Справа № 440/1663/19
Суддя: Подобайло З.Г.
Дата ухвалення: 2019-11-20 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 листопада 2019 р.Справа № 440/1663/19

Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді: Подобайло З.Г.,

Суддів: Ральченка І.М. , Бартош Н.С. ,

за участю секретаря судового засідання Мороза М.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Головного управління ДФС у Полтавській області на рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 22.07.2019 року, головуючий суддя І інстанції: А.О. Чеснокова, м. Полтава, повний текст складено 26.07.19 року по справі № 440/1663/19

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "ФЛАММА"

до Головного управління ДФС у Полтавській області

про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень,

ВСТАНОВИВ:

ТОВ "ФЛАММА" звернулось до Полтавського окружного адміністративного суду з позовною заявою до Головного управління ДФС у Полтавській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень від 18 березня 2019 року № , № , № , № .

Рішенням Полтавського окружного адміністративного суду від 22.07.2019 адміністративний позов Товариства з обмеженою відповідальністю "ФЛАММА" задоволено. Визнано протиправним та скасовано податкове повідомлення-рішення Головного управління ДФС у Полтавській області від 18 березня 2019 року № . Визнано протиправним та скасовано податкове повідомлення-рішення Головного управління ДФС у Полтавській області від 18 березня 2019 року № . Визнано протиправним та скасовано податкове повідомлення-рішення Головного управління ДФС у Полтавській області від 18 березня 2019 року № . Визнано протиправним та скасовано податкове повідомлення-рішення Головного управління ДФС у Полтавській області від 18 березня 2019 року № . Стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДФС у Полтавській області на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "ФЛАММА" витрати зі сплати судового збору у розмірі 19 210 гривень 00 коп.

Головне управління ДФС у Полтавській області, не погодившись з рішенням суду першої інстанції , подало апеляційну скаргу, вважає , що судом норм матеріального та процесуального права, а саме: плі. 134.1.1 п. 134.1 ст.134, п.п. 188.1 ст 188, п. 198.3, п. 198.5, ст.198 Податкового кодексу України та ст.ст. 72, 90 та 242 Кодексу адміністративного судочинства України. Вказує , що що в ході проведення документальної планової виїзної перевірки Головне управління ДФС у Полтавській області дійшло висновку про наявність ознак фіктивності господарських правовідносин позивача з його контрагентами, що зумовило формування надлишку продукції, суми доходу від подальшої реалізації якої належить оподатковувати податком на прибуток як безповоротну фінансову допомогу. Крім того, в результаті допущення позивачем реалізації послуг з переробки парафінової сировини за ціною, нижчою за її собівартість, відбулось заниження бази оподаткування податком на додану вартість; у цьому випадку під час визначення бази оподаткування податком на додану вартість платник мав застосовувати показник звичайних цін . Просить суд апеляційної інстанції рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 22.07.2019 скасувати, ухвалити постанову, якою у задоволенні позову відмовити повністю.

ТОВ "ФЛАММА" подала до суду відзив на апеляційну скаргу , вважає доводи скарги висновків, викладених у рішенні ніяким чином не спростовують, і по суті є нічим іншим, як повним відтворення відповідачем ще раз тексту акту податкової перевірки від 14.02.2019 № 185/16-31-14-01-10/31273238 в обгрунтування вимог апеляційної скарги. Більш того, не наведено жодного додаткового правого обгрунтування, з яких причин Відповідач вважає рішення незаконним і таким, що підлягає скасуванню. Відповідачем не наведено жодного нового доказу, що спростовував би доказову базу Позивача. Натомість, фактично вказаним судовим рішенням надано обгрунтовану, справедливу та критичну оцінку всім доводам Відповідача, які спочатку були викладені у акті перевірки, і які повністю повторюються у тексті апеляційної скарги. Полтавський окружний адміністративний суд у повній мірі виконав всі вимоги процесуального законодавства, всебічно і повно перевірив доводи сторін, на яких ґрунтуються вимоги та заперечення сторін, з`ясував всі обставини у справі, що мають значення для справи, і, в залежності від встановлених обставин, вирішив спір у відповідності із нормами законодавства, що підлягають застосуванню до даних правовідносин.Просить відмовити у задоволені апеляційної скарги, оскільки судом першої інстанції, виконано всі вимоги процесуального законодавства, всебічно перевірено обставини справи, вирішено справу у відповідності з нормами матеріального права, постановлено обгрунтоване рішення, в якому повно відображені обставини, що мають значення для справи.

