Справа № 160/6822/19
Суддя: Турова Олена Михайлівна
Дата ухвалення: 2019-11-13 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
13 листопада 2019 року Справа № 160/6822/19
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого судді: Турової О.М.,
за участі секретаря судового засідання: Молоданова М.Ю.,
представника позивача: Починка В.В.,
представника відповідача: Кекуатової Н.І.,
розглянувши за правилами загального позовного провадження у відкритому судовому засіданні у місті Дніпрі адміністративну справу за позовною заявою Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Дніпропетровської митниці ДФС про визнання протиправним та скасування рішення про коригування митної вартості товарів,-
18.07.2019р. до Дніпропетровського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 (далі - ФОП ОСОБА_1 , позивач) до Дніпропетровської митниці ДФС (далі - відповідач), в якій позивач просить визнати протиправним та скасувати рішення Дніпропетровської митниці ДФС про коригування митної вартості товару від 27.02.2019 року №UA110000/2019/700001/2.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 23.07.2019 року позовну заяву ФОП ОСОБА_1 прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі за цією позовною заявою, призначено цю справу до розгляду за правилами загального позовного провадження з призначенням підготовчого судового засідання на 13 серпня 2019 року на 11:30год.
13.08.2019 року від представника позивача до суду надійшло клопотання, в якому він просив приєднати до матеріалів справи документи, що підтверджують факт надання позивачу професійної правничої допомоги та понесених ним у зв`язку з цим витрат.
У підготовче судове засідання 13.08.2019 року представники сторін не з`явилися, про час, дату та місце розгляду справи повідомлені належним чином, надали заяви про проведення підготовчого судового засідання в поряду письмового провадження без їх участі. Зважаючи на те, що відзив на позовну заяву був надісланий позивачу лише 09.08.2019 року, тому останньому потрібен час на ознайомлення з ним та підготовки відповіді на відзив, підготовче судове засідання було відкладено на 18.09.2019 року на 15:00 год.
18.09.2019р. справу №160/6822/19 знято з розгляду у зв`язку із хворобою судді Турової О.М., що підтверджується довідками №272 від 18 вересня 2019 року та б/н від 18.09.2019р.
Наступне підготовче судове засідання було призначене на 15.10.2019р.
27.09.2019 року від представника відповідача до суду надійшли письмові заперечення на відзив, в яких ним було викладено позицію аналогічну, заявленій у відзиві на позов. Додатково було наголошено, що висновком Волинської ТПП від 17.04.2019 р. №В-773 експертною організацією лише надаються відомості щодо вартості оцінюваного товару. Висновок щодо вартості у країні-експортері товарів, що є ідентичними та/або подібними (аналогічними) оцінюваному товару та постачаються за договорами, де покупець та продавець є не пов`язаними між собою особами, відсутній у наданому висновку. Висновок Волинської ТПП від 17.04.2019р. №В-773 стосується виключно оцінюваної поставки, що не підтверджує об`єктивність зазначених відомостей. Також наголошено, що сумісним зі статтею VII ГАТТ було б припущення, що «дійсна вартість» може бути представлена ціною, зазначеною у рахунку, плюс будь-яка виняткова знижка чи інше зменшення звичайної конкурентної ціни.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 15.10.2019 р. закрито підготовче провадження та призначено справу №160/6822/19 до судового розгляду по суті у судовому засіданні на 30 жовтня 2019 року о 10:00 год.
30.10.2019 року у судовому засіданні оголошено перерву до 13.11.2019 року для надання представнику відповідача часу для ознайомлення з матеріалами справи та здійснення підготовки відповіді на клопотання представника позивача про розподіл судових витрат.
У судовому засіданні 13.11.2019 року представником відповідача надані додаткові пояснення у справі, а представником позивача надано клопотання про приєднання до матеріалів справи документів, що підтверджують факт надання позивачу професійної правничої допомоги та понесених ним у зв`язку з цим витрат.
У судових засіданнях представник позивача позовні вимоги підтримував у повному обсязі і просив їх задовольнити, посилаючись на доводи, викладені у позовній заяві та відповіді на відзив.
Представник відповідача у судових засіданнях проти задоволення позовних вимог заперечував, посилаючись на доводи та обґрунтування, викладені у відзиві на позов та запереченнях на відзив.
Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи та надані сторонами докази, а також проаналізувавши зміст норм матеріального та процесуального права, що регулюють спірні правовідносини, суд доходить висновку про задоволення позовних вимог у повному обсязі, з огляду на таке.
Судом встановлено, що ОСОБА_1 зареєстрований як фізична особа-підприємець 04.07.2007 року з основним видом економічної діяльності - 46.19 діяльність посередників у торгівлі товарами широкого асортименту.
16.01.2018р. між ФОП ОСОБА_1 та компанією RAW-POL STEFANSKI SPOLKA JAWNA (Польща) укладено контракт №02-01 про поставку товарів в асортименті та кількості, вказаними у додатках.
Митна вартість товарів, заявлених до митного оформлення, визначена декларантом за першим методом, тобто за ціною договору (контракту) щодо товару, який імпортується (вартість операції).
За результатами формато-логічного контролю автоматизованою системою аналізу ризиків за ЕМЦ № UА110090/2019/701093 від 25.02.2019 р. згенеровано обов`язкові форми контролю, у тому числі: 103-1 - Перевірка поданих товаросупровідних та товаротранспортних документів (у тому числі наданих на вимогу митного органу) та/або відомостей про них на предмет розбіжностей у відомостях, що зазначені у цих документах, митній декларації чи документах, що її заміщують, їх електронних копіях; 105-2, 117-2 - контроль правильності визначення митної вартості товарів; 106-2 - витребування документів, які підтверджують митну вартість товарів.
