного адміністративного суду від 18 квітня 2019 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Державної фіскальної служби у Херсонській області, Автономній Республіці Крим та м. Севастополі про визнання протиправною та скасування вимог від 07 листопада 2018 року № Ф-4105-50, від 04 лютого 2019 року № Ф- 4105-50, -

ПОЗОВНІ ВИМОГИ ТА

НАСЛІДКИ ВИРІШЕННЯ ПОЗОВУ СУДОМ ПЕРШОЇ ІНСТАНЦІЇ

14 березня 2019 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовною заявою до Головного управління Державної фіскальної служби у Херсонській області, Автономній Республіці Крим та м. Севастополі, в якому просила суд:

- визнати протиправними та скасувати вимоги від 07.11.2018 року № Ф-4105-50, від 04.02.2019 року № Ф-4105-50;

- вирішити питання щодо заборони вчиняти дії по стягненню Чаплинським районним відділом державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Херсонській області вимоги відповідача про сплату боргу (недоїмки) від 07.11.2018 року № Ф-4105-50, від 04.02.2019 року № Ф-4105-50.

Обґрунтовуючи свої позовні вимоги, позивач зазначає, що 30.03.2018 вона подала до ГУ ДФС у Херсонській області АРК та м. Севастополі заяву про взяття на облік платника єдиного внеску (члена фермерського господарства) за формою № 1-ЄСВ. Наступного робочого дня з дня взяття на облік податкова повинна безоплатно надіслати (вручити) члену ФГ повідомлення про взяття їх на облік за формою № 2-ЄСВ згідно з додатком 3 до Порядку обліку платників єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування №1162 ( п. 3 розд. III цього Порядку). Позивач 11.06.2018 року надіслала до ГУ ДФС у Херсонській області АРК та м. Севастополі запит на отримання витягу з реєстру страхувальників. На протязі всього періоду, починаючи з квітня по грудень 2018 року, позивач не отримала від податкового органу жодного офіційного документу про взяття її на відповідний облік та надання їй статусу платника податків. Тому, остання не володіла інформацією щодо необхідності сплати нею відповідного єдиного внеску, тим більше позивачу не могло бути відомо на які рахунки, та в якому розмірі має здійснюватися сплата. Договір про добровільну участь у системі загальнообов`язкового державного соціального страхування позивач з податковим органом не укладала. У листопаді 2018 року на адресу ОСОБА_1 податковим органом скеровано вимогу про сплату боргу (недоїмки) № Ф-4105- 50 від 07.11.2018 року в розмірі 4914,36 грн. Зазначений борг виник станом на 31.10.2018 року. Підставою для його сплати послугували дані інформаційної системи органу доходів і зборів та стаття 25 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування». На думку позивача, вимога про сплату боргу (недоїмки) №Ф-4105-50 від 07.11.2018 року є протиправною та підлягає скасуванню, оскільки жодних перевірок щодо своєчасності та повноти нарахування та сплати податків, зборів та обов`язкових платежів не проводилося, при цьому, з 10.09.2018 року позивач офіційно працевлаштована до Григорівської сільської ради Чаплинського району Херсонської області на посаду інспектора, фахівця із соціальної роботи та зазначеною сільською радою здійснюються відповідні відрахування з її заробітної плати в рахунок сплати єдиного внеску, але вже в іншому статусі. З оскаржуваної вимоги не вбачається, що вимога стосується позивача, як голови фермерського господарства або особи, яка офіційно працевлаштована, однак, за позицією відповідача єдиний внесок за позивача не сплачений. Також 28.02.2019 року позивачу направлено ще одну вимогу про сплату боргу від 04.02.2019 року за № Ф- 4105-50 на суму 7371,54 грн., зазначений борг виник станом на 31.01.2019 року. Підставою для його сплати послугували дані інформаційної системи органу доходів і зборів та стаття 25 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування». Позивач вважає, що у вимозі від 04 лютого 2019 року двічі врахована сума в розмірі 4914,36 грн., яка вже була відображена у вимозі від 07 листопада 2018 року. Все це, на думку позивача, є підставами для задоволення позовних вимог.

