Справа № П/811/2084/15
Суддя: А.В. Сагун
Дата ухвалення: 2019-11-25 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КІРОВОГРАДСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

25 листопада 2019 року м. Кропивницький Справа № П/811/2084/15

Кіровоградський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Сагуна А.В., розглянувши в письмовому провадженні клопотання ОСОБА_1 про поновлення провадження у адміністративній справі за позовом ОСОБА_1 до Державної фіскальної служби України про визнання протиправними та скасування наказу, поновлення на роботі та стягнення заробітку за час вимушеного прогулу,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до Кіровоградського окружного адміністративного суду з позовом, з урахуванням ухвали суду про заміну правонаступника (а.с. 119-123) до Державної фіскальної служби України, в якому просить суд:

- визнати незаконним та скасувати наказ Міністерства доходів і зборів України "Про звільнення ОСОБА_1 " №541-о від 10.06.2015 року;

- поновити ОСОБА_1 на посаді начальника митного посту "Олександрія" Кіровоградської митниці Міндоходів;

- допустити негайне виконання постанови у порядку ст.256 КАС України;

- стягнути з Міністерства доходів і зборів України на користь ОСОБА_1 компенсацію за час вимушеного прогулу.

20.07.2015 року представником позивача до суду було подано клопотання про зупинення провадження у справі до вирішення Конституційним Судом України справи за конституційними поданнями Верховного Суду України та 47 народних депутатів України щодо відповідності Конституції України (конституційності) окремих положень Закону України „Про очищення влади, мотивоване тим, що вирішення справи Конституційним Судом України має суттєве значення у даній справі, оскільки позивача звільнено саме на підставі положень вказаного Закону (а.с.22-23).

Ухвалою Кіровоградського окружного адміністративного суду від 20.07.2015 року зупинено провадження в адміністративній справі за позовом ОСОБА_1 до Міністерства доходів і зборів України про визнання протиправними та скасування наказу, поновлення на роботі та стягнення заробітку за час вимушеного прогулу до вирішення Конституційним Судом України справи за конституційними поданнями Верховного Суду України щодо відповідності положенням частини третьої статті 22, частини першої статті 38, статті 58, частини другої статті 61, частини першої статті 62, частини першої статті 64 Конституції України (конституційності) частини третьої статті 1, пунктів 7, 8, 9 частини першої, пункту 4 частини другої статті 3, пункту 2 розділу „Прикінцеві та перехідні положення Закону України „Про очищення влади та щодо відповідності Конституції України (конституційності) положень пункту 6 частини першої, пунктів 2, 13 частини другої, частини третьої статті 3 Закону України „Про очищення влади, 47 народних депутатів України щодо відповідності Конституції України (конституційності) положень частин третьої, шостої статті 1, частин першої, другої, третьої, четвертої, восьмої статті 3, пункту 2 частини п`ятої статті 5, пункту 2 Прикінцевих та перехідних положень Закону України „Про очищення влади (а.с. 27-28).

Ухвала набрала законної сили.

Позивач подав суду клопотання про поновлення провадження у справі керуючись рішенням Європейського Суду з прав людини від 17.10.2019 при розгляді справ "Полях та інші проти України" (заяви № 58812/15, №53217/16, №59099/16, №23231/18, №47749/18).

Статтею 156 Кодексу адміністративного судочинства України (в редакції на час зупинення провадження у справі) визначено підстави, за наявності яких суд зобов`язаний та може зупинити провадження у справі.

Зокрема, у відповідності до пункту 3 частини 1 статті 156 Кодексу адміністративного судочинства України (в редакції на час зупинення провадження у справі), суд зупиняє провадження у справі в разі неможливості розгляду цієї справи до вирішення іншої справи, що розглядається в порядку конституційного, адміністративного, цивільного, господарського чи кримінального судочинства, - до набрання законної сили судовим рішенням в іншій справі.

Суд зауважує, що предметом розгляду в даній справі є правомірність звільнення ОСОБА_1 з посади начальника митного посту Олександрія Кіровоградської митниці Міндоходів.

Згідно наказу Міністерства доходів та зборів України Про звільнення ОСОБА_1 №541-о від 10.06.2015 р., звільнення позивача було здійснено відповідно до Закону України Про очищення влади №1682-VII та пункту 7-2 частини 1 статті 36 КЗпП України.