При проведенні перевірки документів, які додані декларантом до ЕМЦ та додані додатково за власним бажанням (повідомлення декларанта № 26/02-19-1), митним органом встановлено, що документи, які підтверджують числові значення складових митної вартості, на підставі яких проводився розрахунок митної вартості, містять розбіжності та не містять усіх відомостей, що впливають на числові значення складових митної вартості, а саме: з урахуванням задекларованих умов поставки FСА Julianow (Польща) проведено перевірку правильності обчислення та документального підтвердження задекларованої транспортної складової митної вартості товарів і встановлено, що відповідно до задекларованих відомостей забезпечення перевезення партії товару здійснюється ТОВ «Тантум Логістик» (експедитор) за договором про надання транспортно-експедиційних послуг від 09.11.2018р. №09/11/18-1, укладеним з імпортером ФОП ОСОБА_1 (замовник). Відповідно до наданої разом з договором від 09.11.2018р. №09/11/18-1 заявки перевезення здійснюється за маршрутом Rava Mazowiecka (Польща) - Кривий Ріг. Відповідно до п.п.5.1 договору транспортного експедирування розрахунок здійснюється на підставі ставки фрахту письмово узгодженої в заявці на кожне окреме перевезення. Ставка фрахту, зазначена у наданій до митного оформлення заявці від 09.11.2018 р., не відповідає вартості перевезення, зазначеній у рахунку експедитора; зазначені у заявці дата завантаження (09.11.2018) та терміни доставки (12-13.11.2018) не відповідають фактичним датам завантаження (19.02.2019) та перевезення оцінюваної партії товару; наданий до митного контролю рахунок - фактура експедитора від 21.02.2019 №СФ-0000032 також містить відомості про вартість транспортно-експедиційних витрат за маршрутом Rava Mazowiecka (Польща) - Кривий Ріг, що не відповідає відомостям транспортного документа щодо місця завантаження (гр.4 CMR) та задекларованому місцю навантаження на заявлених умовах поставки - Julianow (Польща). Відповідно до п.п.3.1.13 договору транспортного експедирування зміна місця завантаження/розвантаження автомобіля можлива тільки після письмового узгодження з експедитором, що повинно бути відмічено у товарно-транспортній накладній та у подорожньому листі і веде до зміни вартості перевезення. Враховуючи виявлені розбіжності в відомостях щодо фактичного місця завантаження і вказаного у рахунку експедитора, митний орган дійшов висновку про відсутність документального підтвердження повноти включення транспортної складової до розрахунку митної вартості товарів, проведеного декларантом. Також відповідно до відміток на CMR фактичне перевезення здійснено ФОП ОСОБА_3 . При цьому задекларований у гр.44 ЕМД договір перевезення від 01.10.2015р. №СВ10/2015, укладений ФОП ОСОБА_3 (перевізник) з ФОП ОСОБА_2 (експедитор) містить розбіжності з задекларованими відомостями про експедитора - ТОВ «Тантум Логістик» оцінюваної поставки та не містить документального підтвердження вартості перевезення.
Таким чином, за результатами здійснення контролю за правильністю та повнотою визначення декларантом митної вартості товару, через наявність вищевказаних розбіжностей у поданих декларантом документах на підставі ч.5 ст.54 Митного кодексу України Дніпропетровською митницею ДФС 26.02.2019р. повідомлено декларанта про необхідність надати протягом 10 календарних днів додаткові документи для підтвердження заявленої ним митної вартості, а саме:
- банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару, інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару;
- документи що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів за фактичним маршрутом перевезення;
- каталоги, специфікації, прейскуранти (прайс-листи) виробника товару;
- висновки про вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями.
В період з 26.02.2019р. по 27.02.2019р. між позивачем та митницею проходило листування щодо визначених митницею розбіжностей в відомостях, зазначених у наданих документах.
За результатами розгляду отриманих додаткових документів митний орган дійшов висновку, що для підтвердження транспортної складової митної вартості товарів - вартості перевезення однієї і тієї ж партії товару декларантом надано два пакети документів, які є дійсними (заявка та рахунок на перевезення) і містять різні відомості щодо маршруту перевезення. При цьому зміна місця завантаження не призвела до зміни вартості перевезення, зазначеної у рахунку від 21.02.2019р. №СФ-0000032, як це передбачено п.п.3.1.13 договору транспортного експедирування №09/11/18-1. Згідно з додатково наданою декларантом за власним бажанням копією мапи Польщі та інформації, надісланої повідомленням декларанта від 27.02.2019р., Rava Mazowiecka є окремим населеним пунктом Польщі. Водночас, вартість перевезення визначена на однаковому рівні.
З огляду на вищенаведені висновки, 27.02.2019 року Дніпропетровською митницею ДФС прийнято рішення про коригування митної вартості товарів №UA110000/2019/700001/2, яким скориговано заявлену позивачем митну вартість товарів №№1,2 за другорядним методом 2r - резервний метод, а митну вартість товарів №№3, 14, 17 скориговано із застосуванням ст. 60 Митного кодексу Україні за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів. За МД № UA110000/2019/700001/2- митну вартість товару № 1 скориговано до рівня - 16,4231 дол. США/пару; товару № 2 - 8,973697 дол. США/пару; товару № 3 - 7,821373 дол. США/пару; товару № 14 - 9,615486 дол. США/шт; товару № 17 - 0,761020 дол. США/пару.
Відповідно до пункту 2 частини 3 статті 52 Митного кодексу України декларант або уповноважена ним особа, які заявляють митну вартість товару, мають право на випуск у вільний обіг товарів, що декларуються, у разі незгоди декларанта або уповноваженої ним особи з рішенням митного органу про коригування заявленої митної вартості товарів - за умови сплати митних платежів згідно із заявленою митною вартістю товарів та надання гарантій відповідно до розділу X цього Кодексу в розмірі, визначеному митним органом відповідно до частини сьомої статті 55 цього Кодексу.
Позивач скористався цим правом і митницею здійснено митне оформлення товару згідно з ЕМД від 28.02.2019р. № UA110090/2019/701131/2 і випущено товар у вільний обіг.
Згідно з ч.8, ч.9 ст.55 Митного кодексу України протягом 80 днів з дня випуску товарів декларант або уповноважена ним особа може надати органу доходів і зборів додаткові документи для підтвердження заявленої ним митної вартості товарів, що декларуються. У разі надання декларантом або уповноваженою ним особою додаткових документів орган доходів і зборів розглядає подані додаткові документи і протягом 5 робочих днів з дати їх подання виносить письмове рішення щодо визнання заявленої митної вартості та скасовує рішення про коригування заявленої митної вартості або надає обґрунтовану відмову у визнанні заявленої митної вартості з урахуванням додаткових документів. У такому випадку надана фінансова гарантія відповідно повертається (вивільняється) або реалізується в порядку та у строки, визначені цим Кодексом.
Судом встановлено, що у строк, передбачений ч.8 ст.55 Митного кодексу України позивач для підтвердження заявленої митної вартості товару листом від 10.05.2019р. надав до Дніпропетровської митниці ДФС додаткові документи, а саме: платіжне доручення №338 від 25.02.2019р. на оплату за перевезення товару; договір про надання транспортно-експедиційних послуг №09/11/18-1 від 09.11.2018р., укладений між Експедитором-1 - ТОВ «Тантум Логістик» та Експедитором-2 - ФОП ОСОБА_2 ; експертний висновок Волинської ТПП № В-773 від 17.04.2019р. та додаткові пояснення на спростування виявлених у раніше поданих документах розбіжностей (невідповідності), в яких просив з урахуванням додаткових документів скасувати прийняте раніше рішення про коригування митної вартості.
