Справа № 580/1755/19
Суддя: Мельничук Володимир Петрович
Дата ухвалення: 2019-11-20 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 580/1755/19 Головуючий у І інстанції - Бабич А.М.
Суддя-доповідач - Мельничук В.П.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 листопада 2019 року м. Київ

Колегія суддів Шостого апеляційного адміністративного суду у складі:

Головуючого-судді: Мельничука В.П.

суддів: Лічевецького І.О., Костюк Л.О.,

при секретарі: Черніченко К.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду апеляційну скаргу Державної служби України з надзвичайних ситуацій на рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 29 липня 2019 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Державної служби України з надзвичайних ситуацій, третя особа: Черкаський інститут пожежної безпеки імені Героїв Чорнобиля Національного університету цивільного захисту України про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити дії, -

В С Т А Н О В И Л А:

ОСОБА_1 звернувся до Черкаського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Державної служби України з надзвичайних ситуацій, третя особа Черкаський інститут пожежної безпеки імені Героїв Чорнобиля Національного університету цивільного захисту України, в якому просив:

- визнати протиправною бездіяльності Відповідача щодо неприйняття рішення за заявою Позивача стосовно виплати йому одноразової грошової допомоги у зв`язку зі встановленням інвалідності;

- зобов`язання Відповідача належним чином розглянути вказану заяву та прийняти рішення з урахуванням норм ч. 2 ст. 118 Кодексу цивільного захисту та абз. 2 п. 6 Порядку та умов виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), травми або поранення, захворювання чи інвалідності осіб рядового і начальницького складу служби цивільного захисту, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 11.07.2007 року № 908.

Адміністративний позов мотивовано тим, що Відповідач всупереч вимог чинного законодавства не прийняв рішення про виплату йому одноразової грошової допомоги у зв`язку з установленням інвалідності за наслідками розгляду документів Позивача, що порушує право на отримання такої допомоги.

Рішенням Черкаського окружного адміністративного суду від 29 липня 2019 року адміністративний позов ОСОБА_1 задоволено повністю.

Визнано протиправною бездіяльність Державної служби України з надзвичайних ситуацій щодо неприйняття рішення на підставі отриманих від Черкаського інституту пожежної безпеки ім. Героїв Чорнобиля Національного університету цивільного захисту України документів щодо виплати ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги у зв`язку з установленням 2 групи інвалідності.

Зобов`язано Державну службу України з надзвичайних ситуацій (01601, м. Київ,вул. О.Гончара, буд. 55а; ) розглянути отримані від Черкаського інституту пожежної безпеки ім. Героїв Чорнобиля Національного університету цивільного захисту України документи щодо виплати ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_1 ) одноразової грошової допомоги у зв`язку з установленням 2 групи інвалідності та прийняти відповідно до ч. 2 ст. 118 Кодексу цивільного захисту України та п. 6 Порядку та умов виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), травми або поранення, захворювання чи інвалідності осіб рядового і начальницького складу служби цивільного захисту, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 11.07.2007 року № 908, рішення з урахуванням правової оцінки, наданої судом у мотивуючій частині цього рішення.

Не погоджуючись з постановленим рішенням, Державна служба України з надзвичайних ситуацій подала апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та постановити нове судове рішення, яким відмовити у задоволенні адміністративного позову повністю.

В апеляційній скарзі Відповідач посилається на порушення судом першої інстанції норми матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи по суті.

Зокрема, Відповідач зазначає, що призначення та виплата одноразової грошової вимоги у разі настання інвалідності врегульовано спеціальним законодавством, яке передбачає обов`язкову умову, наявність коштів на зазначені цілі. Відповідач звертає увагу на те, що ДСНС неодноразово вживала заходів щодо збільшення кошторисних призначень на вищезазначені цілі. Згідно із інформацією щодо черговості розгляду справ та заборгованості по виплаті одноразової грошової допомоги по інвалідності по КПКВ 1006360 ОСОБА_1 перебуває у черзі на таку виплату за № 11. Отже, належно оформлені матеріали справи ОСОБА_1 надійшли до ДСНС у липні 2018 року. Однак враховуючи, що кошти, передбачені у державному бюджеті на зазначені цілі у 2018 та 2019 роках, не забезпечують потребу ДСНС, здійснити виплату одноразової грошової допомоги ОСОБА_1 не було можливості.

