Справа № 540/1114/19
Суддя: Семенюк Г.В.
Дата ухвалення: 2019-11-26 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 листопада 2019 р. Категорія 109020000м.ОдесаСправа № 540/1114/19
Головуючий в 1 інстанції: Дубровна В.А.

час і місце ухвалення: 17:39, м. Херсон

П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

судді-доповідача: Семенюка Г.В.

суддів: Домусчі С.Д. , Шляхтицького О.І.

розглянувши у письмовому провадженні у приміщенні П`ятого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на Ухвалу Херсонського окружного адміністративного суду від 11 жовтня 2019 року по справі за позовом ОСОБА_1 до Управління Державної архітектурно-будівельної інспекції у Херсонській області, Державної архітектурно-будівельної інспекції України, Чаплинської селищної ради, треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про визнання протиправними дій, бездіяльності, скасування містобудівних умов та обмежень, скасування реєстрації повідомлень про початок будівельних робіт, декларацій про готовність до експлуатації об`єкта, -

встановиВ:

Позивач, звернувся до суду з позовом до Управління Державної архітектурно-будівельної інспекції у Херсонській області, Державної архітектурно-будівельної інспекції України, Чаплинської селищної ради, треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про визнання протиправними дій, бездіяльності, скасування містобудівних умов та обмежень, скасування реєстрації повідомлень про початок будівельних робіт, декларацій про готовність до експлуатації об`єкта.

Ухвалою Херсонського окружного адміністративного суду від 11 жовтня 2019 року закрито провадження у адміністративній справі № 540/1114/19 за позовом ОСОБА_1 до Управління Державної архітектурно-будівельної інспекції у Херсонській області, Державної архітектурно-будівельної інспекції України, Чаплинської селищної ради, треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 в частині позовних вимог щодо: - визнання протиправними дій відділу містобудування та комунального майна Чаплинської селищної ради щодо надання містобудівних умов та обмежень забудови земельних ділянок за адресами: АДРЕСА_1, та АДРЕСА_2 ; - скасування містобудівних умов та обмежень для проектування об`єкта будівництва № 2/05-03 від 06.12.2018 р. "Будівництво магазину по АДРЕСА_1 ; - скасування містобудівних умов та обмежень для проектування об`єкта будівництва № 3/05-03 від 06.12.2018 р. "Будівництво магазину по АДРЕСА_1 ; - визнання протиправною бездіяльності Управління Державної архітектурно - будівельної інспекції у Херсонській області щодо невжиття належних заходів державного контролю та нагляду за дотриманням вимог законодавства, будівельних норм, державних стандартів і правил; виконання дозвільних та реєстраційних функцій у будівництві при встановленні тимчасових споруд на земельних ділянках за адресами АДРЕСА_1, та АДРЕСА_2; - скасування реєстрації повідомлень про початок будівельних робіт № ХС 65 від 21.01.2019 р. на "Будівництво магазину АДРЕСА_1 ", № ХС 13 від 21.01.2019 р. "Будівництво магазину АДРЕСА_2" ; - скасування реєстрації декларації від 22.02.2019 р. № ХС 94 про готовність до експлуатації об`єкта за адресою АДРЕСА_1 , та декларації від 22.02.2019 р. № ХС 86 про готовність до експлуатації об`єкта за адресою АДРЕСА_1 .

Не погодившись з Ухвалою суду першої інстанції, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій просить суд апеляційної інстанції скасувати Ухвалу суду та направити справу до суду першої інстанції для продовження розгляду.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги апелянт посилається на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм матеріального та процесуального права. Зазначає, що закриваючи провадження у справі, суд першої інстанції не врахував, що предметом оскарження є, серед іншого, бездіяльність УДАБІ у Херсонській області щодо невжиття належних заходів державного контролю та нагляду за дотриманням вимог законодавства, будівельних норм, державних стандартів і правил, що в подальшому призвело до незаконної реєстрації повідомлень про початок будівельних робіт та реєстрації декларацій про готовність об`єктів.

25 листопада 2019 року на електронну адресу суду надійшло клопотання від представника апелянта про перенесення справи на іншу дату. Однак, слід зазначити, що справа була призначена у порядку письмового провадження, без виклику сторін, клопотання про перехід у відкрите судове засідання від апелянта не надходило, а тому перенесення даної справи на іншу дату не убачається можливим. Також, слід звернути увагу на акт № 91 від 25.11.2019 року, який складений працівниками відділу діловодства, з якого убачається, що під час перевірки електронного документа, який надійшов на адресу суду, відсутній електронний підпис автора, а тому дана заява не може вважатись належно оформленою.

