Справа № 420/5081/19
Суддя: Стефанов С. О.
Дата ухвалення: 2019-11-25 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 420/5081/19
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 листопада 2019 року м. Одеса

Одеський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді - Стефанова С.О.,

розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області про визнання протиправними дій в частині відмови в проведенні перерахунку щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці та зобов`язання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИВ:

До Одеського окружного адміністративного суду надійшов адміністративний позов ОСОБА_1 до Центрального об`єднаного управління Пенсійного фонду України в м. Одесі, в якому позивачка просить:

- визнати протиправними дії Центрального об`єднаного Управління Пенсійного фонду України в м. Одесі в частині відмови в проведенні перерахунку щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці ОСОБА_1 , починаючи з 04.12.2018 року;

- зобов`язати Центральне об`єднане Управління Пенсійного фонду в м. Одесі здійснити перерахунок та виплату щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці ОСОБА_1 на підставі довідки Одеського апеляційного суду №39 від 15.03.2019 року про суддівську винагороду для обчислення щомісячного довічного грошового утримання в сумі 97 263,38 грн., з 04.12.2018 року по 31.12.2018 рік (включно);

- визнати протиправними дії Центрального об`єднаного Управління Пенсійного фонду України в м. Одесі в частині відмови в проведенні перерахунку щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці ОСОБА_1 , починаючи з 01.01.2019 року;

- зобов`язати Центральне об`єднане Управління Пенсійного фонду в м. Одесі здійснити перерахунок та виплачувати судді у відставці ОСОБА_1 щомісячне довічне грошове утримання на підставі довідки Одеського апеляційного суду №40 від 15.03.2019 року про суддівську винагороду для обчислення щомісячного довічного грошового утримання в сумі 109 019,63 грн., починаючи з 01.01.2019 року.

Адміністративний позов мотивовано наступним

27 березня 2019 року позивачка звернулась до Центрального об`єднаного УПФУ в м. Одесі з заявою про перерахунок щомісячного довічного грошового утримання з 04 грудня 2018 року та з 01 січня 2019 року, відповідно до довідок Одеського апеляційного суду від 15 березня 2018 року №39 та №40.

03 травня 2019 року позивачка отримала рішення Центрального об`єднаного УПФУ в м. Одесі від 04 квітня 2019 року про відмову в задоволенні заяви про перерахунок щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці.

Позивачка, не погоджується з відмовою відповідача у проведенні перерахунку щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, вважає її неправомірною, такою, що порушує її права та свідчить про невиконання відповідачем рішення Конституційного Суду України №11-р/2018 від 04 грудня 2018 року.

Процесуальні дії у справі та клопотання учасників справи

Ухвалою суду від 30 серпня 2019 року, позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі. Справу вирішено розглядати за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Перше судове засідання по справі призначено на 23 вересня 2019 року.

Ухвалою суду від 23 вересня 2019 року, задоволено клопотання представника Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області про заміну неналежного відповідача на належного та замінено у справі №420/5081/19 неналежного відповідача - Центральне об`єднане управління Пенсійного фонду України в м. Одесі на належного - Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області.

23 вересня 2019 року ухвалою суду на місці, яка була занесена до протоколу судового засідання, приєднано до матеріалів справи відзив ГУПФУ в Одеській області на адміністративний позов (вхід. №34118/19 від 20 вересня 2019 року) та належним чином засвідчені копії пенсійної справи ОСОБА_1 (вхід. №34119/19 від 20 вересня 2019 року).

Відзив обґрунтований наступним

Відповідач, не погоджується з позовними вимогами позивача та зазначає, що різниця у правах суддів, які вийшли у відставку до 30.09.2016 року і суддів, які вийдуть у відставку, відпрацювавши в нових умовах щонайменше через три роки після проходження кваліфікаційного оцінювання, має конституційну основу та випливає з різних вимог, за яких особа набуває (підтверджує) статус судді та в яких здійснюється правосуддя.

Відповідач наголошує на тому, що у зв`язку з тим, що позивач не відпрацювала три роки суддею, як це передбачено пп.22 і 25 розділу XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про судоустрій і статус суддів» №1402-VIII від 02.06.2016 року та не пройшла кваліфікаційне оцінювання, підстави для проведення перерахунку щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці з урахуванням суддівської винагороди на посаді судді, який пройшов кваліфікаційне оцінювання, відсутні.

