Справа № 825/2037/16
Суддя: Радишевська О.Р.
Дата ухвалення: 2019-11-26 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА
Іменем України

26 листопада 2019 року
Київ
справа №825/2037/16
адміністративне провадження №К/9901/15628/18

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:
cудді-доповідача Радишевської О. Р.,
суддів Кашпур О. В., Уханенка С. А.,
розглянув як суд касаційної інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними в справі матеріалами адміністративну справу №825/2037/16
за позовом ОСОБА_1 до командира військової частини польова пошта НОМЕР_1 ОСОБА_2 про визнання протиправними та скасування наказів, провадження в якій відкрито
за касаційною скаргою військової частини польова пошта НОМЕР_1 на постанову Чернігівського окружного адміністративного суду від 02 лютого 2017 року, ухвалену в складі: ОСОБА_3 , та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 20 квітня 2017 року, постановлену в складі: головуючого судді Костюк Л.О., суддів Бужак Н.П., Троян Н.М.,
УСТАНОВИВ:
І. Суть спору
1. ОСОБА_1 (далі ОСОБА_1 , позивач) звернувся до Чернігівського окружного адміністративного суду з позовом до командира військової частини польова пошта НОМЕР_1 полковника ОСОБА_2 (далі відповідач, командир військової частини НОМЕР_1 ) про визнання протиправними та скасування наказів від 01 липня 2016 року №894, від 02 липня 2016 року №897, від 20 липня 2016 року №958, від 02 вересня 2016 року №1146, від 07 вересня 2016 року №1159.
2. Позов мотивований доводами позивача про порушення порядку проведення службових розслідувань, висновки яких стали підставою для притягнення його до дисциплінарної відповідальності, адже жодного разу відповідач про призначення службових розслідувань не повідомляв і не забезпечив йому можливості реалізувати своє право на надання документів і пояснень, пов`язаних з предметом службового розслідування.
3. Позивач наполягає на тому, що висновки службових розслідувань щодо протиправної відсутності на службі є безпідставними, адже в дні, про які йдеться в службових розслідуваннях, він перебував за межами військової частини НОМЕР_1 з поважних причин, зокрема, у зв`язку з проходженням лікування.
4. Також позивач уважає, що його було безпідставно позбавлено надбавки за роботу в умовах режимних обмежень, адже у відповідному періоді його робота з таємними документами не припинялася.
ІІ. Установлені судами фактичні обставини справи
5. Наказом командира військової частини НОМЕР_1 від 01 липня 2016 року №894 «Про встановлення розмірів премії та грошової винагороди військовослужбовцям частини за підсумками роботи за червень 2016 року» ОСОБА_1 установлено місячну премію у розмірі 0%. У примітках до вказаного наказу зазначено, що підставою для установлення місячної премії у розмірі 0% був наказ командира військової частини НОМЕР_1 від 03 червня 2016 року №122 щодо зупинення виплати грошового забезпечення ОСОБА_1 у зв`язку із самовільним залишенням військової служби 30 травня 2016 року.
6. Постановою Чернігівського окружного адміністративного суду від 01 листопада 2016 року в справі №825/1655/16, зміненою постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 13 грудня 2016 року, визнано протиправним і скасовано наказ командира військової частини від 03 червня 2016 року №122 у частині, яка стосується позивача.
7. На підставі наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 30 травня 2016 року №118 за фактом відсутності на службі 25 травня 2016 року з 13:00 год ОСОБА_1 було проведено службове розслідування, результати якого оформлені актом від 02 липня 2016 року. За висновками службового розслідування ОСОБА_4 , самовільно залишивши військову частину НОМЕР_1 , учинив дисциплінарний проступок, що полягав у порушенні статей 11, 14 та 16 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України та статей 1, 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України.
8. Керуючись висновками службового розслідування, наказом командира військової частини НОМЕР_1 від 02 липня 2016 року №897 за порушення статей 11, 12, 14 та 16 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України та статті 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України ОСОБА_1 оголошено сувору догану.
9. Наказом командира військової частини НОМЕР_1 «Щодо виконавчої дисципліни під час проведення службових розслідувань за 2015 рік» від 20 липня 2016 року №958 за невиконання наказу командира військової частини НОМЕР_1 та не подання клопотання про продовження терміну проведення службового розслідування ОСОБА_1 оголошено сувору догану.
10. Судами попередніх інстанцій установлено, що наказами командира військової частини НОМЕР_1 від 19 квітня 2016 року №97 та від 24 квітня 2016 року №92 ОСОБА_1 було наказано провести службові розслідування: у строк до 29 квітня 2016 року за фактом отримання травми військовослужбовцем військової частини НОМЕР_2 , солдатом військової служби ОСОБА_5 ; у строк до 30 квітня 2016 року за фактом надмірної витрати моторного мастила МТ-16-п танками №641 УО2ЕТ07075, №644 ЦО2ЕТ19144.
11. 05 травня 2016 року ОСОБА_1 звернувся до командира військової частини НОМЕР_1 з рапортом, в якому просив звільнити його від проведення службових розслідувань згідно з наказами від 19 квітня 2016 року №97 та від 24 квітня 2016 року №92, приєднавши до нього свідоцтво про хворобу від 10 березня 2016 року №299.