Листом від 20.05.2019р. №26/ФОП/04-50-19-01 Дніпропетровська митниця ДФС відмовила у визнанні заявленої декларантом митної вартості та скасуванні спірного рішення про коригування митної вартості товарів №UA110000/2019/700001/2, з посиланням на те, що надані позивачем відповідно до ст.55 Митного кодексу України додаткові документи не спростовують висновки митного органу. Зокрема, надане позивачем платіжне доручення від 25.02.2019р. №338 на оплату наданих ТОВ «Тантум Логістик» послуг, яке у графі «Призначення платежу» містить посилання на рахунок №32 від 21.02.2019р., також містить відмітку банку щодо проведення ним операції 15.02.2019р., що не кореспондується з датою виставлення рахунку ТОВ «Тантум Логістик» (21.02.2019р.). Крім того, позивачем надано до митного органу копію договору про надання транспортно-експедиційних послуг від 09.11.2018р. №09/11/18-1, укладеного ТОВ «Тантум Логістик» з ФОП ОСОБА_2 , водночас, за цими ж реквізитами до митного контролю вже надавався інший документ, а саме: договір від 09.11.2018р. №09/11/18-1 від 09.11.2018р., укладений ТОВ «Тантум Логістик» з ФОП ОСОБА_1 (позивачем). Тобто, наразі у митниці наявні надані позивачем два договори на підтвердження перевезення однієї партії товару, які містять однакові реквізити та різні відомості. Наданий позивачем висновок Волинської ТПП від 17.04.2019р. №В-773, відповідно до якого експертом встановлена контрактна вартість спецвзуття, імпортованого в Україну з Польщі по контракту №02-01 від 16.01.2018р., на рівні, що відповідає заявленому до митного оформлення оцінюваного товару, також не може вважатися належним підтвердженням заявленої декларантом митної вартості, оскільки вказаний висновок стосується виключно оцінюваної поставки, що не підтверджує об`єктивність зазначених в ньому відомостей. Крім того, за результатами аналізу інтернет-джерел Польщі ІНФОРМАЦІЯ_1, ІНФОРМАЦІЯ_2, ІНФОРМАЦІЯ_3, які використані експертом Волинської ТПП у висновку від 17.04.2019 р. №В-773, встановлено, що заявлений позивачем рівень вартості за інвойсом не відповідає відомостям щодо ціни продажу товарів на зазначених ресурсах.
Отже, спір між сторонами виник з підстав правомірності та обґрунтованості винесення відповідачем рішення про коригування митної вартості товарів №UA110000/2019/700001/2 від 27.02.2019 року.
Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам та вирішуючи спір по суті, суд зважає на таке.
Згідно з частиною 3 статті 318 МК України митний контроль передбачає виконання органами доходів і зборів мінімуму митних формальностей, необхідних для забезпечення додержання законодавства України з питань державної митної справи.
Відповідно до статей 49, 50 МК України митною вартістю товарів, які переміщуються через митний кордон України, є вартість товарів, що використовується для митних цілей, яка базується на ціні, що фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари. Відомості про митну вартість товарів використовуються, зокрема, для нарахування митних платежів.
Згідно з частинами четвертою та п`ятою статті 58 МК України митною вартістю товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є ціна, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за товари, якщо вони продаються на експорт в Україну, скоригована в разі потреби з урахуванням положень частини десятої цієї статті. При цьому ціна, що була фактично сплачена або підлягає сплаті - це загальна сума всіх платежів, які були здійснені або повинні бути здійснені покупцем оцінюваних товарів продавцю або на користь продавця через третіх осіб та/або на пов`язаних із продавцем осіб для виконання зобов`язань продавця.
Відомості про митну вартість товарів використовуються для нарахування митних платежів; застосування інших заходів державного регулювання зовнішньоекономічної діяльності України; ведення митної статистики; розрахунку податкового зобов`язання, визначеного за результатами документальної перевірки (стаття 50 МК України).
Згідно з частиною першою статті 51, частиною першою та другою статті 52 МК України митна вартість товарів, що переміщуються через митний кордон України, визначається декларантом відповідно до норм цього Кодексу; заявлення митної вартості товарів здійснюється декларантом або уповноваженою ним особою під час декларування товарів у порядку, встановленому розділом VIII цього Кодексу та цією главою. Декларант який заявляє митну вартість товару зобов`язаний подавати органу доходів і зборів достовірні відомості про визначення митної вартості, які повинні базуватися на об`єктивних, документально підтверджених даних, що піддаються обчисленню.
Відповідно до приписів статті 57 Митного кодексу України визначення митної вартості товарів, які ввозяться в Україну відповідно до митного режиму імпорту, здійснюється за такими методами: 1) основний - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються (вартість операції); 2) другорядні: а) за ціною договору щодо ідентичних товарів; б) за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів; в) на основі віднімання вартості; г) на основі додавання вартості (обчислена вартість); ґ) резервний.
Основним методом визначення митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є перший метод - за ціною договору (вартість операції). Кожний наступний метод застосовується лише у разі, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу відповідно до норм цього Кодексу. Застосуванню другорядних методів передує процедура консультацій між органом доходів і зборів та декларантом з метою визначення основи вартості згідно з положеннями статей 59 і 60 цього Кодексу. При цьому, кожний наступний метод застосовується, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу. Методи на основі віднімання та додавання вартості (обчислена вартість) можуть застосовуватися у будь-якій послідовності на прохання декларанта або уповноваженої ним особи. У разі якщо неможливо застосувати жоден із зазначених методів, митна вартість визначається за резервним методом відповідно до вимог, встановлених статтею 64 цього Кодексу.
Згідно з частинами першою та другою статті 53 МК України у випадках, передбачених цим Кодексом, одночасно з митною декларацією декларант подає митному органу документи, що підтверджують заявлену митну вартість товарів і обраний метод її визначення.