Таким чином, враховуючи викладене, відповідач вважає, що Управління не порушувало прав, свобод та інтересів позивача, а діяло виключно на підставі чинного законодавства України.

Відповідь на відзив обґрунтована наступним

У відповіді на відзив позивачка зазначила, що текст відзиву свідчить про те, що відповідач не вивчив пенсійну справи позивачки, не ознайомився належним чином з позовною заявою та рішенням Конституційного Суду України №11-р/2018 від 04 грудня 2018 року.

Позивачка посилається на те, що вона була звільнена у відставку за Законом України «Про судоустрій і статус суддів» №2453-VI від 07.07.2010 року, кваліфікаційне оцінювання не проходила по незалежним від неї причинам, оскільки вказаний Закон норму про кваліфоцінювання не передбачав.

У зв`язку з викладеним, позивачка зазначає, що твердження відповідача про те, що позивачки в позові просить зобов`язати Управління здійснити перерахунок її щомісячного довічного грошового утримання судді, виходячи з суддівської винагороди судді, який пройшов кваліфікаційне оцінювання, є помилковим та таким, що не ґрунтується на матеріалах справи, зокрема, довідках Одеського апеляційного суду від 15.03.2019 року №39 та 40.

В позовній заяві позивачка просила здійснювати розгляд справи за її відсутністю.

У судове засідання, яке було призначене на 15 жовтня 2019 року о 09 год. 30 хв. сторони не з`явились, належним чином повідомлялись про дату, час та місце розгляду справи.

Відповідно до ч.4 ст.229 КАС України у разі неявки у судове засідання всіх учасників справи або якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Керуючись ч.9 ст.205 КАС України розгляд справи продовжено в порядку письмового провадження.

Вивчивши матеріали справи, а також дослідивши обставини, якими обґрунтовувалися позовні вимоги, відзив на позовну заяву та відповідь на відзив перевіривши їх доказами, суд встановив наступні факти та обставини.

Обставини справи встановлені судом

Постановою Верховної Ради України від 30 червня 1993 року, ОСОБА_1 обрана суддею Одеського обласного суду.

Рішенням Вищої ради юстиції №3102/0/15-16 від 08.12.2016 року, ОСОБА_1 звільнена з посади судді апеляційного суду Одеської області у відставку.

З 13 грудня 2016 року, позивачка перебуває на обліку в Центральному об`єднаному управлінні Пенсійного фонду України в м. Одесі та отримує щомісячне довічне грошове утримання.

15 березня 2019 року Одеським апеляційним судом видано довідку №39 «Про суддівську винагороду для обчислення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці», згідно якої станом на 04 грудня 2018 року суддівська винагорода ОСОБА_1 , яка враховується при призначенні/перерахунку щомісячного довічного грошового утримання суддям у відставці, складає 97263,38 грн., у тому числі:

- посадовий оклад - 61263,38 грн.;

- доплата за вислугу років - 30714,75 грн.;

- матеріальна допомога на оздоровлення відповідно до ст.136 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» - 5119,13 грн. (а.с.13).

Також, 15 березня 2019 року Одеським апеляційним судом видано довідку №40 «Про суддівську винагороду для обчислення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці», згідно якої станом на 01 січня 2019 року суддівська винагорода ОСОБА_1 , яка враховується при призначенні/перерахунку щомісячного довічного грошового утримання суддям у відставці, складає - 109019,63 грн., у тому числі:

- посадовий оклад - 68854,50 грн.;

- доплата за вислугу років - 34427,25 грн.;

- матеріальна допомога на оздоровлення відповідно до ст.136 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» - 5737,88 грн. (а.с.14).

27 березня 2019 року ОСОБА_1 звернулася з заявою до Центрального об`єднаного УПФУ в м. Одесі, в якій просила здійснити перерахунок щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці на підставі довідки Одеського апеляційного суду від 15 березня 2019 року №39 - з 01 січня 2019 року а №40 - з 01 лютого 2019 року (а.с.57 на звороті).

04 квітня 2019 року Центральним об`єднаним УПФУ в м. Одесі прийнято рішення №1423 «Про відмову у перерахунку пенсії» (а.с.10).