12. Наказом командира військової частини НОМЕР_1 від 25 травня 2016 року №743 проведення службових розслідувань доручено іншій особі.
13. Наказом командира військової частини НОМЕР_1 від 02 вересня 2016 року №1146 ОСОБА_1 не встановлено надбавки у розмірі 15%, яка передбачена за роботу з матеріальними носіями секретної інформації, у серпні 2016 року.
14. Як установлено судами попередніх інстанцій, підставою для такого рішення слугував висновок відповідача про те, що в серпні 2016 року ОСОБА_1 з матеріальними носіями секретної інформації не працював.
15. На підставі наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 25 серпня 2016 року №212 за фактом відсутності на службі ОСОБА_1 було проведено службове розслідування, результати якого оформлені актом від 06 вересня 2016 року. За висновками службового розслідування ОСОБА_4 , самовільно залишивши 23 серпня 2016 року військову частину НОМЕР_1 , учинив дисциплінарний проступок, що полягав у порушенні статей 11 та 16 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України.
16. Керуючись висновками службового розслідування, наказом командира військової частини НОМЕР_1 від 07 вересня 2016 року №1159 за відсутність на службі без поважних причин ОСОБА_1 оголошено попередження про неповну службову відповідність.
17. Судами попередніх інстанцій встановлено, що 22 серпня 2016 року ОСОБА_1 звернувся до командування військової частини НОМЕР_1 з рапортом про те, що 23 серпня 2016 року буде перебувати в Чернігівському зональному відділі Військової служби правопорядку м. Чернігова.
18. Судами попередніх інстанцій також установлено, що 23 серпня 2016 року ОСОБА_1 на підставі перепустки від 23 серпня 2016 року №36 перебував у приміщенні Чернігівського зонального відділу Військової служби правопорядку, де подав скаргу на протиправні дії посадових осіб військової частини НОМЕР_1 .
ІІІ. Рішення судів першої та апеляційної інстанцій і мотиви їхнього ухвалення
19. Постановою Чернігівського окружного адміністративного суду від 02 лютого 2017 року, залишеною без змін ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 20 квітня 2017 року, адміністративний позов задоволено частково:
19.1. визнано протиправними та скасовані накази командира військової частини НОМЕР_1 від 02 липня 2016 року №897, від 20 липня 2016 року № 958, від 07 вересня 2016 року № 1159;
19.2. визнано протиправними та скасовані накази командира військової частини НОМЕР_1 від 01 липня 2016 року № 894 та від 02 вересня 2016 №1146 у частині, що стосуються ОСОБА_1 .
19.3. У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.
20. Частково задовольняючи адміністративний позов, суд першої інстанції, з яким погодився суд апеляційної інстанції, керувався тим, що службові розслідування, оформлені актами від 02 липня 2016 року, 06 вересня 2016 року, висновки яких стали підставою для прийняття наказів від 02 липня 2016 року №897 та від 07 вересня 2016 року №1159 про накладення дисциплінарних стягнень, були проведені з грубими порушеннями вимог чинного законодавства, зокрема, без повідомлення позивача про факт проведення стосовно нього службового розслідування, відібрання у нього пояснень і проведення бесіди.
21. Суди попередніх інстанцій також дійшли висновку, що матеріалами справи спростовуються встановлені в службових розслідуваннях, оформлених актами від 02 липня 2016 року, 06 вересня 2016 року, обставини відсутності без поважних причини на службі ОСОБА_1 25 травня 2016 року та 23 серпня 2016 року.
22. Так, суди попередніх інстанцій зазначили, що 25 травня 2016 року позивач перебував на прийомі в лікаря, що підтверджується відповідним направленням, а також витягом з медичної книжки. Водночас 23 серпня 2016 року позивач був у Чернігівському зональному відділі Військової служби правопорядку, про що подав рапорт від 22 серпня 2016 року, погоджений безпосереднім командиром.
23. У частині, яка стосується наказу від 01 липня 2016 року №864 про позбавлення позивача премії з 13 червня 2016 року по 30 червня 2016 року, суди попередніх інстанцій зазначили, що оскаржуваний наказ був прийнятий на підставі наказу від 03 червня 2016 року №122, який був визнаний незаконним і скасований постановою Чернігівського окружного адміністративного суду від 01 листопада 2016 року в справі №825/1655/16.
24. У частині, яка стосується наказу від 02 вересня 2016 року №1146, яким позивача позбавлено надбавки за роботу з матеріальними носіями секретної інформації, суди попередніх інстанцій зазначили, що підставою для припинення виплати надбавки за роботу в умовах режимних обмежень є, зокрема, скасування допуску до державної таємниці, доказів чого відповідачем не надано.
25. У частині, яка стосується наказу від 20 липня 2016 року №958, яким позивачеві оголошено сувору догану за неналежне виконання наказів командира військової частини НОМЕР_1 про проведення службових розслідувань, суди попередніх інстанцій зазначили, що проведення службових розслідувань не відноситься до службових обов`язків позивача. Суди також зауважили, що рапортом від 05 травня 2016 року позивач повідомив командира військової частини НОМЕР_1 про те, що він не може проводити службові розслідування за станом здоров`я.