Сторони по справі повідомлені належним чином про день, час та місце судового розгляду апеляційної скарги.

Апеляційна скарга розглядається у судовому засіданні згідно приписів ст. 229 КАС України.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, рішення суду першої інстанції, доводи апеляційної скарги, приходить до висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає , виходячи з наступного.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено у суді апеляційної інстанції, що ТОВ "ФЛАММА" () зареєстроване як юридична особа 26 грудня 2000 року за № 0000911 та є платником податку на додану вартість; позивач здійснює свою господарську діяльність, зокрема, у сфері виробництва продуктів нафтоперероблення . З 26 грудня 2018 року по 24 січня 2019 року Головним управлінням ДФС у Полтавській області проведено документальну планову виїзну перевірку ТОВ "ФЛАММА" з питань дотримання вимог податкового законодавства за період з 01 липня 2016 року по 30 вересня 2018 року, валютного законодавства за період з 01 липня 2016 року по 30 вересня 2018 року, з питань єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування за період з 01 липня 2016 року по 30 вересня 2018 року, за наслідками якої складено акт перевірки № 185/16-31-14-01-10/31273238 від 14 лютого 2019 року .

Перевіркою встановлено порушення позивачем вимог:

підпункту 14.1.257 пункту 14.1 статті 14, пункту 44.1. статті 44, підпункту 134.1.1 пункту 134.1 статті 134 Податкового кодексу України, в результаті чого занижено податок на прибуток на 146708,00 грн., в тому числі за IV квартал 2017 року на суму 146708,00 грн. та завищено від`ємне значення об`єкта оподаткування податком на прибуток на 3649607,00 грн., в тому числі за ІІІ квартал 2018 року на 3649607,00 грн.;

підпунктів 14.1.36, 14.1.219, 14.1.231 пункту 14.1 статті 14, пункту 188.1 статті 188, пунктів 198.3, 198.5 статті 198 Податкового кодексу України, що стало наслідком заниження податку на додану вартість на 440996,00 грн., в тому числі: за листопад 2016 року - на 2171,00 грн., за грудень 2016 року - на 338983,00 грн., за січень 2017 року - на 48182,00 грн., за лютий 2017 року - на 15602,00 грн., за березень 2017 року - на 4760,00 грн., за травень 2017 року - на 5736,00 грн., за червень 2017 року на 15697,00 грн., за липень 2017 року - на 9865,00 грн.; а також призвело до завищення від`ємного значення між сумою податкових зобов`язань та податкового кредиту на 736936,00 грн., в тому числі за вересень 2018 року на 736936,00 грн.

26 лютого 2019 року позивачем до ДФС України подано заперечення на акт перевірки № 185/16-31-14-01-10/31273238 від 14 лютого 2019 року , за наслідками розгляду якого вищий контролюючий орган відхилив заперечення платника на акт перевірки № 32 від 26 лютого 2019 року, а висновки акта перевірки визнав правомірними .

На підставі акта перевірки № 185/16-31-14-01-10/31273238 від 18 лютого 2019 року Головним управлінням ДФС у Полтавській області 14 березня 2019 року прийнято податкові повідомлення-рішення:

№ про збільшення суми грошового зобов`язання за платежем податок на додану вартість на 440996,00 грн. та про застосування штрафних (фінансових) санкцій в розмірі 110249,00 грн. ;

№ про зменшення розміру від`ємного значення суми податку на додану вартість на 736936,00 грн.