В рішенні №1423 від 04 квітня 2019 року, відповідачем зазначено, що Законом України №177-VIII від 06.12.2016 року (із змінами) встановлено, що мінімальна заробітна плата після набрання чинності цим Законом не застосовується як розрахункова величина для визначення посадових окладів та заробітної плати працівників та інших виплат. До внесення мін до Законів України щодо незастосування мінімальної заробітної плати як розрахункової величини вона застосовується у розмірі прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого на 01 січня календарного року. Різниця у правах суддів, які вийшли у відставку до 30.09.2016 року і суддів, які вийдуть у відставку відпрацювавши в нових умовах щонайменше через три роки, після проходження кваліфікаційного оцінювання, має конституційну основу та впливає з різних вимог, за яких особа набуває (підтверджує) статус судді та в яких здійснюється правосуддя. На підставі вищезазначеного, у зв`язку з ним, що позивачка не пройшла кваліфікаційне оцінювання та не відпрацювала три роки суддею на відповідній посаді, як це передбачено п.п.22 і 25 розділу XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про судоустрій і статус суддів» №1402-VIII від 02.06.2016 року, підстави для проведення перерахунку щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці з урахуванням суддівської винагороди судді який пройшов кваліфікаційне оцінювання - відсутні (а.с.10).

Позивачка, вважаючи дії Центрального об`єднаного УПФУ в м. Одесі щодо відмови у проведенні перерахунку довічного грошового утримання судді у відставці протиправними, звернулася з даним адміністративним позовом до суду.

Релевантні джерела права та висновки суду

Положеннями частини 2 статті 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно зі статтею 130 Конституції України, держава забезпечує фінансування та належні умови для функціонування судів і діяльності суддів. У Державному бюджеті України окремо визначаються видатки на утримання судів з урахуванням пропозицій Вищої ради правосуддя. Розмір винагороди судді встановлюється законом про судоустрій.

Частиною 1 ст.141 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» №2453-VI від 07 липня 2010 року, який був чинний на момент виходу позивачки у відставку та призначення їй довічного грошового утримання, зокрема, передбачалося, що судді, який вийшов у відставку, після досягнення чоловіками віку 62 роки, жінками - пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», виплачується пенсія або за його вибором щомісячне довічне грошове утримання. До досягнення зазначеного віку право на пенсію за віком або щомісячне довічне грошове утримання мають чоловіки 1955 року народження і старші після досягнення ними такого віку: 60 років 6 місяців - які народилися з 1 січня 1953 року по 31 грудня 1953 року; 61 рік - які народилися з 1 січня 1954 року по 31 грудня 1954 року; 61 рік 6 місяців - які народилися з 1 січня 1955 року по 31 грудня 1955 року.

Відповідно до ч.3 ст.141 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», щомісячне довічне грошове утримання виплачується судді у розмірі 60 відсотків грошового утримання судді, який працює на відповідній посаді.

Відповідно до ч.4 ст.142 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» №1402-VIII від 02 червня 2016 року в редакції, чинній на момент звернення позивачки з заявою до Центрального об`єднаного УПФУ в м. Одесі про перерахунок довічного грошового утримання згідно довідок Одеського апеляційного суду, у разі зміни розміру складових суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді, здійснюється перерахунок раніше призначеного щомісячного довічного грошового утримання.

Таким чином, згідно ч.4 ст.142 вказаного Закону, довічне грошове утримання судді у відставці залежить від грошового утримання судді, який працює на відповідній посаді. У разі зміни грошового утримання судді, який працює на відповідній посаді, здійснюється перерахунок раніше призначеного щомісячного довічного грошового утримання.

За змістом статті 126 Конституції України незалежність і недоторканість суддів гарантується Конституцією і законами України.

Однією з гарантій забезпечення незалежності суддів є надання їм за рахунок держави матеріального і соціального захисту, до яких, зокрема, відноситься і щомісячне довічне грошове утримання суддів у відставці.