На підставі ст. 311 КАС України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши повноту встановлення судом першої інстанції фактичних обставин справи та правильність застосування ним норм матеріального і процесуального права, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу належить залишити без задоволення з наступних підстав:

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом, у якому просила суд:

- визнати протиправними дії відділу містобудування та комунального майна Чаплинської селищної ради щодо надання містобудівних умов та обмежень забудови земельних ділянок за адресами: АДРЕСА_1, та АДРЕСА_2 ;

- скасувати містобудівні умови та обмеження для проектування об`єкта будівництва № 2/05-03 від 06.12.2018 р. "Будівництво магазину по АДРЕСА_1 ;

- скасувати містобудівні умови та обмеження для проектування об`єкта будівництва № 3/05-03 від 06.12.2018 р. "Будівництво магазину по АДРЕСА_2" ;

- визнати протиправною бездіяльності Управління Державної архітектурно - будівельної інспекції у Херсонській області щодо невжиття належних заходів державного контролю та нагляду за дотриманням вимог законодавства, будівельних норм, державних стандартів і правил; виконання дозвільних та реєстраційних функцій у будівництві при встановленні тимчасових споруд на земельних ділянках за адресами АДРЕСА_1, та АДРЕСА_2;

- визнати протиправною бездіяльності Управління Державної архітектурно - будівельної інспекції у Херсонській області щодо невжиття належних заходів державного контролю та нагляду за дотриманням вимог законодавства, будівельних норм, державних стандартів і правил стосовно існуючого об`єкта самочинного будівництва - тимчасової споруди за адресою АДРЕСА_1 .

- скасувати реєстрацію повідомлень про початок будівельних робіт № ХС 65 від 21.01.2019 р. на "Будівництво магазину АДРЕСА_1", № ХС 13 від 21.01.2019 р. "Будівництво магазину АДРЕСА_2" ;

- скасувати реєстрацію декларації від 22.02.2019 р. № ХС 94 про готовність до експлуатації об`єкта за адресою АДРЕСА_1 , та декларації від 22.02.2019 р. № ХС 86 про готовність до експлуатації об`єкта за адресою АДРЕСА_2 .

Вказані позовні вимоги обґрунтовані тим, що споруди за адресами АДРЕСА_1 та АДРЕСА_2 були зведені на замовлення третіх осіб ОСОБА_3 та ОСОБА_2 із численними порушеннями містобудівного та земельного законодавства, будівельних норм та правил, внаслідок чого порушено право власності позивача, яка є власником суміжної земельної ділянки та розміщеного на ній магазину за адресою АДРЕСА_4 .

Закриваючи провадження в частині позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що незважаючи на те, що відповідачами у справі є суб`єкти владних повноважень, пред`явлений позивачем для вирішення судом спір не є публічно-правовим, оскільки спір у справі, що розглядається, не стосується захисту прав, свобод і інтересів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади чи органів місцевого самоврядування, а заявлений позивачем на захист порушених цивільних прав. Колегія суддів П`ятого апеляційного адміністративного суду погоджується з означеними висновками суду першої інстанції з огляду на наступне.

Адміністративне судочинство - діяльність адміністративних судів щодо розгляду і вирішення адміністративних справ у порядку, встановленому цим Кодексом ( п. 5 ч. 1 ст. 4 КАС України)

Адміністративна справа - переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір ( п.1 ч. 1 ст. 4 цього Кодексу).

Публічно-правовий спір - спір, у якому, зокрема, хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції, в тому числі на виконання делегованих повноважень, і спір виник у зв`язку із виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій (абз. 2 п. 2 ч. 1 ст. 4 цього Кодексу)

Частиною 1 ст. 2 КАС України визначено, що завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 19 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема: 1) спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження.

Отже, до компетенції адміністративних судів належать спори фізичних чи юридичних осіб з органом державної влади, органом місцевого самоврядування, їхньою посадовою або службовою особою, предметом яких є перевірка законності рішень, дій чи бездіяльності цих органів (осіб), прийнятих або вчинених ними при здійсненні владних управлінських функцій, крім спорів, для яких законом установлений інший порядок судового вирішення.

Публічно-правовий спір має особливий суб`єктний склад. Участь суб`єкта владних повноважень є обов`язковою ознакою для того, щоб класифікувати спір як публічно-правовий. Проте сама собою участь у спорі суб`єкта владних повноважень не дає підстав ототожнювати спір із публічно-правовим та відносити його до справ адміністративної юрисдикції.