№ про збільшення суми грошового зобов`язання за платежем податок на прибуток приватних підприємств на 146708,00 грн. та про застосування штрафних (фінансових) санкцій в розмірі 36677,00 грн. ;

№ про зменшення суми від`ємного значення об`єкта оподаткування податком на прибуток на 3649607,00 грн.

Позивач, не погодившись із зазначеними податковими повідомленнями-рішеннями, оскаржив їх до суду.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що надані позивачем документи підтверджують взаємовідносини позивача з контрагентом, містять всі обов`язкові реквізити, що передбачені для даного виду господарських операцій, містять необхідні відомості про господарську операцію, підтверджують реальність руху активів учасників правовідносин, а відтак є первинними в розумінні закону.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції щодо задоволення позову , виходячи з наступного.

Підпунктом 14.1.36 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України визначено, що господарська діяльність - це діяльність особи, що пов`язана з виробництвом (виготовленням) та/або реалізацією товарів, виконанням робіт, наданням послуг, спрямована на отримання доходу і проводиться такою особою самостійно та/або через свої відокремлені підрозділи, а також через будь-яку іншу особу, що діє на користь першої особи, зокрема, за договорами комісії, доручення та агентськими договорами.

Згідно зі статтею 1 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» господарська операція - це дія або подія, яка викликає зміни в структурі активів та зобов`язань, власному капіталі підприємства.

Таким чином, визначальною ознакою господарської операції є те, що вона має спричиняти реальні зміни майнового стану платника податків.

Здійснення господарської операції і власне її результат підлягають відображенню в бухгалтерському обліку.

За змістом статті 1 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" визначено, що первинний документ - це документ, який містить відомості про господарську операцію.

Відтак, будь-які документи (у тому числі договори, накладні, рахунки тощо) мають силу первинних документів лише в разі фактичного здійснення господарської операції.

Згідно вимог статті 1 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" господарською операцією є дія або подія, яка викликає зміни в структурі активів та зобов`язань, власному капіталі підприємства.

Таким чином, визначальною ознакою господарської операції є те, що вона повинна спричиняти реальні зміни майнового стану платника податків.

За приписами пункту 44.1 статті 44 Податкового кодексу України для цілей оподаткування платники податків зобов`язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов`язаних з визначенням об`єктів оподаткування та/або податкових зобов`язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов`язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством. Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту.

Згідно вимог підпункту 134.1.1 пункту 134.1 статті 134 Податкового кодексу України об`єктом оподаткування є прибуток із джерелом походження з України та за її межами, який визначається шляхом коригування (збільшення або зменшення) фінансового результату до оподаткування (прибутку або збитку), визначеного у фінансовій звітності підприємства відповідно до національних положень (стандартів) бухгалтерського обліку або міжнародних стандартів фінансової звітності, на різниці, які виникають відповідно до положень цього Кодексу.

Пунктом 198.3 статті 198 Податкового кодексу України передбачено, що податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг та складається із сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв`язку з: придбанням або виготовленням товарів та наданням послуг; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи); ввезенням товарів та/або необоротних активів на митну територію України.