Відповідно до пункту 2 "Прикінцевих та перехідних положень" Законом України Про очищення влади №1682-VII, впродовж десяти днів з дня набрання чинності цим Законом керівник органу (орган), до повноважень якого належить звільнення та/або ініціювання звільнення з посади осіб, до яких застосовується заборона, зазначена в частині третій статті 1 цього Закону, на основі критеріїв, визначених частиною першою статті 3 цього Закону, на підставі відомостей, наявних в особових справах цих осіб, звільняє цих осіб з посад або надсилає керівнику органу (органу), до повноважень якого належить звільнення з посади таких осіб, відповідні документи для їх звільнення не пізніше ніж на 10 робочий день з дня отримання таких документів.

Пунктом 7-2 статті 36 КЗпП України передбачено припинення трудового договору з підстав, передбачених Законом України Про очищення влади.

Відповідно до статей 8 та 22 Конституції України не підлягають застосуванню судами закони та інші нормативно-правові акти, якими скасовуються конституційні права і свободи людини та громадянина, а також нові закони, які звужують зміст та обсяг встановлених Конституцією України і чинними законами прав і свобод.

Із конституційних принципів рівності і справедливості випливає вимога визначеності, ясності і не двозначності правової норми, оскільки інше не може забезпечити її однакове застосування, не виключає необмеженості трактування у правозастосовній практиці і неминуче призводить до свавілля (п. 5.4 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 22.09.2005р. № 5-рп/2005).

Принцип законності передбачає застосування судами законів України, а також нормативно-правових актів відповідних органів державної влади, виданих на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України (п. 3 Рішення Конституційного Суду України від 25.01.2012р. № 3-рп/2012).

Принцип правової визначеності вимагає ясності й однозначності правової норми та забезпечення того, щоб ситуації та правовідносини залишалися передбачуваними (правові позиції Конституційного Суду України в рішеннях від 22.09.2005 № 5-рп/2005, від 29.06.2010 № 17-рп/2010, від 22.12.2010р. № 23-рп/2010, від 11.10.2011 № 10-рп/2011).

Такий підхід узгоджується з практикою Європейського суду з прав людини. Так, у рішенні від 13.12.2001р. у справі Церква Бесарабської Митрополії проти Молдови Європейського суду з прав людини зазначив, що закон має бути доступним та передбачуваним, тобто вираженим з достатньою точністю, щоб дати змогу особі в разі необхідності регулювати його положеннями свою поведінку (пункт 109).

Відповідно до статті 61 Закону України Про Конституційний Суд України від 16.10.1996 р. №422/96-ВР, Конституційний Суд України за результатами розгляду справ щодо конституційності, зокрема, законів та інших правових актів Верховної Ради України приймає рішення. Конституційний Суд України може визнати неконституційним правовий акт повністю або в окремій його частині.

Принагідно суд зазначає, що в разі якщо в процесі розгляду справи за конституційним поданням чи конституційним зверненням виявлено невідповідність Конституції України інших правових актів (їх окремих положень), крім тих, щодо яких відкрито провадження у справі, і які впливають на прийняття рішення чи дачу висновку у справі, Конституційний Суд України визнає такі правові акти (їх окремі положення) неконституційними (частина третя статті 61 Закону України Про Конституційний Суд України).

Згідно статті 69 Закону України Про Конституційний суд України рішення і висновки Конституційного Суду України рівною мірою є обов`язковими до виконання.

Таким чином, враховуючи зазначене, Конституційний Суд України, за результатами розгляду конституційного подання, може визнати окремі положення Закону України Про очищення влади такими, що не відповідають Конституції України.

Отже, невизначеність у питанні про те, чи відповідають окремі положення Закону України Про очищення влади нормам Конституції України унеможливлює розгляд даної адміністративної справи до вирішення справи, яка перебуває на розгляді Конституційного суду України.

Згідно інформації, розміщеної на офіційному веб-сайті Конституційного Суду України, справа за вказаними конституційними поданнями, об`єднана в одне конституційне провадження, розглядається єдиним органом конституційної юрисдикції в Україні з 16 квітня 2015 року.