Позивачем подано відзив на апеляційну скаргу, в якому просить відмовити в задоволенні апеляційної скарги, а рішення суду першої інстанції залишити без змін з посиланням на те, що оскаржуване судове рішення відповідає нормам чинного законодавства. Позивач посилається на те, що Відповідач не довів жодними належними та допустимими доказами, що діяв в межах, спосіб та порядку, визначених законом. Оскільки за результатом розгляду отриманих від Третьої особи документів він жодного з передбачених абз. 2 п. 6 Порядку № 908 рішень не прийняв, тому суд першої інстанції законно визнав таку бездіяльність протиправною.

Відповідно до ч. 1 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Судом першої інстанції встановлено, що наказом від 27.06.2018 року № 243, копія якого додана до матеріалів справи, підтверджується, що Позивач звільнений з посади начальника курсу факультету цивільного захисту Черкаського інституту пожежної безпеки ім. Героїв Чорнобиля Національного університету цивільного захисту України у званні підполковника цивільного захисту, виключений з кадрів ДСНС України і знятий з усіх видів забезпечення.

02 серпня 2018 року Черкаською обласною МСЕК № 2 Позивачу встановлена 2 група інвалідності безтерміново у зв`язку із захворюванням, пов`язаним з проходженням служби, та визначено 80 % втрати працездатності, що підтверджується довідкою до акта огляду МСЕК від 02.08.2018 року серії 12 ААА № 921696.

Вважаючи, що Позивач має право на отримання одноразової грошової допомоги у зв`язку з установленням інвалідності Третя особа супровідним листом від 08.08.2018 року № 37-01-28/1684 направила до ДСНС України документи для прийняття рішення стосовно позивача: заяву, копії довідок МСЕК, копію свідоцтва про хворобу, копії паспорта та РНОКПП, довідку НАСК «Оранта», довідку про грошове забезпечення, витяги з наказу про звільнення та виключення з кадрів ДСНС.

25 березня 2019 року Позивач звернувся до Відповідача листом, в якому просив повідомити, чи було прийняте рішення про призначення йому допомоги за вищевказаними документами.

Листом від 04 квітня 2019 року № 20-5072/201 підтверджується повідомлення Відповідачем Позивача, що належно оформлені матеріали його справи надійшли до ДСНС у серпні 2018 року. Центральна лікарсько-експертна комісія розглянула матеріали та встановила причинний зв`язок отриманої травми та 2 групи інвалідності. У зв`язку зі збільшенням кількості справ, що надійшли до ДСНС для виплати допомоги, та обмеженим фінансуванням на такі цілі у 2018 році здійснити виплату допомоги не було можливості. Виплата буде здійснена у порядку черговості розгляду справ при наявності коштів на зазначені цілі.

Задовольняючи позовні вимоги суд першої інстанції, виходив з того, що Відповідач не довів жодними належними та допустимими доказами, що діяв в межах, спосіб та порядку, визначених законом, оскільки за результатом розгляду отриманих від Третьої особи документів він жодного з передбачених абз. 2 п. 6 Порядку «Про затвердження Порядку та умов виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), травми або поранення, захворювання чи інвалідності осіб рядового і начальницького складу служби цивільного захисту» № 908 рішень не прийняв, така бездіяльність є протиправною. Також, суд першої інстанції дійшов висновку, що посилання Відповідача на відсутність бюджетних асигнувань, як на підставу неприйняття рішення про виплату допомоги, яке він має прийняти на виконання закону є необґрунтованими.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, з огляду на наступне.

Згідно із ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України.