Приписами пункту 188.1 статті 188 Податкового кодексу України передбачено, що база оподаткування операцій з постачання товарів/послуг визначається виходячи з їх договірної вартості з урахуванням загальнодержавних податків та зборів (крім акцизного податку на реалізацію суб`єктами господарювання роздрібної торгівлі підакцизних товарів, збору на обов`язкове державне пенсійне страхування, що справляється з вартості послуг стільникового рухомого зв`язку, податку на додану вартість та акцизного податку на спирт етиловий, що використовується виробниками - суб`єктами господарювання для виробництва лікарських засобів, у тому числі компонентів крові і вироблених з них препаратів (крім лікарських засобів у вигляді бальзамів та еліксирів). При цьому база оподаткування операцій з постачання товарів/послуг не може бути нижче ціни придбання таких товарів/послуг, база оподаткування операцій з постачання самостійно виготовлених товарів/послуг не може бути нижче звичайних цін, а база оподаткування операцій з постачання необоротних активів не може бути нижче балансової (залишкової) вартості за даними бухгалтерського обліку, що склалася станом на початок звітного (податкового) періоду, протягом якого здійснюються такі операції (у разі відсутності обліку необоротних активів - виходячи із звичайної ціни), за винятком: товарів (послуг), ціни на які підлягають державному регулюванню; газу, який постачається для потреб населення.

У розумінні підпункту 14.1.71 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України звичайна ціна - ціна товарів (робіт, послуг), визначена сторонами договору, якщо інше не встановлено цим Кодексом. Якщо не доведено зворотне, вважається, що така звичайна ціна відповідає рівню ринкових цін. Це визначення не поширюється на операції, що визнаються контрольованими відповідно до статті 39 цього Кодексу.

За визначенням підпункту 14.1.219 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України ринковою ціною є ціна, за якою товари (роботи, послуги) передаються іншому власнику за умови, що продавець бажає передати такі товари (роботи, послуги), а покупець бажає їх отримати на добровільній основі, обидві сторони є взаємно незалежними юридично та фактично, володіють достатньою інформацією про такі товари (роботи, послуги), а також ціни, які склалися на ринку ідентичних (а за їх відсутності - однорідних) товарів (робіт, послуг) у порівняних економічних (комерційних) умовах.

Аналіз викладеного дає підстави стверджувати, що у розумінні Податкового кодексу України звичайною ціною є договірна ціна, якщо не доведене зворотне.

Нарахування податкового кредиту здійснюється незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.

Згідно пункту 198.2 статті 198 Податкового кодексу України датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше: дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг; дата отримання платником податку товарів/послуг.

Пунктом 198.6 статті 198 Податкового кодексу України визначено, що не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв`язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені зареєстрованими в Єдиному реєстрі податкових накладних податковими накладними чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.

Згідно із п. 201.1 ст. 201 кодексу України, на дату виникнення податкових зобов`язань платник податку зобов`язаний скласти податкову накладну в електронній формі з дотриманням умови щодо реєстрації у порядку, визначеному законодавством, електронного підпису уповноваженої платником особи та зареєструвати її в Єдиному реєстрі податкових накладних у встановлений цим Кодексом термін.

Відповідно до п. 201.7 ст. 201 Податкового кодексу України, податкова накладна складається на кожне повне або часткове постачання товарів/послуг, а також на суму коштів, що надійшли на поточний рахунок як попередня оплата (аванс).

У разі якщо частка товарів/послуг, послуг не містить відокремленої вартості, перелік (номенклатура) частково поставлених товарів/послуг зазначається в додатку до податкової накладної у порядку, встановленому центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику, та враховується при визначенні загальних податкових зобов`язань.

Згідно з частиною другою статті 3 Закону України від 16.07.1999 № 996-XIV "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" фінансова, податкова, статистична та інші види звітності, що використовують грошовий вимірник, ґрунтуються на даних бухгалтерського обліку.

Частинами 1 та 2 цього Закону передбачено, що підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.

Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі та повинні мати такі обов`язкові реквізити: назву документа (форми); дату складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Неістотні недоліки в документах, що містять відомості про господарську операцію, не є підставою для невизнання господарської операції, за умови, що такі недоліки не перешкоджають можливості ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції, та містять відомості про дату складання документа, назву підприємства, від імені якого складено документ, зміст та обсяг господарської операції тощо.

Таким чином, відображення господарської операції у податковому обліку повинно здійснюватися відповідно до її реального економічного змісту на підставі первинних документів бухгалтерського обліку.

Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені на паперових або машинних носіях і повинні мати такі обов`язкові реквізити: назву документа (форми); дату і місце складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції (частина друга статті 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні").

Указане закріплено також у Положенні про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 24.05.1995 № 88 та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 05.06.1995 за № 168/704, згідно з пунктом 2.4 якого первинні документи повинні мати такі обов`язкові реквізити: найменування підприємства, установи, від імені яких складений документ, назва документа (форми), дата і місце складання, зміст та обсяг господарської операції, одиниця виміру господарської операції (у натуральному та/або вартісному виразі), посади і прізвища осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення, особистий чи електронний підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Правові наслідки у вигляді виникнення права платника податку на формування податкового кредиту наступають лише у разі реального (фактичного) вчинення господарських операцій з придбання товарів (робіт, послуг) з метою їх використання в своїй господарській діяльності, що пов`язані з рухом активів, зміною зобов`язань чи власного капіталу платника, та відповідають економічному змісту, відображеному в укладених платником податку договорах, що має підтверджуватись належним чином оформленими первинними документами.

Аналіз реальності господарської діяльності повинен здійснюватися на підставі даних податкового, бухгалтерського обліку платника податків та відповідності їх дійсному економічному змісту. При цьому в первинних документах, які є підставою для бухгалтерського обліку, фіксуються дані лише про фактично здійснені господарські операції.

Якщо господарська операція фактично не відбулася, то первинні документи, складені платником податку та його контрагентом на підтвердження такої операції, не відповідають дійсності, та свідчать про відсутність у сторін волевиявлення щодо реального здійснення господарської операції.

Таким чином, наслідки для податкового обліку створює лише фактичний рух активів, що є обов`язковою умовою для формування податкового кредиту, і вказана обставина є визначальною для дослідження судами під час вирішення цієї справи.

При цьому, про відсутність реального характеру відповідних операцій можуть свідчити, у тому числі і наявність таких обставин: відсутність первинних документів обліку, відсутність економічної доцільності проведення відповідних господарських операцій, неможливість здійснення платником податку зазначених операцій з урахуванням часу, місця знаходження майна або обсягу матеріальних ресурсів, економічно необхідних для виробництва товарів, виконання робіт або послуг, нездійснення особою, яка значиться виробником товару, підприємницької діяльності, відсутність у платника податку необхідних умов для досягнення результатів відповідної підприємницької, економічної діяльності в силу відсутності управлінського або технічного персоналу, основних коштів, виробничих активів, складських приміщень, транспортних засобів, здійснення операцій з товарно-матеріальними цінностями, які не вироблялися або не могли бути вироблені в обсязі, зазначеному платником податку в документах обліку, та інші обставини, які в сукупності можуть свідчити про вчинення операцій, що не мають на меті досягнення позитивного економічного ефекту, натомість мають на меті отримання неправомірної вигоди, у тому числі преференцій з боку держави (податковий кредит).

Пункту 201.10 статті 201 Податкового кодексу України визначено, що при здійсненні операцій з постачання товарів/послуг платник податку - продавець товарів/послуг зобов`язаний в установлені терміни скласти податкову накладну, зареєструвати її в Єдиному реєстрі податкових накладних та надати покупцю за його вимогою.

З огляду на викладені положення Податкового кодексу України, для отримання права сформувати податковий кредит із сум податку на додану вартість, сплачених в ціні придбаного товару (робіт, послуг), платник податку на додану вартість повинен мати належним чином оформлені податкові накладні, видані на реально отриманий товар (роботи, послуги), призначений для використання у власній господарській діяльності.

Щодо правомірності винесення податкових повідомлень-рішень від 14 березня 2019 року № (про збільшення суми грошового зобов`язання за платежем податок на прибуток приватних підприємств на 146708,00 грн. та про застосування штрафних (фінансових) санкцій в розмірі 36677,00 грн.) та № (про зменшення суми від`ємного значення об`єкта оподаткування податком на прибуток на 3649607,00 грн.), судом встановлено наступне.