IV. Провадження в суді касаційної інстанції
26. Не погоджуючися з рішеннями судів попередніх інстанцій, відповідач звернувся до суду касаційної інстанції із скаргою, в якій, посилаючись на порушення судами попередніх інстанцій норм матеріального та вимог процесуального права, просить скасувати їхні рішення й прийняти нове про відмову в задоволенні позову.
27. На обґрунтування вимог касаційної скарги відповідач зазначив, що суди попередніх інстанцій дійшли до необґрунтованих висновків щодо порушення командуванням військової частини НОМЕР_1 порядку проведення службових розслідувань. Відповідач наполягає на тому, що він забезпечив можливість надати власні пояснення по суті обставин, що були підставою для проведення службових розслідувань. Проте вказану пропозицію позивач проігнорував, що підтверджується актами і довідками, складеними в присутності свідків.
28. Відповідач також не погоджується з висновками судів попередніх інстанцій про те, що позивач на службі 25 травня 2016 року був відсутній з поважних причин. Відповідач зазначає, що військовослужбовець уважається таким, що відсутній на службі з поважних причин у зв`язку з хворобою лише за умови подання рапорту безпосередньому начальнику з додаванням відповідних медичних документів та звільнення його від виконання службових обов`язків наказом командира військової частини.
29. Таким чином, на думку відповідача, направлення на медичний огляд та/або витяг з медичної книжки не дає підстав для висновку про поважність причин відсутності військовослужбовця на службі.
30. Щодо відсутності на службі позивача 23 серпня 2016 року, відповідач зазначив, що суди попередніх інстанцій помилково вважали, що рапорт позивача, в якому він повідомляв про те, що буде знаходитися в Чернігівському зональному відділі Військової служби правопорядку, є достатньою підставою для залишення військової частини. Відповідач звертає увагу на те, що вказаний рапорт не був погоджений ані з безпосереднім начальником позивача, ані з командиром військової частини.
31. Не погоджується відповідач і з висновком судів попередніх інстанцій про те, що позивач був незаконно притягнутий до дисциплінарної відповідальності за невиконання наказу командира військової частини № НОМЕР_1 щодо організації й проведення службових розслідувань.
32. Як зазначає відповідач, рапорт від 05 травня 2016 року, яким позивач повідомив командування військової частини № НОМЕР_1 про неможливість виконання наказу щодо проведення службових розслідувань був поданий після спливу строків для його проведення, а на його обґрунтування позивач послався на медичну довідку, яка не дає підстав уважати, що в період з 19 по 30 квітня 2016 року він перебував на лікарняному, або що стан його здоров`я не дозволяв йому в цей час виконувати окремі обов`язки військової служби.
33. Відповідач також уважає неправильними висновки судів попередніх інстанцій про те, що єдиною підставою для припинення виплати надбавки у зв`язку з роботою, яка передбачає доступ до державної таємниці, є скасування допуску до державної таємниці.
34. Посилаючись на положення Інструкції про порядок та розміри виплати надбавки військовослужбовцям і працівникам Збройних Сил України у зв`язку з роботою, яка передбачає доступ до державної таємниці, затвердженої наказом Міністра оборони України від 06 березня 1995 року №50, відповідач зазначає, що сама лише наявність у військовослужбовця доступу до державної таємниці є недостатньою для виплати відповідної надбавки. На думку відповідача, обов`язковою умовою її виплати є безпосереднє виконання обов`язків військової служби, що полягають в розробленні, виготовленні, обліку, зберіганні та використанні документів та інших матеріальних носіїв державної таємниці.
35. Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 22 травня 2017 року відкрито касаційне провадження за вказаною касаційною скаргою.
36. 15 грудня 2017 року, у зв`язку з початком роботи Верховного Суду, припинено процесуальну діяльність Вищого адміністративного суду України.
37. 05 лютого 2018 року касаційну скаргу передано для розгляду до Касаційного адміністративного суду в складі Верховного Суду.
38. За наслідками автоматизованого розподілу касаційну скаргу передано на розгляд колегії суддів у складі: судді-доповідача Білоуса О.В., суддів Желтобрюх І.Л., Стрелець Т.Г.
39. Розпорядженням заступника керівника апарату Верховного Суду керівника секретаріату Касаційного адміністративного суду від 05 червня 2019 року, у зв`язку зі зміною спеціалізації та введенням до іншої судової палати судді-доповідача в цій справі, призначений повторний автоматизований розподіл указаної касаційної скарги.
40. За наслідками повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 30 травня 2019 року касаційну скаргу передано на розгляд колегії суддів: судді-доповідачу Радишевській О.Р., суддям Кашпур О.В., Уханенку С.А.
V. Джерела права й акти їхнього застосування
41. Статтею 327 Кодексу адміністративного судочинства України, у редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», що набрав чинності 15 грудня 2017 року (далі КАС України), обумовлено, що судом касаційної інстанції в адміністративних справах є Верховний Суд.
42. 3а правилами частини третьої статті 3 КАС України провадження в адміністративних справах здійснюється відповідно до закону, чинного на час вчинення окремої процесуальної дії, розгляду і вирішення справи.
43. Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу VII «Перехідні положення» КАС України касаційні скарги (подання) на судові рішення в адміністративних справах, які подані й розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного адміністративного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.
44. Частиною другою статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їхні посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, у межах повноважень та в спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
45. Законом України від 24 березня 1999 року №551-XIV затверджено Дисциплінарний статут Збройних Сил України (далі Дисциплінарний статут).
46. Преамбулою Дисциплінарного статуту визначено, що цей Статут визначає сутність військової дисципліни, обов`язки військовослужбовців, а також військовозобов`язаних та резервістів під час проходження зборів щодо її додержання, види заохочень та дисциплінарних стягнень, права командирів щодо їх застосування, а також порядок подання і розгляду заяв, пропозицій та скарг. Усі військовослужбовці Збройних Сил України незалежно від своїх військових звань, службового становища та заслуг повинні неухильно керуватися вимогами цього Статуту.
47. Відповідно до статті 1 Дисциплінарного статуту військова дисципліна це бездоганне і неухильне додержання всіма військовослужбовцями порядку і правил, установлених військовими статутами та іншим законодавством України.
48. Статтею 2 Дисциплінарного статуту передбачено, що військова дисципліна ґрунтується на усвідомленні військовослужбовцями свого військового обов`язку, відповідальності за захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, на їх вірності Військовій присязі.
49. Згідно зі статтею 4 Дисциплінарного статуту військова дисципліна зобов`язує кожного військовослужбовця додержуватися Конституції та законів України, Військової присяги, неухильно виконувати вимоги військових статутів, накази командирів; бути пильним, зберігати державну та військову таємницю; додержуватися визначених військовими статутами правил взаємовідносин між військовослужбовцями, зміцнювати військове товариство; виявляти повагу до командирів і один до одного, бути ввічливими і додержуватися військового етикету; поводитися з гідністю й честю, не допускати самому і стримувати інших від негідних вчинків; не вживати під час проходження військової служби (крім медичного призначення) наркотичні засоби, психотропні речовини чи їх аналоги, а також не вживати спиртні напої під час виконання обов`язків військової служби.
50. Частиною третьою статті 5 Дисциплінарного статуту передбачено, що стосовно кожного випадку правопорушення командир зобов`язаний прийняти рішення щодо необхідності притягнення винного до відповідальності залежно від обставин скоєння правопорушення, ступеня вини, попередньої поведінки порушника та розміру завданих державі та іншим особам збитків.
51. Відповідно до статті 45 Дисциплінарного статуту в разі невиконання (неналежного виконання) військовослужбовцем своїх службових обов`язків порушення військовослужбовцем військової дисципліни або громадського порядку командир повинен нагадати йому про обов`язки служби, а за необхідності накласти дисциплінарне стягнення.
52. Згідно з частиною першою статі 84 Дисциплінарного статуту прийняттю рішення командиром про накладення на підлеглого дисциплінарного стягнення може передувати службове розслідування. Воно проводиться з метою уточнення причин і умов, що сприяли вчиненню правопорушення, та ступеня вини.
53. Підстави, порядок призначення і проведення службового розслідування стосовно військовослужбовців Збройних Сил України, які допустили правопорушення визначено в Інструкції про порядок проведення службового розслідування у Збройних Силах України, затвердженій наказом Міністра оборони України від 15 березня 2004 року №82, зареєстрованому в Міністерстві юстиції України 30 березня 2004 року за № 385/8984 (далі Інструкція №82).
54. Відповідно до пункту 1.5 Інструкції №82 службове розслідування призначається письмовим наказом командира (начальника), який вирішив притягнути військовослужбовця до дисциплінарної відповідальності. У наказі зазначаються підстави для призначення розслідування, особа (якщо вона встановлена), стосовно якої воно має бути проведено, термін проведення та посадові особи, яким доручено його провадження.
55. Службове розслідування може бути проведено особисто командиром (начальником) чи доручено іншій посадовій особі. У разі потреби залучення фахівців до проведення службового розслідування командиром (начальником) призначається комісія у складі групи фахівців на чолі з головою комісії, про що оголошується в наказі.
56. Підпунктом 1.6 Інструкції № 82 встановлено, що службове розслідування має бути завершено протягом одного місяця з дня його призначення командиром (начальником). У необхідних випадках цей термін може бути продовжено посадовою особою, якою він призначений, або старшим начальником, але не більше як на один місяць.
57. Згідно з пунктом 2.2 Інструкції №82 посадові особи Збройних Сил України зобов`язані надавати правдиві письмові пояснення по суті предмета розслідування та поставлених їм питань, пред`являти відповідні документи чи матеріали.
58. Особа, стосовно якої проводиться службове розслідування, має право давати усні та письмові пояснення, робити заяви, подавати документи і порушувати клопотання про витребування та залучення нових документів, опитування відповідних осіб, проведення додаткових ревізій.
59. Підпунктом 2.3 інструкції №82 передбачено, що у разі відмови надати пояснення військовослужбовцем, стосовно якого проводиться службове розслідування, посадовою особою, що його проводить, складається відповідна довідка. Зміст такої довідки засвідчується підписами двох свідків цього факту.
