Справа № 200/9833/19-а
Суддя: Бабіч С.І.
Дата ухвалення: 2019-11-11 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Донецький окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 листопада 2019 р. Справа№200/9833/19-а

приміщення суду за адресою: 84122, м.Слов`янськ, вул. Добровольського, 1

Донецький окружний адміністративний суд у складі судді Бабіча С.І., за участю секретаря судового засідання Некрилової О.А. та представників сторін:

позивача - не з`явився;

відповідача - Голуба М.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДФС у Донецькій області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення - рішення,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_2 (далі - позивач) звернувся до суду з позовом (з урахуванням уточнення, яке прийнято судом) до Головного управління ДФС у Донецькій області (далі - відповідач) у якому просить суд визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення - рішення Головного управління ДФС у Донецькій області форми «Ф» від 15 листопада 2017 року за № 109079-13 у сумі 55 447,96 грн.

В обґрунтування позову позивач зазначив, що нежитлове приміщення на яке нараховано податок - виробнича база, використовується позивачем для виготовлення продукції згідно КВЕД № 23.61 - виготовлення виробів із бетону для будівництва виробів із бетону для будівництва.

Зазначив, що неодноразово звертався до відповідача з приводу податкового повідомлення - рішення від 24.04.2017 року за № 109079-13 із заявою про перегляд даного податкового повідомлення - рішення та його скасування у зв`язку з тим, що належна йому виробнича база не є об`єктом оподаткування згідно п. «є» ст.. 266.2.2 ПК України - «будівлі промисловості, зокрема виробничі корпуси, цехи, складські приміщення промислових підприємств», а також з приводу невірного нарахування податкового боргу, згідно встановленого розміру, що призвело до збільшення суми (податкового боргу).

Позивач вважає, що відповідач при винесенні спірного податкового повідомлення-рішення не врахував, що на об`єкти нерухомості, що належать до підкласу 1251 "Будівлі промисловості та склади" Класифікатора №507, поширюється дія податкової преференції, передбаченої п. "є" пп. 266.2.2 п. 266.2 ст. 266 Податкового кодексу України (далі - ПК України) і вони не є об`єктом оподаткування податком на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, тому податкове повідомлення-рішення про нарахування суми податкового зобов`язання в розмірі 80447,96 грн. є протиправним, винесеними з порушеннями норм чинного законодавства України та таким, що підлягає скасуванню.

Відповідач проти позову заперечує, надав відзив на позов, у якому, зокрема, вказує, що відповідно до п.п. 266.1.1 п. 266.1 ст. 266 ПК України платниками податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, є фізичні та юридичні особи, в тому числі нерезиденти, які є власниками об`єктів житлової та нежитлової нерухомості.

База оподаткування об`єктів житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі їх часток, які перебувають у власності фізичних осіб, обчислюється контролюючим органом на підставі даних Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, що безоплатно надаються органами державної реєстрації прав на нерухоме майно та/або на підставі оригіналів відповідних документів платника податків, зокрема документів на право власності (п.п. 266.3.2 п. 266.3 ст. 266 ПК України).

Відповідно норм податкового кодексу 24.04.2017 р. з використанням програмного забезпечення ІС «Податковий блок» в автоматичному режимі сформовано ППР № 109079-13 на суму 80447,96 грн., яка особисто під підпис вручено платнику 11.07.2017р. Термін сплати 10.08.2017р ік.

За результатами звірки встановлено, що ППР № 109079-13 на суму 80447,96 грн. сформовано невірно з підстав визначення в державному реєстрі та ІС «Податковий блок» типу об`єкту «будівля». Внаслідок ППР сформовано по коду платежу 18010200 - податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, сплачений фізичними особами, які є власниками об`єктів житлової нерухомості.

На підставі зазначеного ППР № 109079-13 на суму 80447,96 було скасовано та здійснено перерахунок по коду платежу 18010300 - податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, сплачений фізичними особами, які є власниками об`єктів нежитлової нерухомості та сформовано ППР № 109079-13 від 15.11.2017 на суму 55 447,96 грн.

Відповідач вважає, що згідно п. 266.2.2 статті 266.2 Податкового кодексу України не є об`єктом оподаткування будівлі промисловості, зокрема виробничі корпуси, цехи, складські приміщення промислових підприємств.

Проте, оскільки фізична особа - підприємець не є юридичною особою та не відповідає поняттю "підприємство", яке визначено ст. 62 Господарського кодексу України, фіскальним органом правомірно прийняте податкове повідомлення-рішення.

Ухвалою Донецького окружного адміністративного суду від 28 жовтня 2019 року суд закрив підготовче провадження та призначив справу до судового розгляду на 11 листопада 2019 року.

Позивач у судове засідання не з`явився,через канцелярію суду надав заяву про розгляд справи без його участі.

У судовому засіданні представник відповідача заперечував проти позову та надав пояснення аналогічні тим, що викладені у відзиві на позовну заяву.

Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши обставини даної справи, суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог, з огляду на таке.

Згідно витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, ОСОБА_2 є фізичною особою - підприємцем, видом діяльності якої є: виготовлення виробів із бетону для будівництва (код КВЕД 23.61), загальною площею 4023,8 кв.м. (а.с. 12).