Підставою для винесення вищевказаних податкових повідомлень-рішень став висновок контролюючого органа про здійснення позивачем "безтоварних" господарських операцій з ТОВ "Бізнес Брок Транс", ТОВ "Луксор Буд", ТОВ "Металопласт Експрес", ТОВ "ЮБС Сервіс" та ФОП ОСОБА_1 , які фактично не викликали змін у структурі активів позивача, не підтверджені документами первинного бухгалтерського обліку, а тому включення ТОВ "ФЛАММА" зазначених операцій до свого бухгалтерського обліку та їх врахування під час визначення об`єкта оподаткування податком на прибуток не ґрунтується на вимогах Податкового кодексу України. При цьому, результатом вищевказаних господарських операцій стало формування об`ємів продукції, сума доходу від реалізації яких підлягає оподатковуванню податком на прибуток як безповоротна фінансова допомога.

Зі змісту акта перевірки № 185/16-31-14-01-10/31273238 від 18 лютого 2019 року випливає, що контролюючий орган ставить під сумнів реальність здійснення господарських операцій позивача з продажу товару ТОВ "Бізнес Брок Транс", ТОВ "Луксор Буд", ТОВ "Металопласт Експрес", ТОВ "ЮБС Сервіс" та ФОП ОСОБА_1 . На переконання відповідача, позивач штучно сформував залишки товару, який у подальшому реалізовано у другому півріччі 2016 року та ІІІ кварталі 2018 року невстановленим особам. Відтак, кошти, що надійшли позивачу в якості оплати такого товару мають статус безповоротної фінансової допомоги, а тому мають враховуватись при обчисленні об`єкта оподатковування з податку на прибуток.

Так, із матеріалів справи судом встановлено, що між позивачем та ТОВ "Бізнес Брок Транс" укладено договір поставки № 03/12/15 від 03 грудня 2015 року, за умовами якого ТОВ "ФЛАММА" (Постачальник) зобов`язується протягом строку дії цього договору поставляти ТОВ "Бізнес Брок Транс" (Покупцеві) парафінову продукцію, у тому числі парафін нафтовий, петролатум, віск захисний, гач тощо, а Покупець зобов`язується приймати продукцію та сплачувати її вартість на умовах, що передбачені цим Договором. Пунктом 2 Договору передбачено, що поставка продукції здійснюється партіями відповідно до наданих покупцем письмових заявок. Відпуск продукції здійснюється за цінами, що діють у Постачальника на дату отримання заявки. Положеннями пункту 2.3 вищевказаного договору передбачено, що розрахунки за продукцію Покупець здійснює в безготівковому порядку в національній валюті України шляхом перерахування грошових коштів на поточний рахунок Постачальника в розмірі 100% попередньої оплати від загальної вартості партії продукції на умовах, визначених у Специфікаціях/додаткових угодах, з обов`язковим посиланням на договір поставки. За умовами пункту 3.1 названого Договору поставка здійснюється на умовах ЕWХ (франко-завод): Полтавська область, м. Кременчук, вул. Свіштовська, 3, якщо сторонами не було досягнуто іншого базису поставки у Специфікації/додатковій угоді.

Аналогічні за змістом договори були укладені позивачем із ТОВ "Луксор Буд" (договір поставки № 10/04/16 від 10 квітня 2016 року) , ТОВ "Металопласт Експрес" (договір поставки № 08/02/16 від 08 лютого 2016 року), ТОВ "ЮБС Сервіс" (договір поставки № 12/02/18 від 12 лютого 2018 року) та ФОП ОСОБА_1 (договір поставки № 10/10/16 від 10 жовтня 2016 року).

