Справа № 1.380.2019.001438
Суддя: Коваль Роман Йосипович
Дата ухвалення: 2019-11-13 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 листопада 2019 рокуЛьвів№ 857/7697/19

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Коваля Р.Й.,

суддів Гуляка В.В.,

Ільчишин Н.В.,

з участю секретаря судового засідання Максим Х.Б.,

представника позивача Завади Т.Р.,

представників відповідача Сухарини Т.Е., Саган Ю.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Львові апеляційну скаргу Львівської митниці ДФС на рішення Львівського окружного адміністративного суду від 06 червня 2019 року (прийняте у м. Львові суддею Коморним О.І.; складене у повному обсязі 14 червня 2019 року) в адміністративній справі № 1.380.2019.001438 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Берінгім» до Львівської митниці ДФС про визнання протиправними та скасування рішень про коригування митної вартості,

В С Т А Н О В И В :

У березні 2019 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Берінгім» (далі ТОВ «Берінгім», Товариство) звернувся до Львівського окружного адміністративного суду із вказаним позовом та просило визнати протиправними і скасувати рішення Львівської митниці ДФС про коригування митної вартості:

- від 21 січня 2019 року за № UA 209000/2019/200033/1;

- від 22 січня 2019 року за №№ UA 209000/2019/200048/2, UA 209000/2019/200043/2,

UA 209000/2019/200047/2, UA 209000/2019/200045/2, UA 209000/2019/200046/2,

UA 209000/2019/200050/2, UA 209000/2019/200049/2;

- від 28 січня 2019 року за №№ UA209000/2019/200087/2, UA209000/2019/200085/2;

- від 04 лютого 2019 р. за №№ UA 209000/2019/200140/2, UA 209000/2019/200133/2,

UA 209000/2019/200130/2, UA 209000/2019/200129/2;

- від 05 лютого 2019 року за № UA 209000/2019/200147/2;

- від 08 лютого 2019 року за № UA 209000/2019/200170/2;

- від 11 лютого 2019 р. за №№ UA 209000/2019/200175/2, UA 209000/2019/200174/2;

- від 12 лютого 2019 року за № UA 209000/2019/200180/2;

- від 18 лютого 2019 р. за №№ UA 209000/2019/200219/2 UA 209000/2019/200220/2;

- від 19 лютого 2019 року за № UA 209000/2019/200227/2;

- від 20 лютого 2019 року за № UA 209000/2019/200238/2;

- від 25 лютого 2019 р. за №№ UA 209000/2019/200270/2, UA 209000/2019/200269/2,

UA 209000/2019/200263/2;

- від 26 лютого 2019 року за № UA 209000/2019/200278/2;

- від 28 лютого 2019 року за № UA 209000/2019/200295/2 (далі - оскаржувані рішення, рішення про коригування митної вартості).

Позовні вимоги обґрунтовувало тим, що на підтвердження задекларованої митної вартості Товару (вживані речі - Секонд-хенд) декларант подавав усі необхідні документи, які не містять жодних розбіжностей. А витребування документів, передбачених частиною третьою статті 53 Митного кодексу України (далі - МК України) можливе лише у випадку наявності розбіжностей, ознак підробки або відсутності відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни.

Проте, в оскаржуваних рішеннях не зазначено, яких саме документів, визначених положеннями частини другої статті 53 МК України, не надав декларант. Наведені в цих рішеннях причини неможливості визнання задекларованої вартості Товару є формальними і такими, що не відповідають правилам заповнення рішень про коригування митної вартості. Викладені митним органом положення щодо незазначення чи часткового зазначення відомостей у вантажній декларації не підпадають під ознаки визначені положенням частини третьої статті 53 МК України, оскільки не вказують на наявні розбіжності, ознаки підробки або відсутність усіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів.

В самих рішеннях про коригування митної вартості зазначено лише номер та дату митної декларації, яка стала джерелом інформації для коригування. Такий підхід до формування оскаржуваних рішень про коригування митної вартості прямо суперечить положенням законодавства, що є самостійною підставою для їх скасування.

Із наведено видно, що митний орган при прийнятті оскаржуваних рішень про коригування митної вартості діяв поза межами способу визначеного законодавством України для прийняття оскаржуваних рішень.

Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 06 червня 2019 року позов задоволено.

Не погодившись із цим рішенням, його оскаржила Львівська митниця ДФС, яка вважає, що висновки суду не відповідають обставинам справи; суд порушив норми матеріального права та неповно з`ясував обставини, що мають значення для справи, а обставини, які мають значення для справи, які суд першої інстанції вважав встановленими, були недоведеними належними та допустимими доказами. Тому просила скасувати рішення суду першої інстанції і прийняти постанову, якою відмовити Товариству у задоволенні позову.

Вимоги апеляційної скарги обґрунтовує тим, що оскаржувані рішення прийняті відповідачем зважаючи на необґрунтованість числового значення митної вартості, виявлені розбіжності та неподання декларантом документів згідно з переліком та відповідно до умов, зазначених у статті 53 МК України; а також неможливості застосування методів визначення митної вартості 2а, 2б, 2в та 2г з підстав відсутності в органу доходів і зборів та декларанта інформації про ідентичні та подібні (аналогічні) товари, а також вартісної основи для розрахунку митної вартості. Митна вартість товарів не могла бути визнана за резервним методом, оскільки не відповідає умовам статті 64 МК України та Угоді про застосування статті VII Генеральної угоди з тарифів і торгівлі 1994 року; тобто, посадові особи відповідача діяли правомірно та в межах повноважень.