60. Підпунктом 4.1 Інструкції №82 встановлено, що за результатами службового розслідування складається акт, у якому, крім положень, що визначені пунктом 3 цієї Інструкції, обов`язково зазначаються: посада, військове звання, прізвище, ім`я та по батькові, рік народження, освіта, термін військової служби та термін перебування на останній посаді особи, стосовно якої проведено службове розслідування; підстави службового розслідування; час, місце, суть порушення, який нормативний акт порушено (його назва, дата прийняття); обставини, що пом`якшують або обтяжують відповідальність чи знімають вину; заперечення, заяви та клопотання особи, стосовно якої проведено службове розслідування, мотиви їх відхилення чи підстави для задоволення; пропозиція щодо притягнення винних осіб до відповідальності; інші заходи, які пропонується здійснити.
61. Відповідно до пункту 4.3 Інструкції №82 після підписання акт службового розслідування подається на розгляд посадовій особі, яка призначила розслідування. До акта додаються всі матеріали розслідування.
62. Посадова особа, яка призначала службове розслідування, проводить бесіду з військовослужбовцем, стосовно якого воно проводилось.
63. За результатами бесіди оформляється аркуш бесіди із зазначенням дати її проведення, а також заперечень, прохань (побажань) особи, стосовно якої проведено службове розслідування. Аркуш бесіди підписується особою, яка проводила бесіду, військовослужбовцем, з яким вона проводилась, присутніми посадовими особами та його безпосереднім начальником.
64. Згідно з пунктом 5.2 Інструкції №82 про прийняте рішення повідомляється військовослужбовцю, стосовно якого проводиться службове розслідування, а у випадках, передбачених пунктом 4.4 цієї Інструкції, також начальнику органу управління Військової служби правопорядку у Збройних Силах України.
VI. Позиція Верховного Суду
Щодо наказів військової частини НОМЕР_1 від 02 липня 2016 року №897 та від 07 вересня 2016 року №1159, якими до ОСОБА_1 застосовані дисциплінарні стягнення за відсутність на службі без поважних причин 25 травня 2016 року та 23 серпня 2016 року відповідно, Суд зазначає таке.
65. З аналізу статей 1 2 та 4 Дисциплінарного статуту випливає, що підставою для дисциплінарної відповідальності військовослужбовця є дисциплінарний проступок, сутність якого полягає у невиконанні чи неналежному виконанні службової дисципліни та означає недотримання Конституції і законів України, актів Президента України і Кабінету Міністрів України, інших нормативно-правових актів, а також Присяги.
66. З метою уточнення причин і умов, що сприяли вчиненню дисциплінарного проступку, та ступеня вини військовослужбовця в його вчиненні, командиром може бути призначене службове розслідування.
67. Аналіз пунктів 2.2, 2.3 Інструкції №82 дає підстави для висновку, що особа, стосовно якої проводиться службове розслідування, має право давати усні та письмові пояснення, робити заяви, подавати документи і порушувати клопотання про витребування та залучення нових документів, опитування відповідних осіб, проведення додаткових ревізій.
68. Пояснення особи, стосовно якої проводиться службове розслідування, є однією з важливих гарантій об`єктивного службового розслідування та захисту законних прав й інтересів особи від безпідставного застосування стягнення та інших негативних наслідків. Водночас реалізація цього права була б неможливою за відсутності в особи, яка проводить службове розслідування, обов`язку повідомляти особу, стосовно якої ініційоване службове розслідування, про його початок та/або пропонувати надати їй письмові пояснення по суті питань, щодо яких проводиться розслідування.
69. Задовольняючи адміністративний позов у частині, що стосувалася наказів відповідача від 02 липня 2016 року №897 та від 07 вересня 2016 року №1159, суди попередніх інстанцій керувалися тим, що вимог Дисциплінарного статуту та Інструкції №82 в частині забезпечення гарантій прав особи, стосовно якої воно проводиться, подавати усні та письмові пояснення і документи, що стосуються предмета службового розслідування, відповідач не дотримав.
70. Однак такий висновок судів не ґрунтується на доказах, що були дослідженні під час розгляду справи.
71. Суд зазначає, що за змістом пункту 2.3 Інструкції №82 про відмову військовослужбовця, стосовно якого проводиться службове розслідування, надати письмові пояснення, особою, яка проводить службове розслідування, складається довідка, зміст якої засвідчується підписами двох осіб, які були свідками такої відмови.
72. Як убачається з актів службового розслідування від 02 липня 2016 року, від 06 вересня 2016 року, висновки яких були підставою для притягнення позивача до дисциплінарної відповідальності відповідно до наказів командира військової частини НОМЕР_1 від 02 липня 2016 року №894 та від 07 вересня 2016 року №1159, надавати письмові пояснення щодо обставин, за фактом яких були ініційовані службові розслідування, ОСОБА_1 відмовився.
73. Проте суди попередніх інстанцій не перевіряли, чи складали особи, які проводили службові розслідування, довідки як це передбачено пунктом 2.3 Інструкції №82.