Документами, які підтверджують митну вартість товарів є: 1) декларація митної вартості, що подається у випадках, визначених у частинах п`ятій і шостій статті 52 цього Кодексу, та документи, що підтверджують числові значення складових митної вартості, на підставі яких проводився розрахунок митної вартості; 2) зовнішньоекономічний договір (контракт) або документ, який його замінює, та додатки до нього у разі їх наявності; 3) рахунок-фактура (інвойс) або рахунок-проформа (якщо товар не є об`єктом купівлі-продажу); 4) якщо рахунок сплачено, - банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару; 5) за наявності - інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару; 6) транспортні (перевізні) документи, якщо за умовами поставки витрати на транспортування не включені у вартість товару, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів; 7) копія імпортної ліцензії, якщо імпорт товару підлягає ліцензуванню; 8) якщо здійснювалося страхування, - страхові документи, а також документи, що містять відомості про вартість страхування.
Відповідно до частини третьої статті 53 МК України у разі, якщо документи, зазначені у частині другій цієї статті, містять розбіжності або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, декларант або уповноважена ним особа на письмову вимогу митного органу зобов`язані протягом 10 календарних днів надати (за наявності) додаткові документи, які як: 1) договір (угоду, контракт) із третіми особами, пов`язаний з договором (угодою, контрактом) про поставку товарів, митна вартість яких визначається; 2) рахунки про здійснення платежів третім особам на користь продавця, якщо такі платежі здійснюються за умовами, визначеними договором (угодою, контрактом); 3) рахунки про сплату комісійних, посередницьких послуг, пов`язаних із виконанням умов договору (угоди, контракту); 4) виписку з бухгалтерської документації; 5) ліцензійний чи авторський договір покупця, що стосується оцінюваних товарів та є умовою продажу оцінюваних товарів; 6) каталоги, специфікації, прейскуранти (прайс-листи) виробника товару; 7) копію митної декларації країни відправлення; 8) висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями, та/або інформація біржових організацій про вартість товару або сировини.
Згідно частини четвертої статті 53 МК України у разі, якщо орган доходів і зборів має обґрунтовані підстави вважати, що існуючий взаємозв`язок між продавцем і покупцем вплинув на заявлену декларантом митну вартість, декларант або уповноважена ним особа на письмову вимогу органу доходів і зборів, крім документів, зазначених у частинах другій та третій цієї статті, подає (за наявності) такі документи: виписку з бухгалтерських та банківських документів покупця, що стосуються відчуження оцінюваних товарів, ідентичних та/або подібних (аналогічних) товарів на території України; довідкову інформацію щодо вартості у країні-експортері товарів, що є ідентичними та/або подібними (аналогічними) оцінюваним товарам; розрахунок ціни (калькуляцію).
Відповідно до частин першої та другої статті 54 МК України контроль правильності визначення митної вартості товарів здійснюється органом доходів і зборів під час проведення митного контролю і митного оформлення шляхом перевірки числового значення заявленої митної вартості. За результатами здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів орган доходів і зборів визнає заявлену декларантом або уповноваженою ним особою митну вартість чи приймає письмове рішення про її коригування відповідно до положень статті 55 цього Кодексу.
Митний орган може відмовити у митному оформленні товарів за заявленою декларантом або уповноваженою ним особою митною вартістю виключно за наявності обґрунтованих підстав вважати, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів, у разі: 1) невірно проведеного декларантом або уповноваженою ним особою розрахунку митної вартості; 2) неподання декларантом або уповноваженою ним особою документів згідно з переліком та відповідно до умов, зазначених у частинах другій - четвертій статті 53 цього Кодексу, або відсутності у цих документах всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари; 3) невідповідності обраного декларантом або уповноваженою ним особою методу визначення митної вартості товару умовам, наведеним у главі 9 цього Кодексу; 4) надходження до митного органу документально підтвердженої офіційної інформації митних органів інших країн щодо недостовірності заявленої митної вартості (частина шоста статті 54 Митного кодексу України).
Відповідно до частини першої статті 55 МК України рішення про коригування заявленої митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України з поміщенням у митний режим імпорту, приймається органом доходів і зборів у письмовій формі під час здійснення контролю правильності визначення митної вартості цих товарів як до, так і після їх випуску, якщо органом доходів і зборів у випадках, передбачених частиною шостою статті 54 цього Кодексу, виявлено, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів.
Митні органи мають виключну компетенцію в питаннях перевірки та контролю правильності обчислення декларантом митної вартості. Однак, дискреційні повноваження митних органів мають законодавчі обмеження у випадках незгоди із задекларованою митною вартістю. До таких, зокрема, належать процедура консультацій між митним органом та декларантом з метою обґрунтованого вибору підстав для визначення митної вартості та обов`язок послідовного вибору методів (від першого до шостого) визначення митної вартості товарів. У разі якщо під час проведення митного контролю митний орган не може аргументовано довести, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів, заявлена декларантом або уповноваженою ним особою митна вартість вважається визнаною автоматично (частина сьома статті 54 Митного кодексу України).
Згідно з частиною шостою статті 53 МК України декларант або уповноважена ним особа за власним бажанням може подати додаткові наявні у них документи для підтвердження заявленої ними митної вартості товару.
В той же час, витребуванню підлягають лише ті документи, які дають можливість пересвідчитись у правильності чи помилковості задекларованої митної вартості, а визначення митної вартості не за першим методом можливе тільки тоді, коли подані документи є недостатніми чи такими, що у своїй сукупності не спростовують сумнів у достовірності наданої інформації.
Аналіз наведених норм дає підстави для висновку, що органи доходів і зборів мають право здійснювати контроль правильності обчислення декларантом митної вартості, але ці повноваження здійснюються у спосіб, визначений законом, зокрема, витребування додаткових документів на підтвердження задекларованої митної вартості може мати місце тільки у випадку наявності обґрунтованих сумнівів у достовірності поданих декларантом відомостей. Такі сумніви можуть бути зумовлені неповнотою поданих документів для підтвердження заявленої митної вартості товарів, невідповідністю характеристик товарів, зазначених у поданих документах, митному огляду цих товарів, порівнянням рівня заявленої митної вартості товарів з рівнем митної вартості ідентичних або подібних товарів, митне оформлення яких уже здійснено.
Наявність у митного органу обґрунтованого сумніву в правильності визначення митної вартості є обов`язковою, оскільки з цією обставиною закон пов`язує можливість витребування додаткових документів у декларанта та надає органу доходів і зборів право вчиняти наступні дії, спрямовані на визначення дійсної митної вартості товарів.
Разом з тим витребувати необхідно ті документи, які дають можливість пересвідчитись у правильності чи помилковості задекларованої митної вартості, а не всі, які передбачені статтею 53 МК України. Ненадання повного переліку витребуваних документів може бути підставою для визначення митної вартості не за першим методом лише тоді, коли подані документи є недостатніми чи такими, що у своїй сукупності не спростовують сумнів у достовірності наданої інформації.