Представник відповідача заперечував проти позовних вимог, зазначаючи, що позивач є платником ЄСВ як член фермерського господарства, а законодавець не пов`язує дату виникнення у позивача обов`язків як платника ЄСВ із датою взяття її на облік. Відповідно до Порядку обліку платників єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 24.11.2014 року № 1162 (далі - Порядок № 1162), взяття на облік платників єдиного внеску контролюючим органом здійснюється за місцезнаходженням чи місцем проживання у день отримання від них заяви про взяття на облік платника єдиного внеску. Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 6 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» платник єдиного внеску зобов`язаний своєчасно та в повному обсязі нараховувати, обчислювати і сплачувати єдиний внесок. Згідно ч. 12 ст. 9 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» єдиний внесок підлягає сплаті незалежно від фінансового стану платника. Платники єдиного внеску, зазначені у пунктах 4, 5 та 5-1 частини першої статті 4 цього Закону, зобов`язані сплачувати єдиний внесок, нарахований за календарний квартал, до 20 числа місяця, що настає за кварталом, за який сплачується єдиний внесок (ч. 8 ст. 9 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування»). Єдиний внесок для всіх платників єдиного внеску встановлено у розмірі 22 відсотків до бази нарахування єдиного внеску (ч. 5 ст. 8 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування»). Законом України «Про державний бюджет на 2018 рік» розмір мінімальної заробітної плати встановлено у розмірі 3723 грн. на місяць. Таким чином, у 2018 році мінімальний страховий внесок складав 819,06 грн. (3723 х 22%). Сума єдиного внеску, своєчасно не нарахована та/або не сплачена у строки, встановлені Законом України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» є недоїмкою та стягується з нарахуванням пені та застосуванням штрафів. Вимогою від 07.11.2018 № 4105-50 встановлено наявність боргу з ЄСВ за 6 місяців 2018 року, з квітня по вересень (819,06 грн. х 6 = 4914,36 грн.). Вимогою від 04.02.2019 № 4105-50 встановлено наявність боргу з ЄСВ за 9 місяців 2018 року, з квітня по грудень (819,06 грн. х 9 = 7371,54 грн.). Позивач мала змогу дізнатись про взяття її на облік як платника ЄСВ за допомогою офіційного сайту ДФС України, але цього не зробила. Все це, на думку відповідача, є підставами для відмови в задоволенні позовних вимог.

Рішенням Херсонського окружного адміністративного суду від 18 квітня 2019 року адміністративний позов задоволено частково. Визнано протиправними та скасовано вимоги Головного управління Державної фіскальної служби у Херсонській області, Автономній Республіці Крим та м. Севастополі про с плату боргу (недоїмки) від 07.11.2018 року № Ф-4105-50 та від 04.02.2019 року № Ф-4105-50 Шостак ОСОБА_2 . В решті позовних вимог відмовлено. Стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань з Головного управління Державної фіскальної служби у Херсонській області, Автономній Республіці Крим та м. Севастополі (, 73026, м. Херсон, пр. Ушакова, 75) на користь ОСОБА_1 (рнокпп НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 ) судовий збір в розмірі 768 (сімсот шістдесят вісім) грн. 40 коп., шляхом безспірного списання.

Не погоджуючись з вказаним судовим рішенням, Головне управління Державної фіскальної служби у Херсонській області, Автономній Республіці Крим та м. Севастополі подало апеляційну скаргу, в якій ставиться питання про скасування судового рішення та прийняття нового про відмову у задоволенні позовних вимог в повному обсязі. Апелянт вважає, що судом першої інстанції при вирішенні справи неправильно застосовані норми матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи.