Як зазначив Конституційний Суд України у своєму рішенні №8-рп/20р5 від 11 жовтня 2005 року, право судді, який перебуває у відставці, на пенсійне або щомісячне довічне грошове утримання є гарантією незалежності працюючих суддів. Щомісячне довічне грошове утримання - це особлива форма соціального забезпечення суддів, зміст якої полягає у гарантованій державою щомісячній звільненій від сплати податків грошовій виплаті, що слугує забезпеченню їх належного матеріального утримання, в тому числі після звільнення від виконання обов`язків судді. Надання судді матеріального захисту є гарантією забезпечення його незалежності. Разом з тим, будь-яке зниження рівня гарантій незалежності суддів суперечить конституційній вимозі неухильного забезпечення незалежного правосуддя.

04.12.2018 року Конституційним Судом України прийнято рішення №11-р/2018, яким визнано таким, що не відповідає Конституції України (є неконституційним), положення частини третьої статті 133 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 7 липня 2010 року №2453-VI у редакції Закону України «Про забезпечення права на справедливий суд» від 12 лютого 2015 року №192-VIII. Це положення підлягає застосуванню у його первинній редакції, а саме: «Посадовий оклад судді місцевого суду встановлюється у розмірі 15 мінімальних заробітних плат, визначених законом, що запроваджується поетапно: з 1 січня 2011 року - 6 мінімальних заробітних плат; з 1 січня 2012 року - 8 мінімальних заробітних плат; з 1 січня 2013 року - 10 мінімальних заробітних плат; з 1 січня 2014 року - 12 мінімальних заробітних плат; з 1 січня 2015 року - 15 мінімальних заробітних плат».

Також, визнано таким, що не відповідає Конституції України (є неконституційним), положення частини десятої статті 133 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 7 липня 2010 року №2453-VI у редакції Закону України «Про забезпечення права на справедливий суд» від 12 лютого 2015 року №192-VIII, за яким «суддя, який не здійснює правосуддя (крім випадків тимчасової непрацездатності, перебування судді у щорічній оплачуваній відпустці), не має права на отримання доплат до посадового окладу», для цілей застосування окремих положень Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 2 червня 2016 року №1402-VIII зі змінами.

В частині третій резолютивної частини рішення також вказано, що Положення частин третьої, десятої статті 133 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 7 липня 2010 року №2453-VІ у редакції Закону України «Про забезпечення права на справедливий суд» від 12 лютого 2015 року №192-VІII, які визнані неконституційними пунктами 1, 2 резолютивної частини цього Рішення, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України цього Рішення.

Рішення Конституційного Суду України є обов`язковим, остаточним та таким, що не може бути оскаржено. Положення, які визнані неконституційними п.п.1, 2 резолютивної частини цього Рішення, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України цього Рішення.

Зазначене є підставою для проведення перерахунку раніше призначеного щомісячного грошового утримання суддям у відставці та має проводитися з 04.12.2018 року.

Таким чином, Центральним об`єднаним УПФУ в м. Одесі протиправно відмовлено ОСОБА_1 у проведенні перерахунку довічного грошового утримання судді у відставці на підставі довідки Одеського апеляційного суду №39 від 15 березня 2019 року з моменту ухвалення рішення Конституційним Судом України, а саме з 04 грудня 2018 року, що суперечить вимогам чинного законодавства України та звужує гарантії незалежності суддів.

Щодо проведення перерахунку та виплати щомісячного довічного грошового утримання з 01.01.2019 року згідно довідки Одеського апеляційного суду №40 від 15 березня 2019 року, суд зазначає, що вказаний перерахунок обумовлено підвищенням суддівської винагороди через зростання прожиткового мінімуму для працездатних осіб згідно з Законом України №2629 від 23.11.2018 року «Про державний бюджет на 2019 рік».

При цьому, дію вказаного Закону поширено на весь 2019 рік, в тому числі і на січень 2019 року, що свідчить про виникнення права на перерахунок довічного грошового утримання з 01.01.2019 року, а не з місяця, наступного за місяцем, у якому відбуваються зміни.

Саме з 01.01.2019 року встановлюється оновлений посадовий оклад судді, виходячи із розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, і саме з цієї дати відбувається зміна грошового утримання.

З огляду на викладене, суд доходить висновку про протиправність дій Центрального об`єднаного УПФУ в м. Одесі, що виразились у відмові ОСОБА_1 у проведенні перерахунку довічного грошового утримання судді у відставці з 01 січня 2019 року на підставі довідки Одеського апеляційного суду №40 від 15 березня 2019 року.