Відтак, наведені приписи зобов`язують митний орган зазначити конкретні обставини, які викликали відповідні сумніви, причини неможливості їх перевірки на підставі наданих декларантом документів, а також обґрунтувати необхідність перевірки спірних відомостей та зазначити документи, надання яких може усунути сумніви у їх достовірності.
Встановивши відсутність достатніх відомостей, що підтверджують задекларовану митну вартість товарів, митниця повинна вказати, які саме складові митної вартості товарів є непідтвердженими, чому з поданих документів неможливо встановити дані складові, та які документи необхідні для підтвердження того чи іншого показника.
В свою чергу, відсутність в рішенні про коригування митної вартості товарів інформації з належним обґрунтуванням того, що документи, подані декларантом для митного оформлення товару, є недостатніми чи такими, що у своїй сукупності викликають сумнів у достовірності наданої інформації, витребування митницею додаткових документів без зазначення обставин, які ці документи повинні підтвердити, свідчать про протиправність рішення щодо застосування іншого, ніж основний метод, визначення митної вартості товарів.
Таке правозастосування узгоджується з висновком Верховного Суду України, викладеним у постанові від 31.03.2015 у справі № 21-127а15, який має враховуватись при застосуванні норм права у подібних правовідносинах відповідно до підпункту 8 пункту 1 розділу VII Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України.
Як слідує з матеріалів справи, позивачем надано відповідачу для митного оформлення імпортованого товару документи, що передбачені частиною другою статті 53 МК України.
Наведене визнається і самим позивачем.
Суд погоджується з твердженням відповідача, що вказані обставини призвели до виникнення у митниці обґрунтованих сумніві щодо правильності визначення декларантом складових митної вартості імпортованого товару, тому відповідач обґрунтовано та правомірно витребував у позивача додаткові документи на підставі частини третьої статті 53 МК України.
Водночас, суд не погоджується з висновками митного органу, зробленими за результатами опрацювання додатково наданих декларантом документів, а, отже, як і наслідок, з висновком про необхідність коригування заявленої ним митної вартості, з огляду на таке.
Щодо висновків митного органу про не підтвердження транспортної складової митної вартості імпортованого товару, суд зазначає наступне.
Пунктом 5-6 частини 10 статті 58 Митного кодексу України встановлено, що при визначенні митної вартості до ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за оцінювані товари, додаються такі витрати (складові митної вартості), якщо вони не включалися до ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті, зокрема, як: витрати на транспортування оцінюваних товарів до аеропорту, порту або іншого місця ввезення на митну територію України (п.5 ч.10 ст.58).
Судом встановлено, що відповідно до п.3.1. контракту № 02-01, укладеного між ФОП ОСОБА_1 та компанією RAW-POL STEFANSKI SPOLKA JAWNA, товар за цим контрактом постачається на умовах FCA - Юліанов (Польща) відповідно до ІНКОТЕРМС 2000 (а.с.23-29).
Як свідчать матеріали справи, перевезення товарів здійснено за трьома договорами транспортного експедирування за ланцюгом: замовник ФОП ОСОБА_1 - експедитор-1 ТОВ «Тантум Логістик» - експедитор-2 ФОП ОСОБА_2 - перевізник ФОП ОСОБА_3 , що документально підтверджено відповідним договорами.
Так, між ТОВ «Тантум Логістик» (експедитор) та ФОП ОСОБА_1 (замовник) укладено договір про надання транспортно-експедиційних послуг від 09.11.2018р. №09/11/18-1, відповідно до п.п.1 якого експедитор зобов`язується від свого імені за дорученням та за рахунок замовника виконати або організувати виконання визначених договором послуг, пов`язаних із перевезенням вантажу в міжнародному та (або) внутрішньодержавному (регіональному) сполученні (а.с.47-49).
Згідно п.п1.3 договору про надання транспортно-експедиційних послуг від 09.11.2018р. №09/11/18-1 експедитор вправі від свого імені залучати для виконання умов даного договору третіх осіб.
В подальшому 09.11.2018р. між ТОВ «Тантум Логістик» (експедитор-1) та ФОП ОСОБА_2 (експедитор-2) укладено договір про надання транспортно-експедиційних послуг від 09.11.2018р. №09/11/18-1, відповідно до п.п.1 якого кожна сторона зобов`язується організувати та виконати транспортно-експедиторські та інші пов`язані з цим послуги з доставки вантажу (а.с.50-52).
Відповідно до п.п.1.3 цього договору експедитор-2 від свого імені та за рахунок експедитора-1 забезпечує організацію перевезення вантажів. Сторони погодили, що експедитор-2 має право від свого імені або від імені експедитора-1 за його письмовою згодою укладати договори перевезення, забезпечити відправку і одержання вантажу, а також інші зобов`язання, пов`язані з перевезенням.
При цьому, 01.10.2015р. між ФОП ОСОБА_2 (експедитор) та ФОП ОСОБА_3 (перевізник) укладено договір СВ 10/2015 від 01.10.2015р., відповідно до п.п.1.1 якого експедитор, діючи від імені та за рахунок замовника згідно з договором доручення залучає перевізника для доставки вантажів автомобільним транспортом в міжнародному сполученні (а.с.53-54).
Судом встановлено, що первинно до митного оформлення декларантом помилково надано на підтвердження транспортної складової митної вартості заявку №09/11/18-1 від 09.11.2014р. до договору № 09/11/18-1 від 09.11.2018р. (а.с.55), про невідповідність дати завантаження товару та ставки фрахту в якій зазначено у повідомленні декларанту від 26.02.2019р. та у рішенні про коригування митної вартості, оскільки первинно надана заявка стосувалася перевезення попередньої партії товару, поставленої позивачеві.
Під час консультацій з митним органом декларантом разом із повідомленням №27/02-19-1 від 27.02.2019р. надано вірну заявку №13 /02/ 19-2 від 13.02.2019р. до договору № 09/11/18-1 від 09.11.2018р. (а.с.56), з якої слідує, що ставка фрахту, зазначена у цій заявці від 13.02.2019р., відповідає вартості перевезення, зазначеній у рахунку експедитора від 21.02.2019р. №СФ-0000032; зазначені у заявці дата завантаження (15.02.2019) та терміни доставки (18-19.02.2019) відповідають фактичним датам завантаження (19.02.2019) та перевезення оцінюваної партії товару.