Під час визначення предметної юрисдикції справ суди повинні виходити із суті права та/або інтересу, за захистом якого звернулася особа, заявлених вимог, характеру спірних правовідносин, змісту та юридичної природи обставин у справі.

Визначальною ознакою справи адміністративної юрисдикції є суть (зміст, характер) спору. Публічно-правовий спір, на який поширюється юрисдикція адміністративних судів, є спором між учасниками публічно-правових відносин і стосується саме цих відносин.

Разом із тим приватноправові відносини вирізняються наявністю майнового чи немайнового інтересу учасника. Спір має приватноправовий характер, якщо він обумовлений порушенням або загрозою порушення приватного права чи інтересу, як правило майнового, конкретного суб`єкта, що підлягає захисту в спосіб, передбачений законодавством для сфери приватноправових відносин, навіть якщо до порушення приватного права чи інтересу призвели управлінські дії суб`єктів владних повноважень.

Правові та організаційні основи містобудівної діяльності, забезпечення сталого розвитку територій з урахуванням державних, громадських та приватних інтересів врегульовано Законом України "Про регулювання містобудівної діяльності" від 17.02.2011 року № 3038-VI (далі - Закон № 3038-VI).

Відповідно до ч. 2 ст. 29 цього Закону фізична або юридична особа, яка подала виконавчому органові сільської, селищної, міської ради або у разі розміщення земельної ділянки за межами населених пунктів - районній державній адміністрації заяву про намір щодо забудови земельної ділянки, що перебуває у власності або користуванні такої особи, повинна одержати містобудівні умови та обмеження для проектування об`єкта будівництва.

Містобудівні умови та обмеження забудови земельної ділянки (далі - містобудівні умови та обмеження) - документ, що містить комплекс планувальних та архітектурних вимог до проектування і будівництва щодо поверховості та щільності забудови земельної ділянки, відступів будинків і споруд від червоних ліній, меж земельної ділянки, її благоустрою та озеленення, інші вимоги до об`єктів будівництва, встановлені законодавством та містобудівною документацією. (п. 8 ч. 1 ст. 1 Закону № 3038-VI)

Відповідно до ч. 8 ст. 29 Закону № 3038-VI містобудівні умови та обмеження є чинними до завершення будівництва об`єкта незалежно від зміни замовника.

Приписами частини першої статті 34 Закону № 3038-VI передбачено, що замовник має право виконувати будівельні роботи після подання замовником повідомлення про початок виконання будівельних робіт відповідному органу державного архітектурно-будівельного контролю - щодо об`єктів будівництва, які за класом наслідків (відповідальності) належать до об`єктів з незначними наслідками (СС1).

Зазначені у частині першій цієї статті документи, що надають право на виконання будівельних робіт, є чинними до завершення будівництва. (ч. 2 ст. 34 Закону № 3038-VI)

Відповідно до ч.1 ст. 39 Закону № 3038-VI, прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів, що за класом наслідків (відповідальності) належать до об`єктів з незначними наслідками (СС1), та об`єктів, будівництво яких здійснювалося на підставі будівельного паспорта, здійснюється шляхом реєстрації відповідним органом державного архітектурно-будівельного контролю на безоплатній основі поданої замовником декларації про готовність об`єкта до експлуатації протягом десяти робочих днів з дня реєстрації заяви.

Частиною 5 ст. 39 вказаного Закону №3038-VI встановлено, що датою прийняття в експлуатацію закінченого будівництвом об`єкта є дата реєстрації декларації про готовність об`єкта до експлуатації або видачі сертифіката.

Як вбачається з матеріалів справи, на замовлення ОСОБА_3 та ОСОБА_2 здійснено будівництво магазинів за адресами АДРЕСА_1 та АДРЕСА_2 , для будівництва яких видано оскаржувані містобудівні умови та обмеження № 2/05-03 від 06.12.2018 р. та № 3/05-03 від 06.12.2018 р., а також зареєстровано повідомлення про початок будівельних робіт № ХС 65 від 21.01.2019 р. та № ХС 13 від 21.01.2019 р. Вказані об`єкти будівництва було введено в експлуатацію та 22.02.2019 року зареєстровано декларацію № ХС 94 про готовність до експлуатації об`єкта за адресою АДРЕСА_1 та декларацію № ХС 86.

Крім того, 12.03.2019 року у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно зареєстровано за ОСОБА_3 право власності на об`єкт нежитлової нерухомості (магазин), розташований за адресою АДРЕСА_2 , а також 12.03.2019 року зареєстровано за ОСОБА_2 право власності на об`єкт нежитлової нерухомості (магазин), розташований за адресою АДРЕСА_1 , що підтверджується витягами з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 159723885 та № 159627011 від 15.03.2019 р.