Суд першої інстанції не надав оцінки тому, що декларант сам обрав шостий метод для визначення митної вартості товару, а тому митний орган не міг здійснити митне оформлення за першим методом. Невірним є й твердження суду про надання декларантом на вимогу митного органу додаткових документів, які підтверджували задекларовану митну вартість, оскільки у 23 вимогах з 28 він не надав до декларації жодних таких документів; суд не врахував, що не всі подані до митних декларацій вантажні накладні були заповнені відповідно до вимог статті 5 Конвенції та договору, тому їх можна вважати недійсними; що декларант до митного оформлення не подав заявки на здійснення перевезення, який був передбачений договором транспортно-експедиційного обслуговування, є однією з основних складових, що підтверджують вартість товару і є обов`язковою при митному оформленні; також він взяв до уваги обставини, які стосуються митної вартості, які не були предметом дослідження митного органу при прийнятті оскаржуваних рішень.

ТОВ «Берінгім» подало відзив на апеляційну скаргу Львівської митниці ДФС, у якому вказало, що рішення суду першої інстанції є законним та обгрунтованим; разом з тим, апеляційна скарга суперечить нормам матеріального права, не узгоджується із фактичними обставинами справи, а тому просило апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

З покликанням на правові позиції Верховного Суду вказало, що витребувати необхідно ті документи, які дають можливість пересвідчитись у правильності чи помилковості задекларованої митної вартості, а не всі, які передбачені статтею 53 МК України. Ненадання повного переліку витребуваних документів може бути підставою для визначення митної вартості не за першим методом лише тоді, коли подані документи є недостатніми чи такими, що у своїй сукупності не спростовують сумнів у достовірності наданої інформації. На виконання положень статті 58 МК України на підтвердження задекларованої митної вартості декларантом подано усі обов`язкові документи, які не містять розбіжностей; також до суду подано копії платіжних доручень.

Ним було подано для митного оформлення імпортованого товару передбачені частиною другою статті 53 МК України документи, що містили достовірні числові дані, які підтверджували митну вартість товарів за ціною договору згідно зі статтею 58 МК України.

Позивач не заявляв у суді вимог про визначення митної вартості за основним методом; а апелянт не навів переконливих доказів та заперечень щодо правомірності прийняття оскаржуваних рішень. У разі здійснення коригування митної вартості за резервним методом, у рішенні про коригування митний орган обов`язково повинен зазначити докладну інформацію та джерела, які використовувалися митним органом при визначенні митної вартості за шостим (резервним) методом, проте у спірних рішеннях такі дані відсутні. Митні декларації, які слугували джерелом інформації для коригування митної вартості містять інші, відмінні від ЕХW умови поставки, а в ході судового розгляду апелянт не довів того, що в розпорядженні Львівської митниці ДФС немає інформації про ціну товару, поставленого за такими ж умовами поставки, що й оцінюваний товар.

Також, жодна норма не містить обмежень щодо неможливості використання попередніх декларацій за одним контрактом для визначення митної вартості подальших товарів з використанням резервного методу. Незважаючи на розбіжність у даті подання декларації як джерела інформації, така декларація є актуальною в силу того, що вона стосується тотожних товарів, які ввозяться за одним контрактом, а ситуація на ринку не змінювалася у зв`язку із стабільністю курсу гривні.

Щодо надання суду першої інстанції платіжних доручень, то таке здійснювалося з метою додаткового підтвердження заявленої митної вартості ввезених товарів.

У судовому засіданні представники апелянта підтримали вимоги апеляційної скарги із аналогічних підстав; просили апеляційну скаргу задовольнити. Представник позивача, вважаючи рішення суду першої інстанції законним та обгрунтованим, просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення учасників судового розгляду, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги у їх сукупності, колегія суддів дійшла переконання, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Як встановлено судом, 18.04.2018 між ТОВ «Берінгім» та компанією «Теїі-Тех Gmbh» (Швейцарія) укладено контракт № 1-BERI-TELL, за умовами якого Продавець продає, а Покупець купляє одяг, взуття, речі, що були у використанні (секонд-хенд). Кількість і асортимент Товару вказуються в інвойсах (т. 1, а.с. 167 - 168).

На виконання цього контракту при імпорті Товару Товариство подало до митного оформлення митні декларації (ВМД ІМ 40) за №№ UA209140/2019/116338, UA209140/2019/116096, UА209140/2019/115961, UA209140/2019/115973, UA209140/2019/114309, UA209140/2019/113587, UA209140/2019/113315, UA209140/2019/113339, UA209140/2019/111270, UA209140/2019/110939, UA209140/2019/110947, UA209140/2019/110310, UA209140/2019/109036, UA209140/2019/108872, UA209140/2019/108554, UA209140/2019/108576, UA209140/2019/108579, UA209140/2019/106312, UA209140/2019/106284, UA209140/2019/104392, UA209140/2019/104311, UA209140/2019/104422, UA209140/2019/104416, UA209140/2019/104446, UA209140/2019/104523, UA209140/2019/104468, UA209140/2019/101894, UA209140/2019/117134

за кодом товарів 63090000 «Одяг, що був у використанні, для подальшого використання з текстильних матеріалів (SecondHand) - 3-ї, 2-ї, 1-ї категорії: футболки, сорочки, блузки, светри, штани, шкарпетки, верхній одяг, куртки, джинсовий одяг, верхній зимовий одяг. Ступінь зношеності не перевищує 28 %». Задекларована вартість за одиницю 1,2 USD;

за кодом «взуття, що було у користуванні, для подальшого використання, зимове, весняно-осіннє та літнє, 1-ї, 2-ї, 3-ї категорії. Ступінь зношення не перевищує 28 %». Задекларована вартість за одиницю 1,22 USD;

за кодом «Речі вживані несортовані, з текстильних матеріалів в асортименті: ковдри, дорожні пледи, білизна, скатертини, фіранки та ін. Ступінь зношеності не перевищує 28 %». Задекларована вартість за одиницю 1,2 USD.

