Справа № 120/3370/19-а
Суддя: Слободонюк Михайло Васильович
Дата ухвалення: 2019-11-22 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Вінниця

22 листопада 2019 р. Справа № 120/3370/19-а

Вінницький окружний адміністративний суд у складі судді Слободонюка М.В., розглянувши в порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області про визнання рішення протиправним та зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

У жовтні 2019 року ОСОБА_1 звернулася до Вінницького окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області, в якому просила суд:

- визнати протиправним рішення Управління Пенсійного фонду України в м. Вінниці № 53 від 31.01.2019 року щодо відмови позивачу у призначенні пенсії за віком згідно ст. 26 ЗУ «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування»;

- зобов`язати відповідача призначити і виплачувати позивачу пенсію за віком згідно поданої заяви від 31.10.2018 року відповідно до ст. 26 ЗУ "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", шляхом зарахування до загального стажу періодів роботи з 23.10.1994 року по 01.10.1997 року у ТОВ ВКФ «Сігма».

Обґрунтовуючи позовні вимоги позивач зазначила, що 31.10.2018 року звернулася до відповідача із заявою про призначення пенсії за віком у відповідності до ст. 26 ЗУ "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування". Водночас, оскаржуваним рішенням відповідача їй відмовлено у призначенні пенсії за віком у зв`язку з відсутністю необхідного страхового стажу роботи, який, за обрахунками відповідача, становить 23 роки 1 місяць 21 день. Відповідач не взяв до уваги її стаж роботи за період з 23.10.1994 року по 01.10.1997 року в ТОВ ВКФ "Сігма" у зв`язку з відсутністю інформації про сплату внесків за зазначений період та відсутністю та такому підприємстві первинних документів, що унеможливлює проведення зустрічної перевірки. На переконання позивача, діючим пенсійним законодавством чітко визначено, що основним документом, який підтверджує стаж роботи є трудова книжка, а тому відповідач безпідставно та протиправно зменшив її загальний трудовий стаж та відмовив у призначенні пенсії. Наведене спонукало позивача за захистом своїх прав звернутися до суду із даним позовом.

Ухвалою суду від 23.10.2019 року позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі та ухвалено проводити розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у письмовому провадженні). Цією ж ухвалою відповідачу встановлено 15-денний строк з дня її вручення для подання відзиву на позовну заяву в порядку, передбаченому статтею 162 КАС України.

11.11.2019 року відповідач подав відзив на позов, в якому зазначив, що управління не має підстав для зарахування позивачу страхового стажу в період з 23.10.1994 року по 01.10.1997 року, оскільки інформація про сплату страхових внесків за зазначений період відсутня. Як вказує відповідач, управлінням було направлено запит до ТОВ ВКФ «Сігма-3» для проведення зустрічної перевірки, проте на підприємстві відсутні первинні документи. А зі слів нового директора підприємства стало відомо, що попередні засновники та директор не передавали документів, зокрема наказів про прийняття та звільнення робітників. За таких обставин відповідач вважає, що в позивача відсутній достатній страховий стаж для призначення пенсії за віком, у зв`язку з чим просить суд відмовити у задоволені заявленого позову.

Відповідно до ч. 2 ст. 262 КАС України розгляд справи по суті за правилами спрощеного позовного провадження починається з відкриття першого судового засідання. Якщо судове засідання не проводиться, розгляд справи по суті розпочинається через тридцять днів, а у випадках, визначених статтею 263 цього Кодексу, через п`ятнадцять днів з дня відкриття провадження у справі.

Згідно з вимогами ч. 1, 2 ст. 263 КАС України розгляд справ за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи здійснюється судом у письмовому провадженні в строк не більше 30 днів з дня відкриття провадження у справі.

Водночас частиною четвертою статті 243 КАС України визначено, що судове рішення, постановлене у письмовому провадженні, повинно бути складено у повному обсязі не пізніше закінчення встановлених цим Кодексом строків розгляду відповідної справи, заяви або клопотання. Датою ухвалення судового рішення в порядку письмового провадження є дата складення повного судового рішення (ч. 5 ст. 250 КАС України).

Дослідивши наявні у справі докази та письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, суд встановив, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , звернулась до Управління Пенсійного фонду України в м. Вінниці із заявою від 31.10.2018 року, зареєстрованою за № 11291, про призначення пенсії за віком на підставі Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», додавши до заяви документи, зазначені в розписці-повідомленні: довідка про присвоєння ідентифікаційного номеру (№ НОМЕР_1 ), паспорт НОМЕР_2 , трудова книжка серії НОМЕР_3 , довідка про заробітну плату за період страхового стажу до 01.07.2000 року № 4, від 19.10.2018 року, № 268 від 25.10.2018 року, № 269 від 25.10.2018 року, № 270 від 25.10.2018 року, карточка справка за 1994 року, довідка про прийняття на роботу (навчання) № б/н від 19.10.2018 року, № С-08-84477 від 16.08.2018 року, свідоцтво про народження дитини серії НОМЕР_4 , свідоцтво про шлюб серії НОМЕР_5 .