Відносини, що виникають у сфері державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень регулює Закон України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень".

Пунктом 1 ч. 1 ст. 4 вказаного Закону встановлено, що право власності підлягає державній реєстрації прав.

Відповідно до ст.2 Закон України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних записів до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Отже, на момент звернення позивача до суду з цим позовом, треті особи ОСОБА_3 та ОСОБА_2 набули право власності на об`єкти нежитлової нерухомості ( магазини ) за адресами АДРЕСА_1 та АДРЕСА_2 , шляхом реєстрації у встановленому Законом порядку права власності на них, та з цього часу набули правомочностей власників вказаних об`єктів нерухомого майна та, одночасно, державою здійснено офіційне визнання і підтвердження факту набуття таких речових прав на вказані об`єкти нерухомого майна.

Стаття 41 Конституції України встановлює, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Частинами 1 та 2 ст. 319 Цивільного кодексу України (в редакції на час виникнення спірних правовідносин) встановлено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону.

Стаття 321 Цивільного кодексу України (в редакції на час виникнення спірних правовідносин) також гарантує непорушність права власності, відповідно до якої право власності є непорушним; ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Аналіз зазначених норм права є підставою для висновку про припинення ОСОБА_3 та ОСОБА_2 прав та обов`язків замовників будівництва з моменту їх введення в експлуатацію згідно декларації про готовність об`єкта до експлуатації у відповідності до ч. 5 Закону України "Про регулювання містобудівної діяльності", тобто з 22.02.2019 та набуттям прав та обов`язків власників вказаних об`єктів нежитлової нерухомості (магазинів) з моменту реєстрації права приватної власності на вказані об`єкти нерухомості з 12.03.2019 року.

Характеризуючи ненормативні правові акти, Конституційний Суд України у рішенні від 16 квітня 2009 року №-рп/2009 (справа №1-9/2009) їх визначив як такі, що передбачають конкретні приписи, звернені до окремого суб`єкта чи юридичної особи, застосовуються одноразово і після реалізації вичерпують свою дію.

Отже, оскаржувані містобудівні умови та обмеження для проектування об`єкта будівництва № 2/05-03 від 06.12.2018 р. "Будівництво магазину по АДРЕСА_1 та № 3/05-03 від 06.12.2018 р." Будівництво магазину по АДРЕСА_2" , повідомлення про початок будівельних робіт № ХС 65 від 21.01.2019 р. на "Будівництво магазину АДРЕСА_1", № ХС 13 від 21.01.2019 р. "Будівництво магазину АДРЕСА_2" , а також декларації від 22.02.2019 р. № ХС 94 та № ХС 86 про готовність до експлуатації об`єктів за вказаними адресами вичерпали свою дію шляхом виконання та їх скасування не породжує жодних правових наслідків для позивача, оскільки у третіх осіб ОСОБА_3 та ОСОБА_2 виникло право власності на вищезазначене нерухоме майно, і це право ґрунтується на правовстановлюючих документах.

Крім того, суд бере до уваги, що згідно витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно № 183147812 від 01.10.2019 р., власником об`єктів нежитлової нерухомості (магазинів) за адресами АДРЕСА_1 та АДРЕСА_2 на підставі договорів купівлі - продажу є ОСОБА_5 .

Суд першої інстанції вірно зазначив, що відновлення того становища, яке існувало до видачі містобудівних умов та обмежень в обраний позивачем спосіб є неможливим, тому вказана справа не підлягає розгляду судом адміністративної юрисдикції.

Незважаючи на те, що відповідачами у справі є суб`єкти владних повноважень, пред`явлений позивачем для вирішення судом спір не є публічно-правовим, оскільки спір у справі, що розглядається, не стосується захисту прав, свобод і інтересів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади чи органів місцевого самоврядування, а заявлений позивачем на захист порушених цивільних прав.

Отже, подальше оспорювання правомірності набуття третіми особами ОСОБА_3 та ОСОБА_2 , а на теперішній час також ОСОБА_5 прав власності на об`єкти нерухомості (по АДРЕСА_1 та АДРЕСА_2 ) може вирішуватися у порядку цивільної юрисдикції, оскільки виникає спір про право цивільне.