Не погоджуючись із заявленою митною вартістю Львівська митниця ДФС прийняла рішення про коригування митної вартості товарів, якими провела коригування митної вартості: за кодом товару встановлена вартість - 1,4401 USD за одиницю; за кодом товару встановлена вартість - 1,4401 USD за одиницю; за кодом товару встановлена вартість - 1,4401 USD за одиницю (т. 1 а.с. 54 - 163).

Різниця між сумою митних платежів, обчислених за задекларованою позивачем митною вартістю та митною вартістю, визначеною рішеннями про коригування митної вартості товарів, складає 763 789,43 грн.

Підставою для прийняття рішень про коригування митної вартості товарів вказано те, що митна вартість імпортованих товарів не може бути визнана за резервним методом, оскільки не відповідає умовам статті 64 МК України та Угоді про застосування статті VII Генеральної угоди з тарифів і торгівлі 1994 року. У ДМВ вказано джерело інформації, що використовувалось для визначення митної вартості, котре є неактуальним по часовим параметрам. Також, митна вартість імпортованих товарів не може бути визнана за ціною договору щодо товарів, які імпортуються у зв`язку з неподанням декларантом або уповноваженою ним особою документів згідно з переліком та відповідно до умов, зазначених у пунктах 2 - 3 статті 53 МК України.

Вказано, що за результатами контролю, проведеного на підставі статті 54 МК України, встановлено, що:

- у графі 5 CMR - відсутній номер інвойсу (рішення UA 209000/2019/200278/2 від 26.02.2019, UA 209000/2019/200270/2 від 25.02.2019, UA 209000/2019/200295/2 від 28.02.2019);

- у контракті № 1/2 від 20.07.18 у п. 8 Гарантії зазначено, що продавець продає товар без дефектів, відповідає технічним вимогам та стандартам (чи товар секонд-хенд може бути без дефектів?) (рішення UA 209000/2019/200278/2 від 26.02.2019, UA 209000/2019/200270/2 від 25.02.2019, UA 209000/2019/200295/2 від 28.02.2019);

- графи 15, 17, 18 CMR незаповнені; гр. 21, 23 - неповні відомості (рішення UA 209000/2019/200269/2 від 25.02.2019, UA 209000/2019/200263/2 від 25.02.2019, UA 209000/2019/200238/2 від 20.02.2019, UA 209000/2019/200219/2 від 18.02.2019, UA 209000/2019/200220/2 від 18.02.2019);

- графа 15 CMR незаповнена; гр. 21, 23 - неповні відомості (рішення UA 209000/2019/200238/2 від 20.02.2019, UA 209000/2019/200180/2 від 12.02.2019, UA 209000/2019/200174/2 від 11.02.2019);

- графи 15, 23 CMR незаповнені; гр. 21 - неповні відомості (рішення UA 209000/2019/200175/2 від 11.02.2019, UA 209000/2019/200170/2 від 08.02.2019);

- у графі 21 і 24 CMR відсутні печатки та оригінали підписів; (рішення UA 209000/2019/200147/2 від 05.02.2019, UA 209000/2019/200140/2 від 04.02.2019, UA 209000/2019/200133/2 від 04.02.2019, UA 209000/2019/200130/2 від 04.02.2019, UA 209000/2019/200129/2 від 04.02.2019, UA 209000/2019/200087/2 від 28.01.2019, UA 209000/2019/200085/2 від 28.01.2019, UA 209000/2019/200048/2 від 22.01.2019, UA 209000/2019/200043/2 від 22.01.2019, UA 209000/2019/200047/2 від 22.01.2019, UA 209000/2019/200045/2 від 22.01.2019, UA 209000/2019/200046/2 від 22.01.2019, UA 209000/2019/200050/2 від 22.01.2019, UA 209000/2019/200050/2 від 22.01.2019, UA 209000/2019/200033/1 від 21.01.2019);

- контракт не відповідає вимогам статті 254 МК України (рішення UA 209000/2019/200269/2 від 25.02.2019, UA 209000/2019/200263/2 від 25.02.2019, UA 209000/2019/200238/2 від 20.02.2019, UA 209000/2019/200238/2 від 20.02.2019, UA 209000/2019/200219/2 від 18.02.2019, UA 209000/2019/200220/2 від 18.02.2019, UA 209000/2019/200180/2 від 12.02.2019, UA 209000/2019/200175/2 від 11.02.2019, UA 209000/2019/200174/2 від 11.02.2019, UA 209000/2019/200170/2 від 08.02.2019;

- висновок, зазначений у гр. 44 МД № 19-09/394 від 27.11.2018 стосується іншої партії товару, а ціни зазначені у висновку є актуальними протягом листопада 2018 року (рішення UA 209000/2019/200269/2 від 25.02.2019, UА 209000/2019/200263/2 від 25.02.2019, UA 209000/2019/200238/2 від 20.02.2019, UA 209000/2019/200238/2 від 20.02.2019, UA 209000/2019/200219/2 від 18.02.2019, UA 209000/2019/200220/2 від 18.02.2019, UA 209000/2019/200180/2 від 12.02.2019, UA 209000/2019/200175/2 від 11.02.2019, UA 209000/2019/200174/2 від 11.02.2019, UA 209000/2019/200170/2 від 08.02.2019, UA 209000/2019/200147/2 від 05.02.2019, UA 209000/2019/200140/2 від 04.02.2019, UA 209000/2019/200133/2 від 04.02.2019, UA 209000/2019/200130/2 від 04.02.2019, UA 209000/2019/200129/2 від 04.02.2019, UA 209000/2019/200087/2 від 28.01.2019, UA 209000/2019/200085/2 від 28.01.2019, UA 209000/2019/200085/2 від 28.01.2019, UA 209000/2019/200048/2 від 22.01.2019, UA 209000/2019/200043/2 від 22.01.2019, UA 209000/2019/200047/2 від 22.01.2019, UA 209000/2019/200045/2 від 22.01.2019, UA 209000/2019/200046/2 від 22.01.2019, UA 209000/2019/200050/2 від 22.01.2019, UA 209000/2019/200050/2 від 22.01.2019, UA 209000/2019/200033/1 від 21.01.2019);