За результатами розгляду поданих документів, рішенням Управління Пенсійного фонду України в м. Вінниці від 31.01.2019 року за № 53 ОСОБА_1 відмовлено в призначені пенсії за віком відповідно до статті 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» у зв`язку з відсутністю необхідного страхового стажу 25 років. Таке рішення мотивовано тим, що період роботи заявниці з 23.10.1994 року по 01.10.1997 рік в ТОВ ВКФ "Сігма-3" не взято в розрахунок стажу при призначенні пенсії, так як інформація про сплату внесків за зазначений період відсутня. Спеціалістом з призначенням пенсії було направлено запит до ГУ ПФУ у Вінницькій області щодо проведення акту зустрічної перевірки стажу роботи з 23.10.1994 року по 01.10.1997 рік в ТОВ ВКФ «Сігма 3». Проте, зустрічної перевірки не було проведено, так як на підприємстві відсутні первинні документи.

Вказане рішення позивач отримала лише 22.08.2019 року, що підтверджується відповідним записом на примірнику протоколу про відмову у призначенні пенсії, у зв`язку з чим шестимісячний строк звернення до суду останньою пропущений не був.

Надаючи правову оцінку відносинам, які були досліджені в процесі розгляду адміністративної справи, суд у першу чергу звертає увагу на те, що оскаржуване рішення про відмову в призначені пенсії прийнято Управління Пенсійного фонду України в місті Вінниці.

Разом із тим, відповідно до додатку до постанови Кабінету Міністрів України від 22.08.2018 року № 628 «Перелік територіальних органів Пенсійного фонду України, які реорганізуються шляхом приєднання», Управління Пенсійного фонду України в місті Вінниці реорганізовано шляхом приєднання до Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області. Згідно загальнодоступних відомостей з Єдиного державного реєстру юридичних, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, управління Пенсійного фонду України у в місті Вінниці припинено як юридична особа 05.09.2019 року.

За приписами частини першої, другої статті 104 Цивільного кодексу України юридична особа припиняється в результаті реорганізації (злиття, приєднання, поділу, перетворення) або ліквідації. У разі реорганізації юридичних осіб майно, права та обов`язки переходять до правонаступників. Юридична особа є такою, що припинилася, з дня внесення до єдиного державного реєстру запису про її припинення.

Отже враховуючи те, що правонаступником Управління Пенсійного фонду України в місті Вінниці є Головне управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області, тому останнє є належною стороною спору у даній справі.

Зі змісту ч. 3 ст. 23 Загальної Декларації прав людини, п. 4 частини першої Європейської соціальної хартії випливає, що кожна особа похилого віку має право на справедливу і задовільну винагороду, соціальний захист, за роки важкої праці та шкідливих робіт, яка є основним джерелом існування для них самих та їхніх сімей.

Статтею 46 Конституції України також передбачено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Умови призначення пенсії за віком визначаються нормами ст. 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09 липня 2003 року №1058-IV (далі Закон №1058). Так, частиною першою зазначеної статті передбачено, що особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років за наявності страхового стажу не менше 15 років по 31 грудня 2017 року. Починаючи з 1 січня 2018 року право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років мають особи за наявності страхового стажу з 01 січня 2018 року по 31 грудня 2018 року - не менше 25 років.

До досягнення віку, встановленого абзацами першим і другим цієї частини, право на пенсію за віком за наявності відповідного страхового стажу мають жінки 1961 року народження і старші після досягнення ними такого віку: 58 років 6 місяців - які народилися з 1 жовтня 1959 року по 31 березня 1960 року.

Як вбачається із матеріалів справи позивач народилася ІНФОРМАЦІЯ_2 , а тому має право на пенсію після досягнення нею 58 років 6 місяців за наявності страхового стажу не менше 25 років.

Під «страховим стажем» згідно ч. 1 ст. 24 Закону №1058 розуміють період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.

Відповідно до п. 3 ст. 44 Закону України №1058 органи Пенсійного фонду мають право вимагати відповідні документи від підприємств, організацій окремих осіб, видані ними для оформлення пенсії, а також в необхідних випадках перевіряти обґрунтованість їх видачі та достовірності поданих відомостей про осіб, які підлягають загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню, умови їх праці та інших відомостей, передбачених законодавством для визначення права на пенсію.