Додатково між позивачем (Замовник) та ТОВ "Бізнес Брок Транс" (Перевізник) 10 серпня 2015 року укладено договір № 23.08.15. щодо перевезення вантажів по території України /т. ІІ а.с. 186-188/. За умовами цього Договору Перевізник бере на себе зобов`язання доставити автомобільним транспортом довірений йому Замовником вантаж (згідно з транспортною накладною) з місця відправлення до пункту призначення і видати вантаж уповноваженій на одержання вантажу особі (Вантажоодержувачу), а Замовник бере на себе зобов`язання оплатити перевезення вантажу. Згідно умов пункту 1.4 вказаного Договору дата відправлення вантажу, строк його доставки, маршрут, місце навантаження та розвантаження, назва вантажу, вага на один автомобіль, спосіб навантаження, кількість машин, дата навантаження, вартість вантажу, контактна особа при навантаженні, контактна особи при розвантаженні, дані про водія та марку автомобіля вказуються у Заявці до Договору, що є невід`ємною його частиною. Матеріалами справи підтверджено, що на виконання умов Договору від 10 серпня 2015 року № 23.08.15 позивачем складено та подано ТОВ "Бізнес Брок Транс" заявки на перевезення вантажів /т. ІІ а.с. 189-191/.

Судом встановлено та підтверджено матеріалами справи, що контрагенти позивача упродовж 2015-2018 років з метою придбання парафінової продукції подавали ТОВ "ФЛАММА" відповідні Специфікації.

На підставі видаткових накладних на відпуск матеріалів та довіреностей на право отримання ТМЦ позивач надав ТОВ "Бізнес Брок Транс", ТОВ "Луксор Буд", ТОВ "Металопласт Експрес", ТОВ "ЮБС Сервіс" та ФОП ОСОБА_1 попередньо замовлений та оплачений безготівковим шляхом товар.

Складені для документального оформлення господарських операцій з придбання ТОВ "Бізнес Брок Транс", ТОВ "Луксор Буд", ТОВ "Металопласт Експрес", ТОВ "ЮБС Сервіс" та ФОП ОСОБА_1 у позивача ТМЦ відповідають вимогам оформлення первинних документів бухгалтерської та податкової звітності.

На виконання вимог пункту 201.1 статті 201 Податкового кодексу України ТОВ "ФЛАММА" сформовано податкові накладні, які в установленому Податковим кодексом України порядку зареєстровано в єдиному реєстрі податкових накладних .

Зауваження відповідача щодо змісту та форми податкових накладних в акті перевірки та відзиві на позов відсутні.

Головне управління ДФС у Полтавській області вказує на недостатність у ТОВ "Бізнес Брок Транс" запасів, трудових ресурсів, основних засобів, складських приміщень. Первинні документи (видаткові накладні), оформлені на виконання договору поставки з ТОВ "ФЛАММА" містять окремі недоліки, докази транспортування відвантаженого ТОВ "Бізнес Брок Транс" товару у позивача відсутні; співставлення обсягів придбання ТОВ "Бізнес Брок Транс" петролатуму та парафіну не відповідають кількості його реалізації зазначеним підприємством, що стало підставою для віднесення господарських операцій позивача з таким контрагентом до непідтверджених.

Так само, контролюючий орган вказує, що у ФОП ОСОБА_1 не має достатньої кількості запасів, трудових ресурсів, основних засобів, складських приміщень з огляду на що вважає господарські операції позивача з таким контрагентом непідтвердженими.

Врахувавши, що контрагент позивача ТОВ "ЮБС Сервіс" не має достатньої кількості запасів, трудових ресурсів, основних засобів, складських приміщень; первинні документи, оформлені на виконання договору поставки з ТОВ "ФЛАММА" містять окремі недоліки, докази транспортування відвантаженого контрагенту позивача товару у позивача відсутні; в охопленому перевіркою періоді ТОВ "ЮБС Сервіс" реалізовував будівельні матеріали, надавав юридичні та інші послуги, що не відповідає номенклатурі придбаних та реалізованих товарів, відповідач дійшов висновку, що господарські операції позивача з таким контрагентом непідтвердженими.