Щодо твердження відповідача з приводу того, що платіжне доручення №338 від 25.02.2019р., яким оплачено рахунок № 32 від 21.02.2019р. на оплату транспортно-експедиційних послуг, містить відмітку щодо проведення операції банком датовану 15.02.2019р., то такі твердження є хибними, оскільки саме на першій (спірній) цифрі в штампі банку із зазначенням дати операції стоїть підпис банківського працівника, який не давав змоги достовірно розгледіти цю дату, при цьому в подальшому позивачем до суду надане це ж платіжне доручення, з якого слідує, що вказаний платіж проведено банком саме 25.02.2019 року, що спростовує наведені висновки митного органу (а.с.150)
Довідкою № 17 від 21.02.2019 року, наданою ТОВ «Тантум Логістік» також підтверджено, що транспортно-експедиційні витрати за перевезення вантажу для ФОП ОСОБА_1 автомобілем з державним номером НОМЕР_3 за маршрутом Rawa Mazowiecka - м. Кривий Ріг складають 2500,00 грн. (а.с.59).
Заявкою №13/02/19-2 від 13.02.2019р. до договору № 09/11/18-1 від 09.11.2018р. (а.с.56) з перевезення товару визначене місце завантаження як « 96-200, Rawa Мazowiecka, ul.Julianow 50», що не суперечить умовам поставки FCA Julianow по зовнішньоекономічного контракту № 02-01.
Стосовно доводів митного органу про те, що наданий до митного контролю рахунок - фактура експедитора від 21.02.2019 №СФ-0000032 містить відомості про вартість транспортно-експедиційних витрат за маршрутом Rava Mazowiecka (Польща) - Кривий Ріг, що не відповідає відомостям транспортного документа щодо місця завантаження (гр.4 CMR) та задекларованому місцю навантаження на заявлених умовах поставки - Julianow (Польща), суд зазначає наступне.
Як свідчать матеріали справи, повідомленням від 27.02.2019р. декларант надав митному органу виправлений рахунок експедитора від 21.02.2019р. №СФ-0000032, в якому уточнено адресу завантаження та вказано замість «Rava Mazowiecka (Польща)» більш детальну адресу «Rava Mazowiecka, ui. Julianow 50 (Польща)» (а.с.58).
При цьому декларантом також надано письмові пояснення про те, що село Julianow (Польща) є фактично окраїною районного центру Rava Mazowiecka з північного сходу (на 6 км ближче до кордону України) і тому не є зміною місця завантаження і відповідно не веде до зміни вартості перевезення, а зазначення експедитором у рахунку від 21.02.2019р. №СФ-0000032 первинно адреси навантаження «Rava Mazowiecka (Польща)» відбулося через технічну помилку експедитора, яка не має впливу на розмір вартості перевезення та була в подальшому ним усунута шляхом надання виправленого рахунку.
На підтвердження цього позивачем як до митного оформлення, так і до суду надано копію витягу з мапи Польщі, з якої слідує, що село Julianow (Польща) є фактично окраїною районного центру Rava Mazowiecka з північного сходу (на 6 км ближче до кордону України) і тому не є зміною місця завантаження і відповідно не веде до зміни вартості перевезення (а.с.76-77).
При цьому суд зазначає, що зміст інформації, яка помилково не була вказана, може бути встановлений на основі відомостей з інших документів, поданих до митного контролю. Відповідно наявність технічної помилки у документі не впливає на його доказову силу.
Отже, наявність саме технічної помилки у документі та зміст помилково відсутньої інформації орган доходів і зборів може встановити за допомогою решти інформації, що міститься у цьому ж документі, або інформації з інших документів, пов`язаних із цим документом. Наявність технічної помилки у документі не є підставою для висновку про недостовірність усієї інформації, що у ньому міститься.
Так, вірний маршрут перевезення зазначений в заявці №13/02/19-2 від 13.02.2019р. до договору №09/11/18-1 від 09.11.2018 (а.с.56), а вказаний у первинно наданому (невиправленому) рахунку експедитора від 21.02.2019р. №СФ-0000032 маршрут не є кардинально відмінним від нього, тим більше, що в подальшому експедитором усунуто допущену ним технічну помилку та надано уточнений рахунок від 21.02.2019р. №СФ-0000032 із більш детальним зазначенням маршруту, при цьому за уточненим рахунком вартість перевезення не змінилася.
Також слід зазначити, що вартість перевезення у розмірі вказаної у рахунку експедитора суми за маршрутом Rava Mazowiecka, ui. Julianow 50 (Польща) - до пункту переходу Ягодин - 5000,00грн. також підтверджена довідкою № 17 від 21.02.2019 року, наданою ТОВ «Тантум Логістік», згідно з якою транспортно-експедиційні витрати за перевезення вантажу для ФОП ОСОБА_1 автомобілем з державним номером НОМЕР_3 за маршрутом Rawa Mazowiecka (Польща) - м/п Ягодин складають 5000,00грн. (а.с.59).
Відповідно до ч.2 ст.74 КАС України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.
Із наведеного положення випливає, що якщо законом не визначено доказ (докази), виключно яким (-ми) повинен підтверджуватися розмір витрат на перевезення, то такі витрати можуть підтверджуватися будь-якими доказами.
Митний кодекс України не визначив вид доказів, якими повинен підтверджуватися розмір витрат на перевезення товарів (не вказав, що такими доказами можуть бути лише фінансові та/або бухгалтерські документи), а тому довідка про транспортні витрати є допустимим доказом на підтвердження витрат на перевезення товарів.
За наведених обставин, суд доходить висновку, що наданими декларантом до митного оформлення документами у їх сукупності підтверджено таку складову митної вартості товару як витрати на транспортування імпортованого товару та усунуто виниклі первинно розбіжності щодо цього.
Відносно доводів митного органу про не підтвердження декларантом вартості (ціни) імпортованого товару, суд зазначає наступне.
Судом встановлено, що первинно декларантом помилково надано до митного оформлення зайве платіжне доручення, яке не стосується оплати за партію оцінюваного товару, а саме: платіжне доручення №20 від 14.02.2019р., яким здійснено оплату за наступну партію товару за цим же контрактом.
Таким чином, вищенаведені обставини спростовують доводи відповідача щодо не підтвердження декларантом вартості (ціни) імпортованого товару.
Окремо суд також наголошує, що Дніпропетровською митницею ДФС скориговано митну вартість лише 5 з 18 товарів, задекларованих ФОП ОСОБА_1 у електронній митній декларації № UA 110090/2019/701093 від 25.02.2019 р. Таким чином, всі виявлені митницею та зазначені у спірному рішенні розбіжності та невідповідності в документах, недостатність підтвердження транспортної складової та підтвердження сплаченої ціни товару, не позбавили митний орган можливості визнати за цими ж документами підтвердженою митну вартість 13 з 18 товарів, які теж були визначені декларантом за основним методом - за ціною договору.