Згідно до вимог п. 2 ч. 1 ст. 311 КАС України суд апеляційної інстанції розглянув справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, оскільки у судове засідання не прибули сторони, які беруть участь у справі, хоча вони були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового засідання.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши доповідача, доводи апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

КОЛЕГІЯ СУДДІВ ВСТАНОВИЛА :

30 березня 2018 року позивач подала до відповідача заяву про взяття на облік платника єдиного внеску форма № 1-ЄСВ, яка отримана відповідачем того ж дня.

11 червня 2018 року позивач подала до відповідача запит на отримання витягу з реєстру страхувальників форми № 1-ЗРС.

Відповідач не відреагував ні на заяву від 03 квітня 2018 року ні на запит від 11 червня 2018 року.

Натомість, 07 листопада 2018 року стосовно позивача винесено вимогу про сплату боргу (недоїмки) № Ф-4105-50 на суму 4914,36 грн., а 04 лютого 2019 року стосовно позивача винесено вимогу про сплату боргу (недоїмки) № Ф-4105-50 на суму 7371,54 грн.

Позивач вважає, що відповідач своєю бездіяльністю призвів до ситуації, в якій у ОСОБА_1 виникла недоїмка з ЄСВ, а самі вимоги містять двічі враховану суму боргу в розмірі 4914,36 грн.

Вирішуючи дану справу в апеляційному провадженні, колегія суддів приходить до наступних висновків.

ЗАСТОСУВАННЯ НОРМ ПРАВА

Вимогами ч.1 ст.2 КАС України передбачено, що завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Відповідно до вимог ч.2 ст.2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень, адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Керуючись положеннями вищевказаних законів, Кодексом та контекстом Конституції України можна зробити висновок, що однією з найважливіших тенденцій розвитку сучасного законодавства України є розширення сфери судового захисту, в тому числі судового контролю за правомірністю і обґрунтованістю рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень.

Відповідно до вимог ч.2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 67 Конституції України визначено, що кожен зобов`язаний сплачувати податки і збори в порядку і розмірах, встановлених законом.

Правові та організаційні засади забезпечення збору та обліку єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, умови та порядок його нарахування і сплати та повноваження органу, що здійснює його збір та ведення обліку, врегульовані Законом України від 08.07.2010 № 2464-VI «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» (далі Закон № 2464-VI).

Статтею 2 Закону №2464-VI визначено, що дія цього Закону поширюється на відносини, що виникають під час провадження діяльності, пов`язаної із збором та веденням обліку єдиного внеску. Дія інших нормативно-правових актів може поширюватися на зазначені відносини лише у випадках, передбачених цим Законом, або в частині, що не суперечить цьому Закону.

Виключно цим Законом визначаються: принципи збору та ведення обліку єдиного внеску; платники єдиного внеску; порядок нарахування, обчислення та сплати єдиного внеску; розмір єдиного внеску; орган, що здійснює збір та веде облік єдиного внеску, його повноваження та відповідальність; склад, порядок ведення та використання даних Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування; порядок здійснення державного нагляду за збором та веденням обліку єдиного внеску.

Відповідно до пункту 2 частини першої статті 1 Закону №2464-VI єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування (далі - єдиний внесок) - це консолідований страховий внесок, збір якого здійснюється до системи загальнообов`язкового державного соціального страхування в обов`язковому порядку та на регулярній основі з метою забезпечення захисту у випадках, передбачених законодавством, прав застрахованих осіб на отримання страхових виплат (послуг) за діючими видами загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Платниками єдиного внеску є члени фермерського господарства, якщо вони не належать до осіб, які підлягають страхуванню на інших підставах (п. 5-1 ч.1 ст.4 Закону №2464-VI).

Облік осіб, зазначених у пунктах 1, 4, 5 та 5-1 частини першої статті 4 цього Закону, ведеться в порядку, встановленому центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику, за погодженням з Пенсійним фондом та фондами загальнообов`язкового державного соціального страхування, а щодо застрахованих осіб, які є учасниками накопичувальної системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування (далі - учасниками накопичувальної пенсійної системи), - з національною комісією, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг, центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сферах трудових відносин, соціального захисту населення, та Пенсійним фондом (абз.1 ч. 1 ст. 5 Закону № 2464-VI).