- у фактурі відсутні відомості щодо оплати відповідно до п. 5.2 контракту (можлива передоплата) (рішення UA 209000/2019/200180/2 від 12.02.2019, UA 209000/2019/200175/2 від 11.02.2019, UA 209000/2019/200174/2 від 11.02.2019, UA 209000/2019/200170/2 від 08.02.2019);

- відсутні зовнішньоекономічний контракт, заявка на перевезення, експортна декларація (рішення UA 209000/2019/200147/2 від 05.02.2019, UA 209000/2019/200140/2 від 04.02.2019, UA 209000/2019/200133/2 від 04.02.2019, UA 209000/2019/200130/2 від 04.02.2019, UA 209000/2019/200129/2 від 04.02.2019, UA 209000/2019/200087/2 від 28.01.2019, UA209000/2019/200048/2 від 22.01.2019, UA 209000/2019/200043/2 від 22.01.2019, UA 209000/2019/200047/2 від 22.01.2019, UA 209000/2019/200045/2 від 22.01.2019, UA 209000/2019/200046/2 від 22.01.2019, UA 209000/2019/200050/2 від 22.01.2019, UA 209000/2019/200050/2 від 22.01.2019, UA 209000/2019/200033/1 від 21.01.2019).

Відповідач заявив вимогу про надання додаткових документів згідно з переліком, визначеним частинами третьою - четвертою статті 53 МК України.

Вказав, що неможливо застосувати методи визначення митної вартості, а саме: методу 2а (ст. 59 МКУ) та методу 2б (ст. 60 МКУ) з причини відсутності в органу доходів і зборів та декларанта інформації про ідентичності та подібні (аналогічні) товари, методи 2в (ст. 62 МКУ) та методу 2г (ст. 63 МКУ) з причин відсутності вартісної основи для розрахунку митної вартості в органу доходів і зборів.

Джерелом інформації для коригування митної вартості слугували митні декларації: МД UA209150/2019/575 від 15.01.2019, МД UА209180/2019/2263 від 16.01.2019, МД UA209180/2019/002476 від 17.01.2019.

Також митний орган прийняв картки відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення у зв?язку з неможливістю завершення митного оформлення у зв?язку з невірно заповненими графами гр. 12, 45, 43, 44 ВМД, відповідно до рішень про коригування митної вартості (порушено умови декларування передбачені п. 1 п. 8 ст. 257 МКУ, ст. 55 МКУ, ПКМУ від 20.05.12 № 450) (т. 1 а.с. 54 - 166).

Не погоджуючись із такими рішеннями та діями митного органу, позивач оскаржив їх до суду.

Приймаючи рішення про задоволення позову, суд першої інстанції мотивував його тим, що відповідач не довів належними доказами обставин, які б викликали обґрунтовані сумніви в достовірності проведеного декларантом розрахунку митної вартості імпортованого товару за цінами, що визначені згідно із контрактом на придбання цього товару. Інших обставин, які б впливали на рівень задекларованої позивачем митної вартості товару, не встановлено, а основні документи містять усі числові дані, необхідні для визначення вартості, зазначеної в митних деклараціях.

Такі висновки суду першої інстанції, на переконання колегії суддів апеляційного суду, відповідають нормам матеріального права, фактичним обставинам справи і є правильними з огляду на таке.

Статтею 19 Конституції України визначено, зокрема, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

За приписами частини першої статті 49 МК України митною вартістю товарів, які переміщуються через митний кордон України, є вартість товарів, що використовується для митних цілей, яка базується на ціні, що фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

Відповідно до частин першої, другої статті 51 МК України митна вартість товарів, що переміщуються через митний кордон України, визначається декларантом відповідно до норм цього Кодексу.

Митна вартість товарів, що ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, визначається відповідно до глави 9 цього Кодексу.

Згідно із частинами першою, другою статті 52 МК України заявлення митної вартості товарів здійснюється декларантом або уповноваженою ним особою під час декларування товарів у порядку, встановленому розділом VIII цього Кодексу та цією главою.

Декларант або уповноважена ним особа, які заявляють митну вартість товару, зобов`язані:

1) заявляти митну вартість, визначену ними самостійно, у тому числі за результатами консультацій з органом доходів і зборів;

2) подавати органу доходів і зборів достовірні відомості про визначення митної вартості, які повинні базуватися на об`єктивних, документально підтверджених даних, що піддаються обчисленню;

3) нести всі додаткові витрати, пов`язані з коригуванням митної вартості або наданням органу доходів і зборів додаткової інформації.

А стаття 53 МК України регулює перелік та порядок подачі документів, що подаються декларантом для підтвердження заявленої митної вартості.

Так, відповідно до приписів цієї статті у випадках, передбачених цим Кодексом, одночасно з митною декларацією декларант подає органу доходів і зборів документи, що підтверджують заявлену митну вартість товарів і обраний метод її визначення.

Документами, які підтверджують митну вартість товарів, є:

1) декларація митної вартості, що подається у випадках, визначених у частинах п`ятій і шостій статті 52 цього Кодексу, та документи, що підтверджують числові значення складових митної вартості, на підставі яких проводився розрахунок митної вартості;

2) зовнішньоекономічний договір (контракт) або документ, який його замінює, та додатки до нього у разі їх наявності;

3) рахунок-фактура (інвойс) або рахунок-проформа (якщо товар не є об`єктом купівлі-продажу);

4) якщо рахунок сплачено, - банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару;

5) за наявності - інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару;

6) транспортні (перевізні) документи, якщо за умовами поставки витрати на транспортування не включені у вартість товару, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів;

7) ліцензія на імпорт товару, якщо імпорт товару підлягає ліцензуванню;

8) якщо здійснювалося страхування, - страхові документи, а також документи, що містять відомості про вартість страхування.