Положеннями статті 101 Кодексу цивільного захисту України передбачено, що служба цивільного захисту - це державна служба особливого характеру, покликана забезпечувати пожежну охорону, захист населення і територій від негативного впливу надзвичайних ситуацій, запобігання і реагування на надзвичайні ситуації, ліквідацію їх наслідків у мирний час та в особливий період. Порядок проходження громадянами України служби цивільного захисту визначається цим Кодексом та положенням про порядок проходження служби цивільного захисту особами рядового і начальницького складу, що затверджується Кабінетом Міністрів України. На рядовий і начальницький склад служби цивільного захисту поширюється дія Дисциплінарного статуту, затвердженого законом.

Відповідно до частини 2 статті 118 Кодексу цивільного захисту України у разі загибелі (смерті) особи рядового чи начальницького складу служби цивільного захисту під час виконання службових обов`язків сім`ї загиблого (померлого), а в разі її відсутності - його батькам та утриманцям виплачується одноразова грошова допомога у розмірі десятирічного грошового забезпечення загиблого (померлого) за останньою посадою, яку він обіймав, у порядку та на умовах, встановлених Кабінетом Міністрів України. У разі травми або поранення, заподіяного особі рядового чи начальницького складу служби цивільного захисту під час виконання службових обов`язків, а також інвалідності, що настала у період проходження служби або не пізніше ніж через три місяці після звільнення із служби, чи після закінчення цього строку, але внаслідок захворювання або нещасного випадку, що стався у період проходження служби, пов`язаного з виконанням службових обов`язків, залежно від ступеня втрати працездатності такій особі виплачується одноразова грошова допомога у розмірі до п`ятирічного грошового забезпечення за останньою посадою у порядку та на умовах, встановлених Кабінетом Міністрів України. Визначення ступеня втрати працездатності особою рядового чи начальницького складу служби цивільного захисту у період проходження служби у кожному випадку ушкодження здоров`я здійснюється в індивідуальному порядку відповідно до законодавства.

На виконання статті 118 Кодексу Кабінет Міністрів України постановою Кабінету Міністрів України від 11.07.2007 року № 908, затверджено "Порядок та умови виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), травми або поранення, захворювання чи інвалідності осіб рядового і начальницького складу служби цивільного захисту" (далі - Порядок № 908).

Відповідно до п. 1 Порядку № 908 у разі загибелі (смерті) осіб рядового і начальницького складу органів та підрозділів цивільного захисту під час виконання службових обов`язків сім`ям загиблих (померлих), а за відсутності сім`ї батькам та утриманцям таких осіб виплачується одноразова грошова допомога в розмірі десятирічного грошового забезпечення загиблих (померлих) за останніми посадами, які вони займали.

Абзацом 2 пункту 2 Порядку № 908 визначено, що грошова допомога виплачується: особам рядового і начальницького складу у разі настання інвалідності в період проходження служби та особам, звільненим із служби, у разі настання інвалідності не пізніше ніж через три місяці після звільнення, а якщо інвалідність настала внаслідок захворювання або нещасного випадку, що мали місце в період проходження служби, незалежно від строку, який минув після звільнення із служби, у розмірі: 48-місячного грошового забезпечення - інвалідам I групи.

При цьому, на підставі підп. 2 п. 2 Порядку № 908 особам рядового і начальницького складу у разі настання інвалідності в період проходження служби та особам, звільненим із служби, у разі настання інвалідності не пізніше ніж через три місяці після звільнення, а якщо інвалідність настала внаслідок захворювання або нещасного випадку, що мали місце в період проходження служби, незалежно від строку, який минув після звільнення із служби, грошова допомога інвалідам II групи виплачується у розмірі 42-місячного грошового забезпечення.

Пунктом 3 цього Порядку передбачено, що розмір одноразової грошової допомоги визначається виходячи з окладу за спеціальним званням, відсоткової надбавки за вислугу років, посадового окладу за останньою посадою, яку займала особа рядового або начальницького складу на день загибелі (смерті), травми або поранення, захворювання, установлення інвалідності, а особа, звільнена із служби, - на день звільнення.