Взяття на облік осіб, зазначених у пунктах 1, 4, 5 та 5-1 частини першої статті 4 цього Закону, здійснюється органом доходів і зборів шляхом внесення відповідних відомостей до реєстру страхувальників (абз.2 ч. 1 ст. 5 Закону № 2464-VI).

Взяття на облік платників єдиного внеску, зазначених у пунктах 4, 5, 5-1, 15 та 16 частини першої статті 4 цього Закону, здійснюється органом доходів і зборів з внесенням відповідних відомостей до реєстру застрахованих осіб (ч. 2 ст. 5 Закону № 2464-VI).

Таким чином, законодавець розрізняє правовий статус осіб, зазначених у пунктах 1, 4, 5 та 5-1 частини першої статті 4 Закону 2464-VI, які поділяються на страхувальників та на застрахованих осіб. Кожна група вноситься до відповідного реєстру: страхувальників або застрахованих осіб.

Наказом Міністерства фінансів України від 24 листопада 2014 року № 1162 затверджено Порядок обліку платників єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування (далі Порядок №1162).

Цей Порядок розроблено відповідно до статті 5 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» (далі - Закон №2464) та інших нормативно-правових актів (п. 1 розділу 1 Порядку № 1162).

Порядок поширюється на платників єдиного внеску, зазначених у пунктах 1, 4, 5 та 5 1 частини першої статті 4 Закону № 2464 (п. 3 розділу 1 Порядку № 1162).

Взяття на облік платників єдиного внеску, на яких не поширюється дія Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань», контролюючим органом здійснюється за місцезнаходженням чи місцем проживання у день отримання від них заяви про взяття на облік платника єдиного внеску за формою № 1-ЄСВ згідно з додатком 1, заяви про взяття на облік платника єдиного внеску (члена фермерського господарства) за формою № 12-ЄСВ згідно з додатком 2 до цього Порядку (п. 1 розділу 3 Порядку № 1162).

Платникам єдиного внеску, на яких не поширюється дія Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань», контролюючим органом наступного робочого дня з дня взяття на облік безоплатно надсилається (вручається) повідомлення про взяття їх на облік за формою № 2-ЄСВ згідно з додатком 3 до цього Порядку (п. 3 розділу 3 Порядку № 1162).

З наведеного можливо зробити висновок, що з моменту вручення повідомлення про взяття на облік платник ЄСВ, на якого не поширюється дія Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань», є офіційно повідомленим про необхідність сплачувати ЄСВ у відповідному розмірі.

Як встановлено судом першої інстанції та перевірено судом апеляційної інстанції під час розгляду справи відповідач, всупереч вимогам вищезазначеного Порядку, не направляв на адресу позивача повідомлення про взяття на облік за формою № 2-ЄСВ.

Крім цього, Наказом Міністерства фінансів України 20 квітня 2015 року № 449 затверджено Інструкцію про порядок нарахування і сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування (далі Інструкція № 449).

Вищезазначена Інструкція визначає процедуру нарахування і сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування (далі - єдиний внесок) страхувальниками, визначеними Законом України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» (далі - Закон), нарахування і сплати фінансових санкцій, стягнення заборгованості зі сплати страхових коштів органами доходів і зборів (п. 1 розділу 1 Інструкції № 449).

Платниками єдиного внеску є члени фермерського господарства, якщо вони не належать до осіб, які підлягають страхуванню на інших підставах (пп. 6 п. 1 розділу 2 Інструкції № 449).

Платники єдиного внеску, зазначені в підпунктах 3 - 6 пункту 1 цього розділу, є для себе одночасно страхувальниками і застрахованими особами (п. 2 розділу 2 Інструкції №449).