Як було встановлено судом, 10.09.2019 року Центральне об`єднане УПФУ в м. Одесі припинило свою діяльність, що підтверджується записом в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань (а.с.64-67).

Таким чином, враховуючи те, що судом встановлена протиправність Центрального об`єднаного УПФУ в м. Одесі щодо не здійснення ОСОБА_1 перерахунку довічного грошового утримання судді у відставці, для належного захисту порушених прав позивачки слід зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області здійснити перерахунок та виплату щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці ОСОБА_1 на підставі довідки Одеського апеляційного суду №39 від 15.03.2019 року про суддівську винагороду для обчислення щомісячного довічного грошового утримання в сумі 97 263,38 грн., з 04.12.2018 року по 31.12.2018 рік (включно) та зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області здійснити перерахунок та виплачувати судді у відставці ОСОБА_1 щомісячне довічне грошове утримання на підставі довідки Одеського апеляційного суду №40 від 15.03.2019 року про суддівську винагороду для обчислення щомісячного довічного грошового утримання в сумі 109 019,63 грн., починаючи з 01.01.2019 року.

Закон України «Про судоустрій і статус суддів» встановлює, що правосуддя в Україні здійснюється на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів та спрямоване на забезпечення права кожного на справедливий суд.

Відповідно до статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.

Суд враховує положення Висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (пункти 32-41), в якому, серед іншого, звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення.

При цьому, зазначений Висновок також акцентує увагу на тому, що згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.

Суд також враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у касаційному провадженні), сформовану, зокрема у справах «Салов проти України» (№65518/01; пункт 89), «Проніна проти України» (№63566/00; пункт 23) та «Серявін та інші проти України» (№4909/04; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) серія A. 303-A; пункт 29).

Частиною 1 ст.77 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення. Згідно ч.1 ст.72 Кодексу адміністративного судочинства України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Таким чином, на підставі ст.8 КАС України, згідно якої, усі учасники адміністративного процесу є рівними та ст.9 КАС України, згідно якої розгляд і вирішення справ у адміністративних судах здійснюється на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, з`ясувавши обставини у справі, перевіривши всі доводи і заперечення сторін та надавши правову оцінку наданим доказам, суд дійшов висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області про визнання протиправними дій в частині відмови в проведенні перерахунку щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці та зобов`язання вчинити певні дії підлягають задоволенню в повному обсязі.

Керуючись ст.ст.2, 6-10, 77, 90, 139, 250, 251, 255, 257, 258, 263, 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області про визнання протиправними дій в частині відмови в проведенні перерахунку щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці та зобов`язання вчинити певні дії - задовольнити.

Визнати протиправними дії Центрального об`єднаного Управління Пенсійного фонду України в м. Одесі в частині відмови в проведенні перерахунку щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці ОСОБА_1 , починаючи з 04.12.2018 року.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області здійснити перерахунок та виплату щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці ОСОБА_1 на підставі довідки Одеського апеляційного суду №39 від 15.03.2019 року про суддівську винагороду для обчислення щомісячного довічного грошового утримання в сумі 97 263,38 грн., з 04.12.2018 року по 31.12.2018 рік (включно).

Визнати протиправними дії Центрального об`єднаного Управління Пенсійного фонду України в м. Одесі в частині відмови в проведенні перерахунку щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці ОСОБА_1 , починаючи з 01.01.2019 року.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області здійснити перерахунок та виплачувати судді у відставці ОСОБА_1 щомісячне довічне грошове утримання на підставі довідки Одеського апеляційного суду №40 від 15.03.2019 року про суддівську винагороду для обчислення щомісячного довічного грошового утримання в сумі 109 019,63 грн., починаючи з 01.01.2019 року.

Рішення суду набирає законної сили, згідно ст. 255 КАС України, після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржено, згідно ст. 295 КАС України, протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину рішення суду, або розгляд справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

При цьому, відповідно до п.п. 15.5 п. 15 розділу VІІ «Перехідні положення» КАС України до початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються через суд першої інстанції, який ухвалив відповідне рішення.

Суддя С.О. Cтефанов

.