У разі якщо документи, зазначені у частині другій цієї статті, містять розбіжності, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, декларант або уповноважена ним особа на письмову вимогу органу доходів і зборів зобов`язані протягом 10 календарних днів надати (за наявності) такі додаткові документи:

1) договір (угоду, контракт) із третіми особами, пов`язаний з договором (угодою, контрактом) про поставку товарів, митна вартість яких визначається;

2) рахунки про здійснення платежів третім особам на користь продавця, якщо такі платежі здійснюються за умовами, визначеними договором (угодою, контрактом);

3) рахунки про сплату комісійних, посередницьких послуг, пов`язаних із виконанням умов договору (угоди, контракту);

4) виписку з бухгалтерської документації;

5) ліцензійний чи авторський договір покупця, що стосується оцінюваних товарів та є умовою продажу оцінюваних товарів;

6) каталоги, специфікації, прейскуранти (прайс-листи) виробника товару;

7) копію митної декларації країни відправлення;

8) висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями, та/або інформація біржових організацій про вартість товару або сировини.

У разі якщо орган доходів і зборів має обґрунтовані підстави вважати, що існуючий взаємозв`язок між продавцем і покупцем вплинув на заявлену декларантом митну вартість, декларант або уповноважена ним особа на письмову вимогу органу доходів і зборів, крім документів, зазначених у частинах другій та третій цієї статті, подає (за наявності) такі документи:

1) виписку з бухгалтерських та банківських документів покупця, що стосуються відчуження оцінюваних товарів, ідентичних та/або подібних (аналогічних) товарів на території України;

2) довідкову інформацію щодо вартості у країні-експортері товарів, що є ідентичними та/або подібними (аналогічними) оцінюваним товарам;

3) розрахунок ціни (калькуляцію).

Забороняється вимагати від декларанта або уповноваженої ним особи будь-які інші документи, відмінні від тих, що зазначені в цій статті.

Декларант або уповноважена ним особа за власним бажанням може подати додаткові наявні у них документи для підтвердження заявленої ними митної вартості товару.

За змістом цих норм митний орган може витребувати від декларанта додаткові документи лише у разі, якщо надані декларантом документи містять розбіжності, є ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, або якщо орган доходів і зборів має обґрунтовані підстави вважати, що існуючий взаємозв`язок між продавцем і покупцем вплинув на заявлену декларантом митну вартість.

При цьому, митний орган повинен вказати конкретні факти та обставини, які викликали такі сумніви, причини неможливості їх перевірки на підставі наданих декларантом документів, обґрунтувати необхідність перевірки цих відомостей та вказати перелік документів, які необхідно надати для усунення цих сумнівів чи розбіжностей.

Якщо наданих відомостей недостатньо для підтвердження задекларованої митної вартість товарів, митний орган повинен вказати, які саме складові митної вартості товарів є непідтвердженими, чому з поданих документів неможливо встановити ці складові та які документи необхідно подати для підтвердження відповідних складових.

Разом з тим, відсутність у рішеннях про коригування митної вартості товарів підтверджень того, що надані декларантом для митного оформлення товару документи є недостатніми чи викликають сумнів у достовірності поданої інформації, та які документи повинні це підтвердити чи спростувати, свідчить про протиправність рішень щодо застосування іншого, ніж основний, методу визначення митної вартості товарів.

Судом встановлено, що задекларована митна вартість визначалася декларантом на підставі положень контракту 1-BERI-TELL від 18.04.2018, положень відповідних інвойсів. Також вартість товару відображена у митних деклараціях країни відправлення, що долучалися при поданні первинних митних декларацій.

За умовами контракту 1-BERI-TELL від 18.04.2018 та наданих до митного оформлення інвойсів встановлено умови поставки EXW St. Gallen відповідно до умов міжнародної торгівлі ІNCOTERMS, а тому вартість доставки включена до вартості самого товару.

Вказані документи не містять жодних розбіжностей щодо кількості, найменування, якості та ціни задекларованих товарів.

А відповідно до оскаржуваних рішень декларант на вимогу митного органу надавав додаткові документи, які підтверджують задекларовану митну вартість.

До суду позивач надав платіжні доручення в іноземній валюті на оплату за поставлені згідно виставлених інвойсів, а саме: № 1 від 18.01.2019, № 2 від 22.01.2019, № 3 від 31.01.2019, № 4 від 01.02.2019, № 5 від 12.02.2019, № 6 від 14.02.2019 (т. 1 а.с. 169 - 171).

Відповідно до другого речення пункту 3.1 Контракту датою поставки товару є дата завершення митного оформлення та прибуття Товару на адресу покупця.

А відповідно до пункту 5.2 Контракту розрахунки за цим контрактом проводяться в безготівковій формі шляхом банківського переказу грошових коштів з поточного рахунку Покупця на поточний рахунок Продавця. За домовленістю сторін можлива передоплата згідно встановленого інвойсу.

Тобто, такі розрахунки проводяться за загальним правилом на умовах післяплати, якщо відсутня домовленість про встановлення передоплати.

Підтвердження про встановлення такої домовленості у справі відсутні, а платіжні доручення за поставлений товар, які були видані після завершення поставки, не могли бути подані митному органу до завершення митного оформлення Товару.

В оскаржуваних рішеннях зазначено, що митна вартість не може бути визнана за ціною договору щодо товарів, які імпортуються у зв`язку з неподанням декларантом або уповноваженою особою документів згідно з переліком та відповідно до умов, зазначених у п. 2-3 ст. 53 МК України.