74. У матеріалах справи також міститься: акт про відмову від надання пояснень капітаном ОСОБА_1 щодо факту відсутності його на службі з 13:00 год 25 травня 2016 року, складений тимчасово виконуючим обов`язки начальника інформаційно-телекомунікаційного вузла прапорщиком ОСОБА_6 і двома радіотелефоністами інформаційно-телекомунікаційного вузла військової частини НОМЕР_1 ; довідка про відмову капітана ОСОБА_1 ознайомлюватися та ставити підпис в акті проведення службового розслідування стосовно відсутності на службі 23 серпня 2016 року, складений начальником протиповітряної оборони начальником відділення протиповітряної оборони військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_7 , начальником зв`язку начальником відділення зв`язку штабу військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_8 , помічником начальника зв`язку штабу військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_9 .
75. Водночас оцінку вказаному акту й довідці в контексті доводів відповідача про те, що позивач знав щодо проведення стосовно нього службових розслідувань, проте проігнорував пропозицію надати пояснення щодо обставин, які стали підставою для ініціювання службових розслідувань, суди попередніх інстанцій не надали.
76. Суд також уважає передчасними висновки судів попередніх інстанцій про те, що матеріалами справи спростовуються висновки службових розслідувань, оформлених актами від 02 липня 2016 року, від 06 вересня 2016 року, про відсутність ОСОБА_1 на службі 25 травня 2016 року та 23 серпня 2016 року без поважних причин.
77. Як убачається з оскаржуваних судових рішень, надаючи оцінку висновкам службового розслідування, що оформлене актом від 06 вересня 2016 року, суди попередніх інстанцій дійшли висновку про те, що позивач був відсутній на службі з поважних причин, адже рапортом від 22 серпня 2016 року повідомив начальника зв`язку начальника відділення зв`язку штабу військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_8 про те, що 23 серпня 2016 року він буде перебувати в Чернігівському зональному відділі Військової служби правопорядку «для вирішення особистих питань».
78. Водночас, надаючи оцінку висновкам службового розслідування, що оформлене актом від 02 липня 2016 року, суди попередніх інстанцій дійшли висновку про те, що позивач був відсутній на службі з поважних причин, адже відбув до військового госпіталю на підставі направлення військової частини НОМЕР_1 від 25 травня 2016 року №4296.
79. Суд зазначає, що загальні права та обов`язки військовослужбовців Збройних Сил України і їхні взаємовідносини, правила внутрішнього порядку у військовій частині та її підрозділах, у тому числі порядок звільнення з розташування військової частини, визначається Статутом внутрішньої служби Збройних Сил України, затвердженим Законом України від 24 березня 1999 року №548-XIV (далі Статут внутрішньої служби ЗСУ).
80. Пунктом 216 Статуту внутрішньої служби ЗСУ передбачено, що виїзд офіцерів, прапорщиків (мічманів), військовослужбовців, що проходять військову службу за контрактом, за межі гарнізону здійснюється з дозволу командира військової частини.
81. Проте суди попередніх інстанцій не перевіряли, чи був отриманий позивачем дозвіл командира військової частини НОМЕР_1 на підставі рапорту від 22 серпня 2016 року залишити розташування військової частини НОМЕР_1 для відвідування Чернігівського зонального відділу Військової служби правопорядку в особистих справах.
82. Поза увагою судів попередніх інстанцій також залишилася та обставина, що направлення військової частини НОМЕР_1 від 25 травня 2016 року №4296 не містить вказівки на дату, коли позивачеві необхідно відбути до медичної установи (військової частини НОМЕР_3 ). Водночас, як убачається з наявної в матеріалах справи копії медичної книжки ОСОБА_1 , до військової частини НОМЕР_3 за медичною консультацією позивач направлявся 25 червня 2016 року.
83. Також У матеріалах справи у складі матеріалів службового розслідування, оформленого актом від 02 серпня 2016 року, є рапорт позивача, в якому він просив у безпосереднього начальника клопотати перед вищим командуванням про звільнення його від виконання службових обов`язків в зв`язку з направленням на консультацію в медичну установу (військову частину НОМЕР_3 ). Візою начальника інформаційно-телекомунікаційного вузла прапорщика ОСОБА_6 на вказаному рапорті також було звернуто увагу позивача на те, що до військової частини НОМЕР_3 за консультацією він направляється 25 червня 2016 року, у зв`язку з чим рекомендувалося цей рапорт подати 24 червня 2016 року.
84. Викладене в сукупності дає підстави для висновку про недотримання судами попередніх інстанцій принципу офіційного з`ясування всіх обставин справи під час дослідження зібраних у справі доказів, що унеможливило встановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення справи в частині вимог про визнання протиправними і скасування наказів командира військової частини НОМЕР_1 від 02 липня 2016 року №897 та від 07 вересня 2016 року №1159.
Щодо наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 02 вересня 2016 року №1146, яким ОСОБА_1 установлено надбавку в розмірі 0% за роботу з матеріальними носіями секретної інформації у серпні 2016 року, Суд зазначає таке.
85. Задовольняючи позов у частині позовних вимог, що стосуються наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 02 вересня 2016 року №1146, суди попередніх інстанцій керувалися тим, що підставою для припинення виплати надбавки за роботу в умовах режимних обмежень є, зокрема, скасування допуску до державної таємниці, доказів чого відповідачем не надано.