Разом з цим, Відповідач не заперечував наявності підстав для виплати Позивачу вказаної допомоги або її розміру.

Згідно з п. 5 Порядку № 908 для виплати одноразової грошової допомоги у разі травми або поранення, захворювання чи інвалідності особи, зазначені у пункті 2 цього Порядку, подають до підрозділу або його правонаступника такі документи: заяву про виплату одноразової грошової допомоги; довідку медико-соціальної експертної комісії про встановлення групи інвалідності або ступінь втрати працездатності разом з рішенням відповідної військово-медичної установи про визнання травми або поранення, захворювання; постанову центральної лікарсько-експертної комісії ДСНС про придатність до служби і причинно-наслідковий зв`язок травми або поранення, захворювання з виконанням службових обов`язків або проходженням служби; копію сторінок паспорта з даними про прізвище, ім`я, по батькові та місце реєстрації; довідку про те, що їм не провадилися інші передбачені законами виплати у разі травми або поранення, захворювання чи настання інвалідності; копію довідки про присвоєння ідентифікаційного номера.

На підставі абз. 1 п. 6 Порядку № 908 підрозділ подає ДСНС висновок щодо можливості виплати грошової допомоги, до якого додаються документи, зазначені в пунктах 4 і 5 цього Порядку, а також довідку про грошове забезпечення та копію документа, що свідчить про обставини загибелі (смерті), травми або поранення, захворювання, чи нещасного випадку, який трапився з особою рядового або начальницького складу.

Відповідно до абз. 2 п. 6 Порядку № 908 служба приймає на підставі поданих документів рішення щодо призначення одноразової грошової допомоги та надсилає його разом із зазначеними документами підрозділу для видання наказу про виплату такої допомоги особам, які мають право на її отримання.

За приписами абз. 3 п. 6 Порядку № 908 одноразова грошова допомога виплачується не пізніше ніж протягом двох місяців з дня прийняття відповідного рішення у межах коштів, передбачених у державному бюджеті на такі цілі, шляхом її перерахування на рахунок в установі банку, відкритий отримувачем допомоги.

Наказом Державної служби з надзвичайних ситуацій України від 17.07.2014 року № 394 утворено комісію з призначення одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), травми або поранення, захворювання чи інвалідності осіб рядового і начальницького складу служби цивільного захисту та затверджено її склад.

Враховуючи вищезазначені норми, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що у разі наявності в особи права на отримання одноразової грошової допомоги та отримання висновку щодо можливості такої виплати, відповідач має прийняти рішення щодо призначення одноразової грошової допомоги та надіслати його разом із зазначеними документами підрозділу для видання наказу про виплату такої допомоги особам, які мають право на її отримання.

Як вбачається із матеріалів справи, Черкаським інститутом пожежної безпеки ім. Героїв Чорнобиля Національного університету цивільного захисту України дотримано вимоги абз. 1 п. 6 Порядку № 908, що підтверджується супровідним листом Третьої особи від 08.08.2019 року № 37-01-28/1684, яким документи Позивача направлені Відповідачу.

Проте, Державною службою України з надзвичайних ситуацій листом від 04.04.2019 року № 20-5072/201 повідомив Позивача, що Центральна лікарсько-експертна комісія розглянула матеріали та встановила причинний зв`язок отриманої Позивачем ІІ групи інвалідності, у зв`язку із збільшенням кількості справ, що надійшли до ДСНС для виплати одноразової грошової допомоги, та обмеження фінансуванням на зазначені цілі у 2018 році здійснювати Позивачу виплату одноразової грошової допомоги не було можливості. Виплату одноразової грошової допомоги буде здійснено у порядку черговості розгляду справ при наявності коштів на зазначені цілі.

Таким чином, колегія суддів вважає, що Державна служба України з надзвичайних ситуацій не діяла в межах, спосіб та порядку, визначених законом, оскільки за результатом розгляду отриманих від Третьої особи документів для призначення Позивачу одноразової грошової допомоги рішення передбачене абз. 2 п. 6 Порядку № 908 не прийняла, а тому суд першої інстанції дійшов вірного висновку про визнання такої бездіяльність Державної служби України з надзвичайних ситуацій протиправною.