Що в свою чергу може також свідчити, що виявлені розбіжності та невідповідності носять несуттєвий, формальний характер, і насправді не є об`єктивними підставами вважати що декларантом заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, чи невірно визначено їх митну вартість.
Крім того, у рішенні про коригування заявленої митної вартості, які були взяті за основу для визначення митної вартості оцінюваних товарів, митний орган повинен також навести пояснення щодо зроблених коригувань на обсяги партії ідентичних або подібних (аналогічних) товарів, умов поставки, комерційних умов тощо та зазначити докладну інформацію і джерела, які використовувалися митним органом при визначенні митної вартості оцінюваних товарів із застосуванням другорядних методів.
В розглянутому випадку вказаних обставин митницею не наведено.
З доказів, наявних в матеріалах справи, встановлено, що позивачем надано усі необхідні документи, що стосуються числового значення митної вартості товару або методу її визначення, документи містили всі відомості, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів.
Суд зазначає, що відмовляючи в митному оформленні товару за першим методом, митний орган послався на неподання позивачем усіх додатково витребуваних документів, що не відповідає обставинам справи, оскільки позивачем відповідно до вищенаведених приписів Митного кодексу України надавались відповідні документи, що підтверджують митну вартість.
Суд дійшов висновку про надання позивачем митниці належного та достатнього пакету документів на підтвердження повноти і достовірності заявленої митної вартості товару, визначеної за основним методом, в той час, як відповідачем не підтверджено належними доводами наявність у поданих декларантом документах розбіжностей, ознак підробки або відсутність всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товару, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за цей товар, правильність визначення митної вартості позивачем за основним методом відповідачем не спростована, наявність належних підстав для коригування митної вартості відповідачем не доведена.
З огляду на викладене, суд дійшов висновку про обґрунтованість заявленого позову та наявність підстав для його задоволення у повному обсязі.
Вирішуючи питання про розподіл судових витрат відповідно до ст.139 Кодексу адміністративного судочинства України, суд виходить із того, що при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
Зважаючи на те, що позивачем при зверненні до суду з цією позовною заявою сплачено судовий збір у сумі 1921,00грн., при цьому позовні вимоги останнього задоволено у повному обсязі, суд, керуючись приписами ч.1 ст.139 КАС України, дійшов висновку про те, що сума судових витрат зі сплати судового збору, сплачена позивачем, підлягає відшкодуванню на користь останнього шляхом стягнення цих витрат з відповідача за рахунок його бюджетних асигнувань.
Щодо розподілу судових витрат на професійну правничу допомогу, понесених позивачем, суд зазначає наступне.
Частиною 1 статті 143 КАС України визначено, що суд вирішує питання щодо судових витрат у рішенні, постанові або ухвалі.
За змістом приписів ч.1 ст.132 КАС України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.
Пунктом 1 частини третьої статті 132 КАС України визначено, що до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.
Частинами 1 та 2 статті 134 КАС України передбачено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.
Згідно з ч.3 ст.134 КАС України для цілей розподілу судових витрат:
1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;
2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Відповідно до частини четвертої цієї статті для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Розмір витрат на оплату послуг адвоката, виходячи із положень частини п`ятої статті 134 Кодексу адміністративного судочинства України, має бути співмірним із:
1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);
2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);
3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;
4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
Відповідно до частини 6 статті 134 Кодексу адміністративного судочинства України у разі недотримання вимог частини п`ятої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.
При цьому обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (частина сьома статті 134 Кодексу адміністративного судочинства України).
За правилами частини першої статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
Згідно з ч.7 ст.139 КАС України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. За відсутності відповідної заяви або неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.
При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору (у випадках, коли відповідно до закону досудове вирішення спору є обов`язковим) та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись (частина дев`ята статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України).
Зміст наведених положень законодавства дає підстави для висновку про те, що документально підтверджені судові витрати на правничу допомогу адвоката підлягають компенсації стороні, яка не є суб`єктом владних повноважень та на користь якої ухвалене рішення, за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень.
Суд звертає увагу на те, що при визначенні суми відшкодування судових витрат суд повинен керуватися критерієм реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерієм розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та суті виконаних послуг. Витрати на правову допомогу мають бути документально підтверджені та доведені договором про надання правничої допомоги, актами приймання-передачі наданих послуг, платіжними документами про оплату таких послуг, розрахунками таких витрат тощо.
Водночас, при визначенні суми компенсації витрат, понесених на правничу допомогу, суди мають досліджувати на підставі належних та допустимих доказів обсяг фактично наданих адвокатом послуг і виконаних робіт, кількість витраченого часу, розмір гонорару, співмірність послуг категорії складності справи, витраченого адвокатом часу, об`єму наданих послуг, ціни позову та (або) значенню справи.
При цьому, до ухвалення судом рішення, ФОП ОСОБА_1 у своїй позовній заяві та представником позивача у своїх клопотаннях від 13.08.2019 р. та 13.11.2019 р. висувалась вимога, щодо компенсації витрат понесених позивачем на правничу допомогу.
Так, до свого клопотання про приєднання до матеріалів справи від 13.08.2019 р. представником позивача було додано копію договору про надання правничої допомоги №13/03/19 від 13.03.2019 р; копію додаткової угоди № 1 від 13.03.2019 р. до договору про надання правничої допомоги № 13/03/19 від 13.03.2019 р.; копію рахунку № 8 від 05.08.2019 р; копію акта надання послуг № 8 від 13.08.2019р.; копію платіжного доручення № 501 від 06.08.2019 р.
Додатково 13.11.2019 р. від представника позивача надійшло клопотання, до якого ним було надано копію рахунку № 20 від 11.11.2019 р; копію акта надання послуг № 20 від 13.11.2019р.; копію платіжного доручення № 575 від 11.11.2019 р.
13.11.2019р. до Дніпропетровського окружного адміністративного суду від представника відповідача надійшли додаткові пояснення, в яких ним було висунуте прохання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги, в якому відповідач зазначав, що заявлений позивачем розмір витрат на професійну правничу допомогу є завищеним та неспівмірним зі складністю справи. Також відсутня калькуляція погодинного надання послуг, що унеможливлює перевірку виконання їх у повному обсязі та у встановленій кількості витраченого часу.