86. Правовим підґрунтям таких висновків був наказ Міністерства внутрішніх справ України від 31 грудня 2007 року №499 «Про впорядкування структури та умов грошового забезпечення осіб рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ», суб`єктом прийняття якого суди попередніх інстанцій помилково зазначили як Міністерство оборони України.
87. Суд зазначає, що вказаний наказ і затверджена ним інструкція регулюють правовідносини, пов`язані з порядком та умовами виплати грошового забезпечення особам рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ.
88. Водночас, як убачається з наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 02 вересня 2016 року №1146 «Про встановлення розмірів надбавки військовослужбовцям частини, які працюють в умовах режимних обмежень за 2016 року», така надбавка військовослужбовцям військової частини НОМЕР_1 , у тому числі позивачеві виплачувалася відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 15 червня 1994 року №414, наказу Міністра оборони України від 06 березня 1995 року №50 «Про введення в дію Інструкції про розміри і порядок виплати надбавки військовослужбовцям і працівникам Збройних Сил України у зв`язку з роботою, яка передбачає доступ до державної таємниці».
89. Беручи до уваги, що спір у цій справи виник у правовідносинах, пов`язаних з проходженням військової служби, наказ Міністерства внутрішніх справ України від 31 грудня 2007 року №499 «Про впорядкування структури та умов грошового забезпечення осіб рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ» суди попередніх інстанцій під час оцінки правомірності наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 02 вересня 2016 року №1146 застосували помилково.
90. Отже, висновки судів попередніх інстанцій в частині, яка стосується наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 02 вересня 2016 року №1146, грунтуються на неправильному застосуванні норм матеріального права.
91. Унаслідок неправильного застосування норм матеріального права до спірних правовідносин у вказаній частині судами попередніх інстанцій, під час оцінки правомірності наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 02 вересня 2016 року №1146, не було досліджено обставин, з якими законодавець пов`язував можливість припинення виплати надбавки за роботу в умовах режимних обмежень військовослужбовцям.
Щодо наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 20 липня 2016 року №958 «Щодо виконавчої дисципліни під час проведення службових розслідувань за 2015 рік», Суд зазначає таке.
92. Як установлено судами попередніх інстанцій, наказами командира військової частини НОМЕР_1 від 19 квітня 2016 року №97 та від 24 квітня 2016 року №92 ОСОБА_1 було доручено провести службові розслідування: у строк до 29 квітня 2016 року за фактом отримання травми військовослужбовцем військової частини НОМЕР_2 , солдатом військової служби ОСОБА_5 ; у строк до 30 квітня 2016 року за фактом надмірної витрати моторного мастила МТ-16-п танками №641 УО2ЕТ07075, №644 ЦО2ЕТ19144.
93. Вимог указаних наказів ОСОБА_1 не виконав, за що наказом командира військової частини № НОМЕР_1 від 20 липня 2016 року №958 ОСОБА_1 було оголошено сувору догану.
94. Задовольняючи позов у частині визнання протиправним і скасування наказу командира військової частини № НОМЕР_1 від 20 липня 2016 року №958, суди попередніх інстанцій керувалися тим, що проведення службового розслідування не є посадовим обов`язком позивача.
95. Суди попередніх інстанцій також погодилися з доводами позивача про те, що накази командира військової частини № НОМЕР_1 , якими ОСОБА_1 було доручено провести службові розслідування, не були виконані останнім з об`єктивних причин, що підтверджується свідоцтвом про хворобу №299 від 10 березня 2016 року.
96. Водночас під час розгляду справи в судах першої та апеляційної інстанцій відповідач на підтвердження обґрунтованості та законності притягнення позивача до дисциплінарної відповідальності посилався на те, що ОСОБА_10 від обов`язків військової служби в період з 19 квітня 2016 року по 30 квітня 2016 року, у тому числі у зв`язку з хворобою, не звільнявся. Відповідач також наголошував, що підставою для притягнення відповідача до дисциплінарної відповідальності наказом командира військової частини № НОМЕР_1 від 20 липня 2016 року №958 було невиконання наказу командування щодо проведення службового розслідування, що не є тотожним невиконанню обов`язків за посадою, яку обіймає ОСОБА_1 .
97. Проте судами попередніх інстанцій не надано жодної правової оцінки зазначеним доводам відповідача.
98. Ураховуючи викладене, суди попередніх інстанцій дійшли до передчасних висновків про те, що відповідач необґрунтовано притягнув позивача до дисциплінарної відповідальності наказом від 20 липня 2016 року №958.
Щодо наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 01 липня 2016 року №864 «Про встановлення розміру премії та грошової винагороди військовослужбовцям частини за підсумками роботи за червень 2016 року», Суд зазначає таке.
99. Як убачається з матеріалів справи, указаним наказом ОСОБА_1 установлено місячну премію в розмірі 0%. У примітках до вказаного наказу зазначено, що підставою для установлення місячної премії у розмірі 0% був наказ командира військової частини НОМЕР_1 від 03 червня 2016 року №122 щодо зупинення виплати грошового забезпечення ОСОБА_1 у зв`язку із самовільним залишенням військової служби 30 травня 2016 року.