За змістом положень статті 152 Конституції України, Закони та інші правові акти за рішенням Конституційного суду України визнаються неконституційними повністю чи в окремій частині, якщо вони не відповідають Конституції України або якщо була порушена встановлена Конституцією України процедура їх розгляду, ухвалення або набрання ними чинності. Закони, інші правові акти або окремі положення, що визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним судом України рішення про їх неконституційність.

Відтак, за результатами конституційного провадження щодо положень Закону України Про очищення влади правове регулювання спірних правовідносин, в залежності від рішення Конституційного Суду України, може змінитися.

За таких умов прийняття законного та обґрунтованого рішення у даній адміністративній справі вимагає врахування висновків єдиного органу конституційної юрисдикції в Україні щодо відповідності Конституції України положень Закону України „Про очищення влади.

Наразі, Конституційним Судом України не прийнято остаточного судового рішення щодо конституційності положень (відповідності Конституції України) Закону України Про очищення влади, з посиланням на які відповідачем у спірному наказі зроблено висновок про звільнення позивача.

Варто зауважити, що будь-який орган державної влади зобов`язаний діяти виключно у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України (стаття 19 Конституції України).

Неухильне виконання зазначеної норми Основного закону держави є гарантією дотримання принципу верховенства права та положень, закріплених в Європейській конвенції про захист прав та основоположних свобод людини.

Конституційний Суд України - єдиний орган конституційної юрисдикції в Україні. Завданням Конституційного Суду України є гарантування верховенства Конституції України як Основного Закону держави на всій території України.

Оскільки вирішення питання щодо конституційності нормативно-правового акту (окремих його положень) належить до виключної компетенції Конституційного Суду України, то до прийняття Конституційним Судом України рішення щодо конституційності деяких положень Закону України Про очищення влади, суд не може надати належну правову оцінку оскаржуваним у даній адміністративній справі наказу Міністерства доходів і зборів України Про звільнення ОСОБА_1 №541-о від 10.06.2015 року.

При цьому, як пунктом 3 частини 1 статті 156 Кодексу адміністративного судочинства України (в редакції на час зупинення провадження у справі) та і пунктом 3 частини 1 статті 236 Кодексу адміністративного судочинства України (в редакції чинній на час розгляду клопотання) вимагає від суду зупинення провадження у справі в разі неможливості розгляду цієї справи до вирішення іншої справи, що розглядається, зокрема, в порядку конституційного судочинства.

У той же час, звертаючись до суду з клопотанням про поновлення провадження у справі позивача, як на підставу такого поновлення, посилався на прийняття Європейським Судом з прав людини рішення від 17.10.2019 у справі "Полях та інші проти України" (заяви № 58812/15, 53217/16, 59099/16, 23231/18, 47749/18), яка стосувалась звільнення державних службовців згідно до Закону України "Про очищення влади".

Відповідно до ч. 2 ст. 6 Кодексу адміністративного судочинства України суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Поряд з цим, суд звертає увагу, що відповідно до ст. 44 Конвенції про захист прав і основних свобод людини Рішення ЄСПЛ набуває статусу остаточного через три місяці з дня винесення, за умови, що сторони не звернулися з клопотанням про перегляд рішення Великою палатою Суду або в день відхилення такого клопотання палатою з п`яти суддів. У разі, якщо клопотання було задоволене, рішення набуває чинності у день винесення рішення по суті Великою палатою. Сторони можуть повідомити Суд про відсутність наміру клопотати про перегляд рішення, тоді рішення набуде чинності в день надходження останнього повідомлення.

Позивач доказів набрання законної сили рішенням від 17.10.2019 р. у справі "Полях та інші проти України" не надав.

З огляду на те, що не усунуто обставини, що викликали зупинення провадження у суду відсутні підстави для поновлення провадження у справі, відповідно до ч.1 ст. 237 КАС України, а тому у задоволенні клопотання необхідно відмовити.

Керуючись статтями 3, 12, 32, 236 Кодексу адміністративного судочинства України суд, -

У Х В А Л И В:

У задоволенні клопотання позивача про поновлення провадження у справі відмовити.

Копію ухвали направити сторонам.

Ухвала суду набирає законної сили відповідно до статті 256 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржена в апеляційному порядку шляхом подачі апеляційної скарги у строки, встановлені статтею 295 Кодексу адміністративного судочинства України та з урахуванням пункту 15.5 Перехідних положень цього кодексу.

Суддя Кіровоградського окружного

адміністративного суду А.В. Сагун