Для платників, зазначених у підпункті 6 пункту 1 розділу II цієї Інструкції, єдиний внесок встановлюється в розмірі 22 відсотків на суму розподіленого доходу (прибутку), що підлягає обкладенню податком на доходи фізичних осіб, отриманого таким платником від чистого оподаткованого прибутку фермерського господарства, але не більше максимальної величини бази нарахування єдиного внеску, встановленої Законом. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску.

Базою нарахування єдиного внеску є розподілений дохід (прибуток), отриманий такими платниками від чистого прибутку фермерського господарства у звітному році, що підлягає обкладенню податком на доходи фізичних осіб, поділений на кількість місяців, протягом яких такий платник перебував на обліку як платник єдиного внеску.

У разі якщо такими платниками не отримано дохід (прибуток) у звітному кварталі або окремому місяці звітного кварталу, такі платники зобов`язані визначити базу нарахування, але не більше максимальної величини бази нарахування єдиного внеску, встановленої цим Законом. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску (п. 11 розділу 3 Інструкції № 449).

Тобто, відповідач, як контролюючий орган, повинен здійснити певний комплекс дій, що передують винесенню вимоги про сплату боргу (недоїмки). Такими діями є: внесення позивача до відповідного реєстру страхувальників та/або застрахованих осіб; вручення позивачу повідомлення про взяття його на облік за формою № 2-ЄСВ згідно з додатком 3 до Порядку № 1162; визначення бази нарахування ЄСВ та суму ЄСВ до сплати за кожний місяць; дати позивачу можливість скористатись своїми правами для виконання своїх обов`язків, закріплених в Законі № 2464-VI.

Проте, вищезазначені дії відповідач не вчинив, у зв`язку з чим, суд апеляційної інстанції погоджується з висновками суду першої інстанції щодо скасування вимоги про сплату боргу № Ф-4105-50 від 07 листопада 2018 року та 04 лютого 2019 року.

Стосовно позовної вимоги про вирішення питання щодо заборони вчиняти дії по стягненню Чаплинським районним відділом державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Херсонській області вимоги відповідача про сплату боргу (недоїмки) від 07.11.2018 року № Ф- 4105-50 та від 04.02.2019 року № Ф-4105-50, суд апеляційної інстанції погоджується з висновками суду першої інстанції щодо її незадоволення, оскільки позивач в рамках даної адміністративної справи не оскаржує дій чи бездіяльності державного виконавця, не надав доказів відкриття виконавчого провадження з примусового виконання спірних вимог про сплату боргу (недоїмки), а тому дана вимога повинна розглядатися в самостійному адміністративному позові за спеціальними приписами КАС України.

За таких обставин колегія суддів вважає наведені висновки суду першої інстанції правильними і такими, що відповідають вимогам ст.ст. 2, 7, 8, 9, 10, 73, 74, 77 КАС України та не приймає доводи, наведені в апеляційній скарзі про те, що рішення підлягає скасуванню.

Відповідно до вимог ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу, а в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. Отже, в адміністративному процесі, як виняток із загального правила, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень встановлена презумпція його винуватості. Презумпція винуватості покладає на суб`єкта владних повноважень обов`язок аргументовано, посилаючись на докази, довести правомірність свого рішення, дії чи бездіяльності та спростувати твердження позивача про порушення його прав, свобод чи інтересів.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції порушень норм матеріального і процесуального права при вирішенні справи не допустив, а наведені в апеляційній скарзі доводи правильність висновків суду не спростовують. За таких обставин, апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Керуючись ст.ст. 308; 311; 315; 316; 321; 322; 325 КАС України, суд апеляційної інстанції,

ПОСТАНОВИВ :

Апеляційну скаргу Головного управління Державної фіскальної служби у Херсонській області, Автономній Республіці Крим та м. Севастополі без задоволення, рішення Херсонського окружного адміністративного суду від 18 квітня 2019 року без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її прийняття, оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий суддя Джабурія О.В.
Судді Запорожан Д.В. Кравченко К.В.