100. Як правильно встановлено судами попередніх інстанцій, постановою Чернігівського окружного адміністративного суду від 01 листопада 2016 року в справі №825/1655/16, зміненою постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 13 грудня 2016 року, визнано протиправним і скасовано наказ командира військової частини від 03 червня 2016 року №122 у частині, яка стосується позивача.
101. З урахуванням викладеного, Суд погоджується з висновками судів попередніх інстанцій про те, що наказ командира військової частини НОМЕР_1 від 01 липня 2016 року №864 в частині, яка стосується позивача, є протиправним і має бути скасованим.
102. Доводи касаційної скарги у цій частині зводяться до переоцінки встановлених судами фактичних обставин справи і вказаного висновку не спростовують.
103. За правилами частини третьої статті 3 КАС України провадження в адміністративних справах здійснюється відповідно до закону, чинного на час вчинення окремої процесуальної дії, розгляду і вирішення справи.
104. Відповідно до статті 159 КАС України (у редакції, чинній до 15 грудня 2017 року) судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим.
105. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
106. Це означає, що судове рішення має містити пояснення (мотиви), чому суд уважає ту чи іншу обставину доведеною або не доведеною, чому суд урахував одні докази, але не взяв до уваги інших доказів, чому обрав ту чи іншу норму права (закону), а також чому застосував чи не застосував встановлений нею той чи інший правовий наслідок. Кожен доречний і важливий аргумент особи, яка бере участь у справі, повинен бути проаналізований і одержати відповідь суду.
107. На переконання Суду, оскаржувані судові рішення судів попередніх інстанцій критеріям законності та обґрунтованості в повній мірі не відповідають, адже судами попередніх інстанцій не встановлено ряд обставин, які мають значення для вирішення цього спору, та не надано належної оцінки твердженням відповідача, з яких він заперечував проти позову.
108. Таким чином, висновок судів попередніх інстанцій про часткове задоволення позову є передчасним.
109. Відповідно до пункту 2 частини першої статті 359 КАС України, суд касаційної інстанції за наслідками розгляду касаційної скарги має право скасувати судові рішення судів першої та (або) апеляційної інстанцій повністю або частково і передати справу повністю або частково на новий розгляд, зокрема за встановленою підсудністю або для продовження розгляду.
110. Частиною другою статті 352 КАС України передбачено, що підставою для скасування судових рішень судів першої та (або) апеляційної інстанцій і направлення справи на новий судовий розгляд є порушення норм процесуального права, яке унеможливило встановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення справи, якщо суд, зокрема, не дослідив зібрані у справі докази; або суд необґрунтовано відхилив клопотання про витребування, дослідження або огляд доказів, або інше клопотання (заяву) учасника справи щодо встановлення обставин, які мають значення для правильного вирішення справи.
111. З огляду на викладене, Суд дійшов висновку про наявність підстав для скасування оскаржуваних судових рішень судів першої та апеляційної інстанцій у частинах, що стосуються наказів командира військової частини НОМЕР_1 від 02 липня 2016 року №897, від 20 липня 2016 року №958, від 02 вересня 2016 року №1146, від 07 вересня 2016 року №1159, з направленням справи в цій частині на новий розгляд до суду першої інстанції.
112. Суду першої інстанції під час нового розгляду справи у вказаній частині необхідно взяти до уваги викладене в мотивувальній частині цієї постанови, установити наведені в ній обставини, що входять до предмета доказування у цій справі, дати правильну юридичну оцінку встановленим обставинам і постановити рішення відповідно до вимог статті 242 КАС України.
VII. Судові витрати
113. Оскільки Верховний Суд не змінив та не ухвалив нове рішення, судові витрати відповідно статті 139 КАС України розподілу не підлягають.
114. Керуючись статтями 3, 341, 345, 349, 350, 355, 356, 359 КАС України, Суд
ПОСТАНОВИВ:
115. Касаційну скаргу військової частини польова пошта НОМЕР_1 задовольнити частково.
116. Постанову Чернігівського окружного адміністративного суду від 02 лютого 2017 року та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 20 квітня 2017 року в справі №825/2037/16 в частині задоволення вимог про визнання протиправними і скасування наказів командира військової частини польова пошта НОМЕР_1 від 02 липня 2016 року №897, від 20 липня 2016 року №958, від 07 вересня 2016 року №1159 та від 02 вересня 2016 №1146 у частині, що стосується ОСОБА_1 , скасувати.
117. Адміністративну справу в частині вимог про визнання протиправними і скасування наказів командира військової частини польова пошта НОМЕР_1 від 02 липня 2016 року №897, від 20 липня 2016 року №958, від 07 вересня 2016 року №1159 та від 02 вересня 2016 №1146 у частині, що стосується ОСОБА_1 , направити на новий розгляд до Чернігівського окружного адміністративного суду.
118. В іншій частині постанову Чернігівського окружного адміністративного суду від 02 лютого 2017 року та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 20 квітня 2017 року в справі №825/2037/16 залишити без змін.
119. Судові витрати не розподіляються.
120. Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, є остаточною та не може бути оскаржена.
Суддя-доповідач: О.Р. Радишевська
Судді: О.В. Кашпур
С.А. Уханенко