При поданні до митного оформлення зазначених вище декларацій позивач додавав такі документи: рахунки-фактури (інвойси), автотранспортні накладні, сертифікати з перевезення (походження) товару форми EUR.1, рахунок-фактура про надання транспортно-експедиційних послуг від виконавця договору, висновок про вартісні характеристики товару, підготовлений спеціалізованою експертною організацією зовнішньоекономічний договір 1-BERI-TELL, доповнення до зовнішньоекономічного договору (контракту), договір (контракт) про перевезення, заява про включення товарів до зеленого переліку відходів, сертифікати дезінфекції, копії митних декларацій країни відправлення (долучені до частини декларацій) (т. 2 а.с. 1 т. 3 а.с. 208).

Тобто позивач подавав усі наявні у нього документи, які є обов`язковими для підтвердження задекларованої митної вартості Товару.

Відповідно до правил заповнення графи 33 Правил заповнення рішень про коригування митної вартості товарів, затверджених наказом Міністерства фінансів України від 24.05.2012 № 598, (далі - Правила заповнення рішення про коригування митної вартості товарів) у цій графі зазначаються причини, через які митна вартість імпортованих товарів не може бути визначена за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються (вартість операції), у тому числі: неподання основних документів, які підтверджують відомості про заявлену митну вартість товарів (згідно з переліком та відповідно до умов, наведених у статті 53 Кодексу); невірно проведений розрахунок митної вартості; невідповідність обраного декларантом або уповноваженою ним особою методу визначення митної вартості товару умовам, наведеним у главі 9 розділу ІІІ Кодексу; надходження до митного органу документально підтвердженої офіційної інформації митних органів інших країн щодо недостовірності заявленої митної вартості.

Верховний Суд у постанові від 21.12.2018 у справі № 815/1670/17 висловив правову позицію про те, що в силу частини другої статті 55 МК України та вимог Правил заповнення рішення про коригування митної вартості товарів, рішення про коригування митної вартості товару повинно містити обґрунтування причин, через які митна вартість імпортованих товарів не може бути визначена за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються, а також обґрунтування числового значення митної вартості товарів, скоригованої органом доходів і зборів, та фактів, які вплинули на таке коригування.

Зазначення в рішенні лише формальних посилань на неможливість перевірки задекларованої митної вартості суперечить наведеним вимогам законодавства.

Разом з тим, в оскаржуваних рішеннях не зазначено, яких саме документів визначених частиною другою статті 53 МК України декларант не надав; а наведені у них причини неможливості визнання задекларованої вартості товару є формальними і не відповідають правилам заповнення рішень про коригування митної вартості.

Вказане не стосується неможливості визнання задекларованої митної вартості за ціною договору та не може бути підставою для прийняття рішення про коригування митної вартості, оскільки не містить відомостей, які б свідчили про розбіжності в поданих документах, наявність ознак їх підробки, відсутність відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів чи відомостей щодо ціни.

Тобто митний орган у разі наявності таких відомостей має право витребувати додаткові документи на підтвердження задекларованої митної вартості та вчинити відповідні дії, спрямовані на визначення дійсної митної вартості товарів.

Проте це стосується лише тих документів, які дають можливість пересвідчитись у правильності чи помилковості задекларованої митної вартості, а не всіх, які передбачені статтею 53 МК України. Ненадання повного переліку витребуваних документів може бути підставою для визначення митної вартості не за першим методом лише тоді, коли подані документи є недостатніми чи такими, що у своїй сукупності не спростовують сумнів у достовірності наданої інформації.

Вказане відповідає правовій позиції Верховного Суду, висловленій у постанові від 14.08.2018 у справі № 821/1617/17.

Щодо покликань митного органу «у графі 5 СМR відсутній номер інвойсу» варто зазначити таке.

Статтею 6 Конвенції про договір міжнародного автомобільного перевезення вантажів (Женева, 19.05.1956), ратифікованої Законом України «Про приєднання України до Конвенції про договір міжнародного автомобільного перевезення вантажів» встановлено обов`язкові реквізити вантажної накладної (CMR), зокрема, вантажна накладна містить такі дані:

a) дата і місце складання вантажної накладної;

b) ім`я та адреса відправника;

с) ім`я та адреса перевізника;

d) місце і дата прийняття вантажу до перевезення і передбачене місце його доставки;

e) ім`я та адреса одержувача;

f) прийняте позначення характеру вантажу і спосіб його упакування та, у випадку перевезення небезпечних вантажів, їх загальновизнане позначення;

g) кількість вантажних місць, їх спеціальне маркування і нумерація місць;

h) вага вантажу брутто чи виражена в інших одиницях виміру кількість вантажу;

і) платежі, пов`язані з перевезенням (провізна плата, додаткові платежі, митні збори, а також інші платежі, що стягуються з моменту укладання договору до доставки вантажу);

j) інструкції, необхідні для виконання митних та інших формальностей;

к) заява про те, що перевезення здійснюється, незалежно від будь-яких умов, згідно положень дійсної Конвенції.

Тобто зазначення номеру інвойсу в CMR є необов`язковим реквізитом вантажної декларації і не впливає на визначення кількісних значення імпортованого товару.

Щодо покликань митного органу на те, що «у Контракті № 1/2 від 20.07.18 у п. 8 Гарантії зазначено, що продавець продає товар без дефектів, відповідає технічним вимогам та стандартам (чи товар секонд-хенд може бути без дефектів?)» варто зазначити таке.

У пункті 8.1 Контракту 1-BERI-TELL від 18.04.2018 вказано, що продавець гарантує Покупцю, що проданий Покупцю товар: якісний, придатний до його експлуатації, підходить до цілей Покупця».

Вказане застереження є звичайним застереженням щодо якості товару і не може бути підставою для коригування заявленої митної вартості.