Вищезазначене кореспондується також з нормами Закону України «Про пенсійне забезпечення» №1788-XII від 05.11.1991 р. (далі - Закон №1788).

Положеннями ст. 62 Закону №1788 встановлено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Наведене узгоджується також із положеннями п. 1.1 Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої спільним наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України №58 від 29.07.1993р. (далі Інструкція) та п. 1 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №637 від 12.08.1993 р. (далі - Порядок).

Згідно п. 3 Порядку за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.

При цьому, приписи законодавства встановлюють, що записи у трудовій книжці підтверджують спеціальний стаж, а уточнюючі довідки підтверджують такий стаж тільки коли в трудовій книжці відсутні відомості, що визначають право на пенсії.

До такого ж висновку дійшов Верховний Суд в постанові від 21 березня 2019 року у справі №227/4564/16-а.

Відповідно до ч. 5 ст. 242 Кодексу адміністративного судочинства України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

З матеріалів справи вбачається та не заперечується відповідачем, що позивач при зверненні за призначенням пенсії подала трудову книжку серії НОМЕР_3 , в якій наявні відомості про прийняття позивача 23.10.1994 року на роботу на посаду продавця-консультанта фірми «Сігма-3» (магазин № 2) на підставі наказу № 4 від 23.10.1994 року та звільнення з такої посади за власним бажанням на підставі наказу від 01.10.1997 року.

Разом з тим, при оцінці копії трудової книжки та її записів в цілому, встановлено, що відповідні відомості трудової книжки позивача містять належним чином здійснені записи щодо роботи позивача у спірні періоди, як до моменту звільнення, так і після відповідного звільнення на вищезазначеному підприємстві. Записи про ці періоди роботи є послідовними, засвідчені відповідними печатками підприємств і дефектів їх вчинення не мають. Тобто такі записи трудової книжки відповідають вимогам пунктів 2.2, 2.4 п. 2.2 Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників від 29.07.1993 року № 58.

Крім того, спосіб внесення цих записів, їх порядковість, безвідривність, а також чітка часова послідовність не дає підстав вважати суду, що мали місце дописування чи інші неправомірні дії з метою введення в оману органів Пенсійного фонду України, що додатково вказує на те, що трудова книжка містить необхідний запис про період роботи.

З урахуванням викладеного, суд доходить висновку, що факт роботи позивача на посаді продавця-консультанта фірми «Сігма-3» (магазин № 2) у період з 23.10.1994 року по 01.10.1997 року підтверджений належними доказами, а саме: записами у трудовій книжці.

Водночас, суд критично ставиться до тверджень відповідача щодо неможливості підтвердження інформації по сплаті страхових внесків за період з 23.10.1994 року по 01.10.1997 року.

Так, відповідно до положень ст. 20 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", обчислення страхових внесків застрахованих осіб, здійснюється страхувальниками на підставі бухгалтерських та інших документів, відповідно до яких провадиться нарахування (обчислення) або які підтверджують нарахування (обчислення) заробітної плати (доходу), грошового забезпечення, на які відповідно до цього Закону нараховуються страхові внески.

Якщо страхувальники несвоєчасно або не в повному обсязі сплачують страхові внески, до них застосовуються фінансові санкції, передбачені цим Законом, а посадові особи, винні в порушенні законодавства про сплату страхових внесків, несуть дисциплінарну, адміністративну, цивільно-правову або кримінальну відповідальність згідно із законом.

Аналіз наведених приписів законодавства свідчить про те, що обов`язок по сплаті страхових внесків та відповідальність за несвоєчасну або не в повному обсязі сплату страхових внесків законом покладено на страхувальника та вказані внески підлягають сплаті незалежно від фінансового стану платника таких внесків.

Так, позивач не може нести відповідальність у вигляді позбавлення права на включення періоду роботи з 23.10.1994 року по 01.10.1997 року до страхового стажу за відсутності підтвердженої інформації стосовно сплати внесків, оскільки згідно з Законом України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" відповідальність за несплату страхових внесків несе підприємство-страхувальник. Тим більше що відповідач не констатує факт несплати таких внесків, а вказує лише на те, що відповідна інформація про сплату внесків наразі відсутня.

Отже, судовим розглядом встановлено факт роботи та період роботи (з 23.10.1994 року по 01.10.1997 року) ОСОБА_1 на посаді продавця-консультанта ТОВ ВКФ «Сігма-3» (магазин № 2), які підтверджені в установленому законодавством порядку, та встановлена безпосередня зайнятість позивача за вказаний період роботи, який на переконання суду має бути зарахований до страхового стажу, який дає право на призначення пенсії за віком.