Доводи Відповідача про те, що рішення про призначення Позивачу одноразової грошової допомоги не прийнято через відсутність бюджетних асигнувань на такі цілі, колегія суддів не приймаються до уваги та зазначає наступне.

Конституційний Суд України неодноразово висловлював правову позицію щодо неможливості поставити гарантовані законом виплати, пільги тощо в залежність від видатків бюджету (рішення від 20 березня 2002 року № 5-рп/2002, від 17 березня 2004 року № 7-рп/2004, від 01 грудня 2004 року № 20-рп/2004, від 09 липня 2007 року № 6-рп/2007).

У Рішенні від 09 липня 2007 року № 6-рп/2007 Конституційний Суд України вказав на те, що невиконання державою своїх соціальних зобов`язань щодо окремих осіб ставить громадян у нерівні умови, підриває принцип довіри особи до держави, що закономірно призводить до порушення принципів соціальної, правової держави.

Держава, запроваджуючи певний механізм правового регулювання відносин, зобов`язана забезпечити його реалізацію. Інакше всі негативні наслідки відсутності такого механізму покладаються на державу.

Відповідно до вимог ст.17 Закону України від 23 лютого 2006 року № 3477-IV "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейський суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) як джерело права.

ЄСПЛ у рішенні в справі "Кечко проти України" (заява № 63134/00) зауважив, що держава може вводити, призупиняти чи закінчити виплату надбавок з державного бюджету. Однак свідома відмова в цих виплатах не допускається, доки відповідні положення є чинними (пункт 23). У пункті 26 рішення зазначено, що органи державної влади не можуть посилатися на відсутність коштів як на причину невиконання своїх зобов`язань.

Таким чином, наявність бюджетних асигнувань може вплинути на факт повної виплати одноразової грошової допомоги та не впливає на обов`язок прийняти рішення щодо вказаних питань.

Щодо посилання Державної служби України з надзвичайних ситуацій на відсутність бюджетних асигнувань, як на підставу неприйняття рішення про виплату Позивачу одноразової грошової допомоги, колегія суддів зазначає таке.

Так, відповідно до вимог абз. 3 п. 6 Порядку № 908 одноразова грошова допомога виплачується не пізніше ніж протягом двох місяців з дня прийняття відповідного рішення у межах коштів, передбачених у державному бюджеті на такі цілі, шляхом її перерахування на рахунок в установі банку, відкритий отримувачем допомоги.

Отже, наявність бюджетних асигнувань може вплинути на факт повної виплати одноразової грошової допомоги та не впливає на обов`язок прийняти рішення щодо вказаних питань.

Конституційний Суд України неодноразово висловлював правову позицію щодо неможливості поставити гарантовані законом виплати, пільги тощо в залежність від видатків бюджету (рішення від 20 березня 2002 року № 5-рп/2002, від 17 березня 2004 року № 7-рп/2004, від 01 грудня 2004 року № 20-рп/2004, від 09 липня 2007 року № 6-рп/2007).

Зокрема, в Рішенні від 09 липня 2007 року № 6-рп/2007 Конституційний Суд України вказав на те, що невиконання державою своїх соціальних зобов`язань щодо окремих осіб ставить громадян у нерівні умови, підриває принцип довіри особи до держави, що закономірно призводить до порушення принципів соціальної, правової держави.

Держава, запроваджуючи певний механізм правового регулювання відносин, зобов`язана забезпечити його реалізацію. Інакше всі негативні наслідки відсутності такого механізму покладаються на державу.

Відповідно до вимог ст. 17 Закону України від 23 лютого 2006 року № 3477-IV «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейський суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) як джерело права.