З приводу покликань митного органу «графи 15, 17, 18 CMR незаповнені; графи 21, 23 - неповні відомості», варто зауважити, що вищенаведеною нормою статті 6 Конвенції про договір міжнародного автомобільного перевезення вантажу встановлено перелік обов`язкових даних, що повинні бути відображені в вантажній накладній.

Вказані положення щодо незазначених чи частково зазначених відомостей у вантажній декларації не підпадають під ознаки, визначені частиною третьою статті 53 МК України, оскільки не вказують на наявні розбіжностей, ознаки підробки чи відсутність усіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів.

Щодо зауважень про те, що «контракт не відповідає вимогам статті 254 МК України» суд зазначає, що приписами статті 254 МК України встановлено, що документи, необхідні для здійснення митного контролю та митного оформлення товарів, що переміщуються через митний кордон України при здійсненні зовнішньоекономічних операцій, подаються органу доходів і зборів українською мовою, офіційною мовою митних союзів, членом яких є Україна, або іншою іноземною мовою міжнародного спілкування. Органи доходів і зборів вимагають переклад українською мовою документів, складених іншою мовою, ніж офіційна мова митних союзів, членом яких є Україна, або іншою іноземною мовою міжнародного спілкування, тільки у разі, якщо дані, які містяться в них, є необхідними для перевірки або підтвердження відомостей, зазначених у митній декларації. У такому разі декларант забезпечує переклад зазначених документів за власний рахунок.

Тобто, ці положення визначають, що органи доходів і зборів вимагають переклад українською мовою документів, складених іншою мовою, ніж офіційна мова митних союзів, членом яких є Україна, або іншою іноземною мовою міжнародного спілкування, тільки у разі, якщо дані, які містяться в них, є необхідними для перевірки або підтвердження відомостей, зазначених у митній декларації.

Такої вимоги митним органам не здійснено. Крім того, контракт на підставі якого здійснено поставку Товару, викладений українською та англійською мовами. Такий контракт є однаковим для всіх поданих до оформлення пакетів документів, проте недоліки, щодо невідповідності статті 254 МК України викладено лише в частині оскаржуваних рішень.

Крім того, вказана невідповідність жодним чином не стосується митної вартості задекларованих товарів і не може слугувати підставою для прийняття оскаржуваних у цій справі рішень митного органу.

З приводу того, що «висновок, зазначений у гр. 44 МД № 19-09/394 від 27.11.2018 стосується іншої партії товару, а ціни зазначені у висновку є актуальними протягом листопада 2018 року» необхідно вказати, що ця обставина жодним чином не обґрунтовує наявність обставин, визначених частиною третьою статті 53 МК України.

Вказане і положення висновку експерта жодним чином не обґрунтовують наявність підстав для проведення митним органом коригування митної вартості.

Щодо покликань на те, що «у фактурі відсутні відомості щодо оплати відповідно до п. 5.2 контракту (можлива передоплата)», з урахуванням вищенаведеного аналізу при дослідженні поданих позивачем до суду платіжних документів, необхідно додатково вказати, що строк оплати за товар не може впливати на визначення митної вартості товару і це покликання не стосується неможливості визнання задекларованої митної вартості за ціною договору, та не може бути обґрунтуванням для прийняття рішення про коригування митної вартості, оскільки не містить відомостей, які б свідчили про розбіжності в поданих документах, ознаки їх підробки, відсутності відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни.

Суд вважає безпідставним зауваження митного органу на те, що «відсутні зовнішньоекономічний контракт, заявка на перевезення, експортна декларація», так як, відповідно до карток відмови, при поданні первинних митних декларацій позивач долучив такі документи: рахунок-фактура (інвойс), автотранспортна накладна, декларація про походження товару, рахунок-фактура про надання транспортно-експедиційних послуг від виконавця договору про транспортно-експедиційні послуги, висновок про вартісні характеристики товару, підготовлений спеціалізованою експертною організацією, зовнішньоекономічний договір (контракт) купівлі-продажу товарів, доповнення до цього договору, договір (контракт) на перевезення, заява декларанта або уповноваженої ним особи, в вигляді внесення коду до митної декларації про те, що товари що включені до Зеленого переліку відходів, сертифікат дезінфекції.

Зокрема, до митних декларацій долучено контракти купівлі-продажу товару (1-BERI-TELL) та контракт на перевезення (BERI/01).

Крім того, частина друга статті 53 МК України, яка визначає перелік документів, який підтверджує митну вартість задекларованих товарів, не містить таких документів, як заявка на перевезення та експортна декларація. Необхідність подання таких додаткових документів митним органом не обгрунтована і ці відомості не можуть слугувати підставою для винесення рішення про коригування митної вартості.

Щодо посилань в оскаржуваних рішеннях на те, що митний орган не застосовує метод 2а, 2б з причин відсутності в органу доходів та зборів та декларанта інформації про ідентичні товари та подібні (аналогічні) товари, методі 2в та 2г з причини відсутності вартісної основи для розрахунку митної вартості в органу доходів і зборів, варто зауважити, що із пункту 43 митних декларацій, за якими прийнято оскаржувані рішення, видно, що декларант визначив митну вартість за резервним методом, що виключає можливість застосування всіх попередніх методів, на які посилається відповідач у своїх рішеннях.

При цьому, жодних обґрунтувань того, чому митний орган не може прийняти митні декларації за визначеним декларантом методом у рішеннях не наведено.

Окрім цього визначається, що джерелом для коригування митної вартості слугували МД UA209150/2019/575 від 15.01.2019, МД UA209180/2019/2263 від 16.01.2019, МД UA209180/2019/002476 від 17.01.2019.