Колегія суддів не приймає до уваги посилання апелянта, що предметом оскарження є, серед іншого, бездіяльність УДАБІ у Херсонській області щодо невжиття належних заходів державного контролю та нагляду за дотриманням вимог законодавства, будівельних норм, державних стандартів і правил, оскільки спір у справі стосується не стільки правомірності дій відповідача при реєстрації повідомлень про початок виконання будівельних робіт та декларацій про готовність об`єктів до експлуатації, скільки правомірності набуття ОСОБА_3 та ОСОБА_2 права власності на об`єкти нерухомого майна, створені за результатами будівництва, а тому захист порушеного права власності ОСОБА_1 має вирішуватися в порядку, встановленому ЦПК України.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 17.10.2018 року у справі № 817/333/17 (К/9901/42762/18).

При цьому визначальним принципом здійснення правосуддя в адміністративних справах є принцип офіційного з`ясування всіх обставин у справі з обов`язком суб`єкта владних повноважень доказувати правомірність своїх дій, бездіяльності чи рішень, на відміну від визначального принципу цивільного судочинства, який полягає у змагальності сторін. Суд, який розглянув справу, не віднесену до його юрисдикції, не може вважатися "судом, встановленим законом" у розумінні пункту 1 статті 6 Конвенції.

Аналогічна правова позиція висловлена в постановах Великої Палати Верховного Суду від 13 червня 2018 року у справі № 816/421/17 та від 20 вересня 2018 року у справі № 813/1076/17.

При вирішення даного питання, з врахуванням принципу верховенства права, судом застосовуються положення Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод (надалі - Конвенція) та практика Європейського Суду з прав людини.

Зокрема, стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує особі право на справедливий суд, яке включає в себе право на доступ до правосуддя.

Європейський Суд з прав людини, юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції (пункт 1 статті 32 Конвенції) наголошує, що пункт 1 статті 6 Конвенції гарантує кожному право на подання до суду скарги, пов`язаної з його або її правами та обов`язками (п. 36 рішення від 21.02.1975 року у справі "Голдер проти Сполученого Королівства"). На це "право на суд", в якому право на доступ до суду є одним з його аспектів, може посилатися кожен, хто небезпідставно вважає, що втручання у реалізацію його або її прав цивільного характеру є неправомірним (п. 30 рішення у справі "Наталія Михайленко проти України" від 30.08.2013 року, заява №49069/11).

Разом з тим, як зазначає Європейський Суд з прав людини, право на суд, одним з аспектів якого є право доступу до суду, не є абсолютним і може підлягати дозволеним за змістом обмеженням, зокрема, щодо умов прийнятності скарг. Такі обмеження не можуть зашкоджувати самій суті права доступу до суду, мають переслідувати легітимну мету, а також має бути обґрунтована пропорційність між застосованими засобами та поставленою метою (п. 33 рішення у справі "Перетяка та Шереметьєв проти України" від 21.12.2010 року, заява №45783/05). Поняття "суд, встановлений законом" у частині 1 статті 6 Конвенції передбачає "усю організаційну структуру судів, включно з питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів". З огляду на це не вважається "судом, встановленим законом" орган, котрий, не маючи юрисдикції, вирішує спір, що підлягає розгляду судом іншої юрисдикції (п.п. 24-25 рішення у справі "Сокуренко і Стригун проти України" від 20.07.2006 року, заяви №29458/06 і №29465/04).

Беручи до уваги те, що визначальним принципом здійснення правосуддя в адміністративних справах є принцип офіційного з`ясування всіх обставин у справі і обов`язок суб`єкта владних повноважень доказувати правомірність своїх дій чи рішень, на відміну від визначального принципу цивільного судочинства, який полягає у змагальності сторін, суд, який розглянув справу, не віднесену до його юрисдикції, не може вважатися "судом, встановленим законом" у розумінні частини першої статті 6 Конвенції.

У відповідності до ст. 238 КАС України суд закриває провадження у справі якщо справу не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства. Про закриття провадження у справі суд постановляє ухвалу.

Якщо провадження у справі закривається з підстави, встановленої пунктом 1 частини першої статті 238 цього Кодексу, суд повинен роз`яснити позивачеві, до юрисдикції якого суду віднесено розгляд таких справ. (ч. 1 ст. 289 КАС України).

Інші доводи апеляційної скарги встановлених обставин справи та висновків суду першої інстанції не спростовують та не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.

З огляду на вищевикладене, колегія суддів приходить до висновку, що судом першої інстанції правильно встановлені обставини справи, судове рішення постановлено з додержанням норм матеріального та процесуального права і підстав для його скасування не вбачається.

Згідно з ч. 1 ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 243, 250, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , - залишити без задоволення.

Ухвалу Херсонського окружного адміністративного суду від 11 жовтня 2019 року по справі № 540/1114/19, - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Суддя-доповідач Семенюк Г.В.
Судді Домусчі С.Д. Шляхтицький О.І.