ЄСПЛ у рішенні в справі «Кечко проти України» (заява № 63134/00) зауважив, що держава може вводити, призупиняти чи закінчити виплату надбавок з державного бюджету. Однак свідома відмова в цих виплатах не допускається, доки відповідні положення є чинними (пункт 23). У пункті 26 рішення зазначено, що органи державної влади не можуть посилатися на відсутність коштів як на причину невиконання своїх зобов`язань.

Відтак, посилання Відповідача на відсутність бюджетних асигнувань, як на підставу неприйняття рішення про виплату допомоги, яке він має прийняти на виконання закону є необґрунтованими.

Доводи Відповідача про те, що рішення про виплату допомоги Позивачу Державна служба України з надзвичайних ситуацій прийме у порядку черговості розгляду справ також є необґрунтованим, що було вірно зазначено судом першої інстанції.

Враховуючи вищевикладене, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про зобов`язання Державну службу України з надзвичайних ситуацій розглянути отримані від Черкаського інституту пожежної безпеки ім. Героїв Чорнобиля Національного університету цивільного захисту України документи щодо виплати ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги у зв`язку з установленням 2 групи інвалідності та прийняти рішення відповідно до ч. 2 ст. 118 Кодексу цивільного захисту України та п. 6 Порядку № 908.

Також, в апеляційній скарзі Відповідач зазначає, що судом першої інстанції порушені норми процесуального права, а саме ухвалою судді Черкаського окружного адміністративного суду від 05 червня 2019 року прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі та вирішено здійснювати її розгляд за правилами спрощеного позовного провадження. 24 червня 2019 року Відповідач подав суду клопотання про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням сторін з метою забезпечення змагальності та рівності сторін. Ухвалою судді Черкаського окружного адміністративного суду від 26 червня 2019 року у задоволені вказаного клопотання Державної служби України з надзвичайних ситуацій про розгляд у судовому засіданні з повідомленням сторін судом було відмовлено. Тому Відповідач вважає, що суд першої інстанції необгрунтовано та безпідставно відмовив у задоволенні клопотання чим порушив норми процесуального права.

Разом з тим, ці доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження та спростовуються висновками суду першої інстанції, які зроблені на підставі повного, всебічного та об`єктивного аналізу відповідних правових норм та фактичних обставин справи.

Так, відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 12 КАС України адміністративне судочинство здійснюється за правилами, передбаченими цим Кодексом, у порядку позовного провадження (загального або спрощеного). Спрощене позовне провадження призначене для розгляду справ незначної складності та інших справ, для яких пріоритетним є швидке вирішення справи.

На підставі ч. 5 ст. 262 КАС України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін.

Пунктом 2 частини 6 статті 262 КАС України встановлено право суду відмовити в задоволенні клопотання сторони про розгляд справи в судовому засіданні з повідомленням сторін, якщо характер спірних правовідносин та предмет доказування у справі незначної складності не вимагають проведення судового засідання з повідомленням сторін для повного та всебічного встановлення обставин справи.

З огляду на вищевикладене, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що наявні докази в матеріалах справи дозволяють вирішити спір на підставі письмових доказів без призначення судового засідання, тому доводи Відповідача про порушення судом першої інстанції не знайшли свого підтвердження, та не є підставою для скасування оскаржуваного рішення.

Крім того, судовою колегією враховується, що згідно п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Колегія суддів вважає правильним висновок суду першої інстанції про задоволення адміністративного позову.

Доводи апеляційних скарг не спростовують висновків суду першої інстанції.

Положеннями ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Розглянувши доводи ОСОБА_1 , викладені в апеляційній скарзі, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства України, колегія суддів вважає, що судове рішення постановлено з додержанням норм матеріального та процесуального права, підстав для його скасування не вбачається, а тому апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Керуючись ст. ст. 241, 242, 243, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329, 331 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів,

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу Державної служби України з надзвичайних ситуацій залишити без задоволення, а рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 29 липня 2019 року - без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий-суддя: В.П. Мельничук

Судді: І.О. Лічевецький

Л.О. Костюк

Повний текст складено 26.11.2019 року.