При цьому з наданих представником позивача на підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу доказів встановлено, що 13.03.2019р. між позивачем (Клієнт) та Адвокатським бюро "Віктора Починка" (бюро) укладено договір №013/03/19 про надання правової (правничої) допомоги та 13.03.2019р. укладено додаткову угоду №01 від 13.03.2019р. до цього договору.
Згідно з п.1. додаткової угоди №1 від 13.03.2019р. дана додатково угода визначає порядок оплати юридичних послуг (гонорару) Бюро за надання правничої допомоги у спорі про скасування рішення про коригування митної вартості товарів Дніпропетровської митниці ДФС від 27.02.2019р. №UA110000/2019/700001/2. Бюро зобов`язується здійснювати представництво та захист інтересів Клієнта у суді першої інстанції (Дніпропетровський окружний адміністративний суд).
Відповідно до п. 2 зазначеної додаткової угоди вартість послуг з ознайомлення з матеріалами справи, аналіз галузевого законодавства, аналіз судової практики у справах з аналогічними обставинами та розробка правової позиції щодо захисту порушеного права - 2000,00 грн (фіксована ціна); підготовка та подання позовної заяви до Дніпропетровського окружного адміністративного суду про скасування рішення про коригування митної вартості товарів Дніпропетровської митниці ДФС від 27.02.2019р. №UA110000/2019/700001/2 - 3000,00 грн.(фіксована ціна); представництво інтересів клієнта у суді першої інстанції - 1500 грн. (у одному судовому засіданні); підготовка та подання заяв по суті - 750,00 грн (1 заява); підготовка та подання заяв з процесуальних питань - 250,00 грн (1 заява).
06 серпня 2019 р. платіжним дорученням № 501 ФОП ОСОБА_1 сплатив на адресу АБ "Віктора Починка" 6500 грн. та 11 листопада 2019 року платіжним дорученням №575 - 3000,00 грн. Таким чином, загальна вартість послуг адвоката склала 9500,00грн, що і є витратами ФОП ОСОБА_1 , пов`язаними із розглядом справи №160/6822/19 у Дніпропетровському окружному адміністративному суді.
Так, відповідно до Акта здачі-прийняття наданих послуг № 8 від 13.08.2019 р. виконавцем були надані наступні роботи (послуги): ознайомлення з матеріалами справи, аналіз галузевого законодавства, аналіз судової практики у справах з аналогічними обставинами та розробка правової позиції щодо захисту порушеного права - 2000,00 грн.; підготовка та подання позовної заяви до Дніпропетровського окружного адміністративного суду про скасування рішення про коригування митної вартості товарів Дніпропетровської митниці ДФС від 27.02.2019р. №UA110000/2019/700001/2 - 3000,00 грн.; представництво інтересів клієнта у судовому засіданні - 1500 грн.
Відповідно до Акта здачі-прийняття наданих послуг № 20 від 13.08.2019 р. виконавцем були надані наступні роботи (послуги): представництво інтересів клієнта у судовому засіданні - 3000 грн.
Відповідно до Додаткової угоди № 1 від 13.03.2019 р. до договору про надання правничої допомоги № 13/03/19 від 13.03.2019 р. встановлено, що вартість послуг з ознайомлення з матеріалами справи, аналіз галузевого законодавства, аналіз судової практики у справах з аналогічними обставинами та розробка правової позиції щодо захисту порушеного права - 2000,00грн та підготовка та подання позовної заяви до Дніпропетровського окружного адміністративного суду про скасування рішення про коригування митної вартості товарів Дніпропетровської митниці ДФС від 27.02.2019р. №UA110000/2019/700001/2 - 3000,00 грн. є фіксованими цінами та не залежать від кількості витраченого адвокатом часу на їх підготовку.
Як слідує з матеріалів справи, судові засідання у справі №160/6822/19 за участю представника позивача - Починка В.В. відбувались 30 жовтня 2019 року та 13 листопада 2019 року.
Оскільки відповідно до Додаткової угоди № 1 від 13.03.2019 р. до договору про надання правничої допомоги № 13/03/19 від 13.03.2019 р. встановлено, що вартість послуги участі адвоката у 1 судовому засіданні становить 1500 грн., суд доходить висновку, що дана вартість є фіксованою.
Таким чином, суд вважає обґрунтованим вимоги в частині зарахування до витрат ФОП ОСОБА_1 , пов`язаних із розглядом справи №160/6822/19 у Дніпропетровському окружному адміністративному суді, та таких, що підлягають відшкодуванню на його користь - витрат у розмірі 3000,00 за представництво інтересів клієнта у двох судових засіданнях, в яких представник фактично брав участь.
Витрати на оплату участі представника позивача ще в одному судовому засіданні у сумі 1500,00грн. відшкодуванню не підлягають, оскільки, як зазначалося вище, представник позивача фактично брав участь лише у двох судових засіданнях: 30 жовтня 2019 року та 13 листопада 2019 року.
Щодо твердження представника відповідача про те, що в рахунках на оплату зазначено лише посилання на Договір № 13/03/19, суд зазначає, що Додаткова угода № 1 від 13.03.2019 р. до договору про надання правничої допомоги № 13/03/19 від 13.03.2019 р., якою встановлена вартість послуг, що надаються є невід`ємною частиною даного Договору, при цьому посилання у рахунках на оплату лише на Договір № 13/03/19 жодним чином не спростовує факт оплати позивачем понесених на підставі цього договору витрат.
Таким чином, суд доходить висновку про відшкодування на користь позивача понесених ним судових витрат на професійну правничу допомогу у сумі 8000,00грн. (вісім тисяч гривень 00 копійок), які знайшли своє підтвердження належними та допустимими в розумінні Кодексу адміністративного судочинства України доказами. Крім того, такий розмір витрат суд вважає співмірним із складністю справи та виконаних адвокатом роботами, часом, витраченим на виконання відповідних робіт (надання послуг), обсягом наданих адвокатом послуг, а також ціною позову та (або) значенням справи для сторони.
Керуючись ст. ст. 242-246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
Визнати протиправним та скасувати рішення про коригування митної вартості товарів від 27.02.2019р. №UA110000/2019/700001/2, прийняте Дніпропетровською митницею ДФС.
У стягненні решти витрат на професійну правничу допомогу - відмовити.
Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене до Третього апеляційного адміністративного суду в порядку та у строки, передбачені ст.ст. 295-297 Кодексу адміністративного судочинства України.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи рішення суду оскаржується до Третього апеляційного адміністративного суду через Дніпропетровський окружний адміністративний суд відповідно до підпункту 15.5 пункту 15 Розділу VII Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України.

Повний текст рішення суду складений 25.11.2019р.

Суддя О.М. Турова