Позивачу на праві приватної власності належить нежитлове приміщення «будівля, виробнича будівля бази» загальною площею 4023,8 кв.м, яке розташоване за адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності (а.с. 10) та договором купівлі-продажу від 09.07.2014 року (а.с. 8-11).

У зв`язку із наявністю у позивача права власності на вказану вище будівлю, відповідачем, згідно пп. 54.3.3 п. 54.3 ст. 54 Податкового кодексу України та відповідно до пп. 266.7.1 п. 266.7 ст. 266 Податкового кодексу України, винесено податкове повідомлення - рішення форми "Ф" №109079-13 від 24 квітня 2017 року, яким позивачу визначено суму податкового зобов`язання за платежем податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, сплачений фізичною особою, які є власниками об`єктів житлової нерухомості за 2016 рік в сумі 80 447,96 грн. (а.с. 17).

За результатами звірки встановлено, що податкове повідомлення - рішення № 109079-13 на суму 80 447,96 грн. сформовано невірно з підстав визначення в державному реєстрі та ІС «Податковий блок» типу об`єкту «будівля».

Внаслідок цього податкове повідомлення - рішення сформовано по коду платежу 18010200 - податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, сплачений фізичними особами, які є власниками об`єктів житлової нерухомості.

Враховуючи викладене податкове повідомлення - рішення № 109079-13 на суму 80447,96 грн. було скасовано та здійснено перерахунок по коду платежу 18010300 - податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, сплачений фізичними особами, які є власниками об`єктів нежитлової нерухомості та сформовано спірне податкове повідомлення - рішення № 109079-13 від 15.11.2017 року на суму 55447,96 грн. (картка особового рахунку а.с. 26).

Позивач, вважаючи податкове повідомлення-рішення від 15.11.2017 року № 109079-13 на суму 55447,96 грн. протиправним та таким, що прийнято з порушенням вимог податкового законодавства, звернувся до суду з даним адміністративним позовом.

Надаючи правову оцінку обставинам справи суд вважає за необхідне зазначити про таке.

Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства регулює та визначає Податковий кодекс України від 2 грудня 2010 року № 2755-VI (далі - ПК України).

1 січня 2015 року набрав чинності Закон України "Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо податкової реформи" від 28 грудня 2014 року №71-VIII, яким була викладена в новій редакції стаття 266 Податкового кодексу України - "Податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки".

Положеннями пп. 266.1.1 п. 266.1 ст. 266 ПК України визначено, що платниками податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки є фізичні та юридичні особи, в тому числі нерезиденти, які є власниками об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості.

Об`єктом оподаткування є об`єкт житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі його частка (пп. 266.2.1 п. 266.2 ст. 266 ПК України). Базою оподаткування є загальна площа об`єкта житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі його часток (пп. 266.3.1 п. 266.3 ст. 266 ПК України).

Згідно пп. 266.3.1 п. 266.3 ст. 266 ПК України база оподаткування об`єктів житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі їх часток, які перебувають у власності фізичних осіб, обчислюється контролюючим органом на підставі даних Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, що безоплатно надаються органами державної реєстрації прав на нерухоме майно та/або на підставі оригіналів відповідних документів платника податків, зокрема документів на право власності.

Відповідно до пп. "є" 266.2.2 п. 266.2 ст. 266 ПК України визначено перелік об`єктів нерухомості, які не є об`єктом оподаткування, до яких віднесено будівлі промисловості, зокрема виробничі корпуси, цехи, складські приміщення промислових підприємств. При цьому, законодавець не визначає жодних обмежень щодо використання чи невикористання таких об`єктів.

Згідно пп. 14.1.129-1 п. 14.1 ст.14 Податкового кодексу України у нежитловій нерухомості виділяють, зокрема, будівлі промислові та склади, інші будівлі.

Державним комітетом України по стандартизації, метрології та сертифікації наказом від 17 серпня 2000 року №507 затверджено і введено в дію Державний класифікатор будівель та споруд ДК 018-2000, який призначений для використання органами центральної та місцевої виконавчої та законодавчої влади, фінансовими службами, органами статистики та всіма суб`єктами господарювання (юридичними та фізичними особами) України. Об`єктами класифікації в ДК 018-2000 є будівлі виробничого та невиробничого призначення та інженерні споруди різного функціонального призначення.

Згідно Державного класифікатора будівлі промисловості до підрозділу "Будівлі нежитлові" віднесено криті будівлі промислового призначення, наприклад, фабрики, майстерні, бойні, пивоварні заводи, складальні підприємства та т. ін. За їх функціональним призначенням (група 125 "Будівлі промислові та склади" клас 1251 "Будівлі промисловості".

Визначення приналежності будівлі до того чи іншого класу проводиться на підставі документів, що підтверджують право власності, з урахуванням класифікаційних ознак та функціонального призначення об`єкта нерухомості згідно ДК 018-2000.

Судом встановлено, що ОСОБА_3 на праві власності належить нежитлова нерухомість «будівля, виробнича будівля бази» загальною площею 4023, 8 кв.м., яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 .