Приписами частини другої статті 55 МК України визначено перелік відомостей, які повинно містити прийняте органом доходів і зборів письмове рішення про коригування заявленої митної вартості товарів, зокрема:

1) обґрунтування причин, через які заявлену декларантом митну вартість не може бути визнано;

2) наявну в митного органу інформацію (у тому числі щодо числових значень складових митної вартості, митної вартості ідентичних або подібних (аналогічних) товарів, інших умов, що могли вплинути на ціну товарів), яка призвела до виникнення сумнівів у правильності визначення митної вартості та до прийняття рішення про коригування митної вартості, заявленої декларантом;

3) вичерпний перелік вимог щодо надання додаткових документів, передбачених частиною третьою статті 53 цього Кодексу, за умови надання яких митна вартість може бути визнана органом доходів і зборів;

4) обґрунтування числового значення митної вартості товарів, скоригованої органом доходів і зборів, та фактів, які вплинули на таке коригування.

Відповідно до абзаців четвертого, п`ятого порядку заповнення Глави 33 «Обставини прийняття Рішення та джерела інформації, що використовувалися митним органом для визначення митної вартості» Правил заповнення рішень про коригування митної вартості товарів, посилання на використання цінової бази Єдиної автоматизованої інформаційної системи Держмитслужби у Рішенні допускається тільки при визначенні митної вартості відповідно до положень статей 59, 60 та 64 Кодексу з обов`язковим зазначенням номера та дати митної декларації, яка була взята за основу для визначення митної вартості оцінюваних товарів, з поясненнями щодо зроблених коригувань на обсяг партії ідентичних або подібних (аналогічних) товарів, умов поставки, комерційних умов тощо.

У випадку визначення митної вартості оцінюваних товарів із застосуванням резервного методу (стаття 64 Кодексу) зазначаються докладна інформація та джерела, які використовувалися митним органом при її визначенні.

Обов`язковість чіткого визначення вказаної вище інформації, як обов`язкових реквізитів будь-якого рішення про коригування заявленої митної вартості товарів підтверджена також правовою позицію Верховного Суду, висловленою у постанові від 14.08.2018 у справі № 821/1617/17.

Як вказав Верховний Суд у постанові від 21.12.2018 у справі № 815/1670/17 в оскаржуваних рішеннях про коригування митної вартості зазначено лише номер та дату митної декларації, яка стала джерелом інформації для коригування митної вартості. Такий підхід для формування оскаржуваних рішень про коригування митної вартості прямо суперечить положенням законодавства, що є самостійною підставою для їх скасування.

З огляду на вказані норми законодавства та встановлені у справі обставини, суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що відповідач, який є суб`єктом владних повноважень, всупереч приписами частини другої статті 77 КАС України, не довів обставин, які б викликали обґрунтовані сумніви в достовірності проведеного декларантом позивача розрахунку митної вартості імпортованого товару, а інших обставин, які б впливали на рівень задекларованої позивачем митної вартості товару, не встановлено, тобто основні документи містили всі числові дані, необхідні для визначення вартості, зазначеної в митних деклараціях.

Що стосується доводів апелянта з приводу того, що CMR, які були подані до митних декларацій, не були належним чином заповнені, колегія суддів зазначає, що такі не досліджувалися, оскільки не були покладені в основу оскаржуваних рішень.

Щодо покликань на те, що проігноровано той факт, що декларант сам вибрав шостий метод, а відтак митний орган не міг здійснити митне оформлення за першим методом, колегія суддів зауважує, що позивач не заявляв вимог про визначення вартості товару за першим методом; таке не стосується неможливості визнання задекларованої митної вартості за основним методом, при тому, що у разі здійснення коригування митної вартості за резервним методом необхідні вказувати докладну інформацію та джерела, які були використані для цього; митним органом цього не було зроблено, про що було вказано вище.

Щодо покликань на відсутність заявок на перевезення, колегія суддів зауважує, що згідно з наданими до митного оформлення рахунків-фактури про надання транспортно-експедиційних послуг від виконавця договору (контракту) про транспортно-експедиційні послуги, за оплату таких послуг по маршруті Санкт-Галлен (Швейцарія) пункт пропуску Краківець (Україна), декларантом було сплачено 3750 євро (в т.ч. завантаження 100 євро). Додатково такі відомості підтверджуються сертифікатом з перевезення (походження) товару форми EUR.1.

При цьому, як було зазначено вище, частина друга статті 53 МК України не містить таких документів, як заявка на перевезення. Необхідність подання таких додаткових документів митним органом не обгрунтована і ці відомості не можуть слугувати підставою для винесення рішення про коригування митної вартості.

З приводу того, що суд неправомірно взяв до уваги платіжні доручення, які не подавались митному органу і не мав права досліджувати ці обставини, колегія суддів, з урахуванням викладеного з цього питання аналізу, вказує, що такі документи не були підставою для задоволення позову судом першої інстанції, про що також зазначено вище.

Решта доводів апеляційної скарги не містять покликань на конкретні обставини чи нові докази, які б були підставою для скасування рішення суду першої інстанції; не впливають на законність цього рішення і ґрунтуються на суб`єктивній оцінці фактичних обставин справи, доказів та помилковому тлумаченні норм матеріального права.

Статтею 316 КАС України передбачено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З урахуванням викладеного, колегія суддів дійшла висновку, що при ухваленні оскаржуваного судового рішення суд першої інстанції правильно встановив обставини справи, не допустив порушень норм матеріального та процесуального права, які могли б бути підставою для його скасування, а тому апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Керуючись ст.ст. 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу Львівської митниці ДФС залишити без задоволення, а рішення Львівського окружного адміністративного суду від 06 червня 2019 року в адміністративній справі № 1.380.2019.001438 без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя Р. Й. Коваль
судді В. В. Гуляк
Н. В. Ільчишин
Постанова складена у повному обсязі 22 листопада 2019 року.