Водночас, відповідач відмовляючи позивачу у призначенні пенсії за вислугу років зазначив, що під час призначення цього виду пенсії проводиться зустрічна перевірка первинних документів, яку здійснено не було з огляду зміну власників на ТОВ ВКС "Сігма-3" та відсутності на підприємстві відповідних документів.

Відповідно до п. 3 ст. 44 Закону України № 1058 та п. 4.2 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", органи Пенсійного фонду мають право вимагати відповідні документи від підприємств, організацій окремих осіб, видані ними для оформлення пенсії, а також в необхідних випадках перевіряти обґрунтованість їх видачі та достовірності поданих відомостей про осіб, які підлягають загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню, умови їх праці та інших відомостей, передбачених законодавством для визначення права на пенсію.

При цьому суд наголошує, що право особи на отримання пенсійних виплат не може бути поставлено у залежність від можливості органів Пенсійного фонду України здійснювати ці повноваження (зокрема, у зв`язку з неможливістю проведенням зустрічної перевірки періодів роботи позивача, оскільки власники змінені, документи втрачені), а тому неможливість підтвердити період роботи заявниці не дає підстав для відмови у зарахуванні стажу роботи при його підтвердженні записами у трудовій книжці.

Крім того, доказів, які б спростовували факт постійної зайнятості у період з 23.10.1994 року по 01.10.1997 рік в ТОВ ВКФ «Сігма 3» відповідачем не надано.

З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що зарахуванню до страхового стажу роботи позивача підлягають спірні періоди роботи з 23.10.1994 року по 01.10.1997 рік в ТОВ ВКФ "Сігма 3".

Отже, з урахуванням вимог законодавства України про пенсійне забезпечення, а також встановлених обставин, суд дійшов висновку, що відповідач, не зараховуючи до страхового стажу позивача період його роботи з 23.10.1994 року по 01.10.1997 рік в ТОВ ВКФ «Сігма 3» діяв не обґрунтовано, тобто, без урахування усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення, без дотримання пропорційності, без дотримання необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями на досягнення яких спрямоване це рішення, що порушує конституційне право позивача на пенсійне забезпечення.

Також, суд вважає за необхідне зазначити, що неможливість відповідача провести перевірку відповідності записів трудової книжки первинним документам, не повинна покладати надмірного тягаря та обов`язку на позивача.

Аналогічного за змістом висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 23.01.2018 у справі № 583/392/17.

За наведених вище обставин, прийняте відповідачем рішення № 53 від 31.01.2019 року про відмову в призначені пенсії за віком є протиправним та таким, що підлягає скасуванню судом.

Щодо вимоги зобов`язального характеру про призначення пенсії, то суд враховує те, що відповідно до п.1 ч.1 ст. 45 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" пенсія призначається з дня звернення за пенсією, крім таких випадків, коли пенсія призначається з більш раннього строку. Пенсія за віком призначається з дня, що настає за днем досягнення пенсійного віку, якщо звернення за пенсією відбулося не пізніше трьох місяців з дня досягнення особою пенсійного віку.

Як вбачається із матеріалів справи із заявою про призначення пенсії позивач звернулась 31.10.2018 року, тому її вимога про призначення пенсії саме з цієї дати не суперечить вищезазначеним приписам закону, а тому підлягає задоволенню.

За приписами статті 6 КАС України, суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.

Згідно зі статтею 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні (стаття 90 КАС України).

Таким чином наявні підстави для задоволення адміністративного позову.

З урахуванням вимог ч. 1 ст. 139 КАС України сплачений при зверненні до суду судовий збір у розмірі 768,40 грн. належить стягнути на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань відповідача.

Керуючись ст.ст. 2, 6, 72, 77, 90, 139, 242, 245, 246, 250, 255, 295 КАС України, суд,

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати рішення Управління Пенсійного фонду України в м. Вінниці № 53 від 31.01.2019 року щодо відмови ОСОБА_1 у призначенні пенсії за віком згідно ст. 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області призначити і виплачувати пенсію за віком ОСОБА_1 згідно поданої заяви від 31.10.2018 року відповідно до ст. 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» шляхом зарахування до загального стажу періодів роботи з 23.10.1994 року по 01.10.1997 року у ТОВ ВКФ «Сігма-3».

Стягнути на користь ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області сплачений при зверненні до суду судовий збір у сумі 768 грн. 40 коп. (сімсот шістдесят вісім гривень 40 коп.).

Рішення суду першої інстанції набирає законної сили в порядку, визначеному ст. 255 КАС України.

Відповідно до ст. 295 КАС України, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Реквізити сторін:

Позивач: ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 );

Відповідач: Головне управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області (вул. Хмельницьке шосе, 7, м. Вінниця, 21100, ).

Суддя ОСОБА_2 ОСОБА_3