Згідно витягу з реєстру платників єдиного податку дана виробнича база використовується позивачем для виготовлення продукції згідно КВЕД № 23.61 - виготовлення виробів із бетону для будівництва.

Наведене дає підстави вважати, що належний позивачу «будівля, виробнича будівля бази», за своїми характеристиками та цільовим використанням відповідає категорії будівель промисловості, тому не є об`єктом оподаткування у розумінні пп. 266.2.2 п. 266.2 ст. 266 ПК України.

Суд погоджується з твердженнями позивача, що об`єктом оподаткування є об`єкт нерухомості, а не суб`єкт як власник такої нерухомості.

Тобто, при визначенні бази оподаткування визначальними ознаками в даному випадку є саме ознаки нерухомості, а не ознаки її власника.

Отже, база оподаткування повинна визначатися без урахування організаційно-правової форми власника та виду здійснення підприємницької діяльності.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного суду від 31 січня 2018 року по справі № К/9901/1438/17 № 822/2624/16, висновок якого суд враховує при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин, відповідно до вимог частини 5 статті 242 КАС України.

До того ж, стосовно тверджень відповідача щодо нарахування позивачеві спірного податкового зобов`язання з підстав статусу позивача власника будівлі як фізичної особи, слід зазначити, що відповідно до ст. 51 Цивільного кодексу України до підприємницької діяльності фізичних осіб застосовуються нормативно-правові акти, що регулюють підприємницьку діяльність юридичних осіб, якщо інше не встановлено законом або не випливає із суті відносин.

Згідно п. 56.21 ст. 56 ПК України, у разі коли норма цього Кодексу чи іншого нормативно-правового акта, виданого на підставі цього Кодексу, або коли норми різних законів чи різних нормативно-правових актів, або коли норми одного і того ж нормативно - правового акта суперечать між собою та припускають неоднозначне (множинне) трактування прав та обов`язків платників податків або контролюючих органів, внаслідок чого є можливість прийняти рішення на користь як платника податків, так і контролюючого органу, рішення приймається на користь платника податків.

Виключення будівель промисловості, що належать на праві власності фізичній особі-підприємцю, з числа об`єктів нерухомості, які за законом не є об`єктами оподаткування, негативно впливає на конкурентоздатність такого підприємця порівняно з юридичними особами та явно суперечить, визначеним Податковим кодексом України принципам рівності усіх платників перед законом, недопущення будь-яких проявів податкової дискримінації - забезпечення однакового підходу до всіх платників податків незалежно від соціальної, расової, національної, релігійної приналежності, форми власності юридичної особи, громадянства фізичної особи, місця походження капіталу тощо (пп. 4.1.2. п. 4.1. ст. 4 ПК України).

Норма п. п. "є" п. 266.2.2. ст. 266 ПК України в розрізі основоположного принципу єдиного підходу до встановлення податків і зборів, передбаченого пп. 4.1.11 п. 4.1 ст. 4 Податкового кодексу України, і принципу нейтральності оподаткування, встановленого у пп. 4.1.8 п. 4.1 ст. 4 Податкового кодексу України не містить жодних виключень, обмежень чи застережень щодо включення будівель промисловості, що належать на праві приватної власності фізичним особам - підприємцям, до об`єктів, які не оподатковуються в силу закону.

Таким чином, належна позивачу нежитлова будівля «будівля, виробнича будівля бази», як будівля промисловості, не є об`єктом оподаткування в силу імперативних приписів закону (п. п. "є" п. 266.2.2. ст. 266 ПК України) і податок на нерухоме майно на неї не повинен нараховуватись, а відтак, оскаржуване рішення відповідача є протиправним та таким, що підлягає скасуванню.

Враховуючи викладене, спірне податкове повідомлення - рішення є протиправним та підлягає скасуванню, а позовні вимоги, задоволенню у повному обсязі.

Згідно з положеннями частини першої статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України при задоволені позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрат, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Враховуючи викладене, судовий збір в сумі 768,40 грн. підлягає стягненню на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань відповідача.

Керуючись Податковим кодексом України, Цивільним кодексом України, статтями 2, 9, 77, 241-246, 291, 371 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління ДФС у Донецькій області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення - рішення - задовольнити повністю.

Визнати протиправними та скасувати податкове повідомлення - рішення Головного управління ДФС у Донецькій області форми «Ф» від 15.11.2017 року за № 109079-13 на суму 55 447,96 гривень.

Стягнути судовий збір у розмірі 768 (сімсот шістдесят вісім) гривень 40 (сорок) копійок на користь ОСОБА_1 АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_1 , паспорт серії НОМЕР_2 ) за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Державної фіскальної служби у Донецькій області (місцезнаходження: вул. 130-ї Таганрозької дивізії, буд. 114, м. Маріуполь, Донецька область, 87526).

Рішення складено у повному обсязі 21 листопада 2019 року.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Першого апеляційного адміністративного суду через Донецький окружний адміністративний суд з одночасним надсиланням копії апеляційної скарги особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у випадку розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя С.І. Бабіч