Висновок про непідтвердженість господарських операцій позивача з ТОВ "Металопласт Експрес" ґрунтується на відомостях контролюючого органа про неподання зазначеним суб`єктом податкової звітності, недостатню кількість у зазначеного суб`єкта господарювання запасів, трудових ресурсів, основних засобів, складських приміщень; докази транспортування придбаного товару у позивача відсутні; відомості про подальший рух придбаного у позивача парафіну свідчать про те, що ланцюг його постачання перервався після реалізації ТОВ "Металопласт Експрес" своєму контрагенту - ТОВ "Сройторг ЮА".

У свою чергу висновок про непідтвердженість господарських операцій позивача з ТОВ "Луксор Буд" ґрунтується на відомостях контролюючого органа про неподання зазначеним суб`єктом податкової звітності, недостатню кількість у зазначеного суб`єкта господарювання запасів, трудових ресурсів, основних засобів, складських приміщень; Первинні документи, оформлені на виконання договору поставки з ТОВ "ФЛАММА" містять окремі недоліки, докази транспортування відвантаженого ТОВ "Луксор Буд" товару у позивача відсутні.

Колегія суддів зазначає, що сама собою наявність або відсутність окремих документів, а так само помилки у їх оформленні не є самостійною та достатньою підставою для висновків про відсутність господарської операції, якщо з інших даних вбачається, що фактичний рух активів або зміни у власному капіталі чи зобов`язаннях платника податків у зв`язку з його господарською діяльністю мали місце.

Відсутність окремих реквізитів у первинних документах є лише окремим недоліком та не може спростувати наявності у підприємства відповідних господарських операцій.

Відхиляючи твердження відповідача про недостатність у контрагентів позивача трудових ресурсів для здійснення господарської діяльності які базуються на підставі відомостей про нарахування заробітної плати застрахованим особам, оскільки відповідачем не надано жодних доказів проведення зустрічної звірки з ТОВ "Бізнес Брок Транс", ТОВ "Луксор Буд", ТОВ "Металопласт Експрес", ТОВ "ЮБС Сервіс" та ФОП ОСОБА_1 та дослідження первинних документів, які б підтверджували реальний обсяг фізичного навантаження на працівників, реальну, а не ймовірну, кількість відпрацьованих ними робочих днів та не досліджено чи залучались зазначеними суб`єктами господарювання додаткові трудові ресурси, в тому числі на підставі цивільно-правових договорів.

Доводи контролюючого органа про відсутність у ТОВ "Бізнес Брок Транс", ТОВ "Луксор Буд", ТОВ "Металопласт Експрес", ТОВ "ЮБС Сервіс" та ФОП ОСОБА_1 матеріальних ресурсів визнаються судом необґрунтованими, оскільки зазначене питання відповідачем детально не досліджувалось та базуються виключно на відомостях фінансових звітів зазначених суб`єктів, а відтак, питання щодо можливості використання у своїй господарській діяльності активів, залучених на умовах оренди, тощо, Головним управлінням ДФС у Полтавській області не вивчалось.

Крім того , відповідачем не надано належних доказів на підтвердження того, що контрагент позивача не мав адміністративно-господарських можливостей на виконання господарських зобов`язань по господарських операціях на час їх виконання, відсутності фактичних дій, спрямованих на виконання взятих зобов`язань чи відсутність можливостей залучення до виконання зобов`язань третіх осіб.

Обов`язків замовника товарів/послуг при укладанні договорів перевіряти наявність у виконавця основних фондів, трудових ресурсів та ін., а також в залежності від встановлених обставин та наданих документів регулювати свої зобов`язання зі сплати ПДВ, діючим законодавством України не передбачено.

Спростовуючи посилання контролюючого органа на наявність у видаткових накладних, складених на ім`я ТОВ "ЮБС Сервіс" та ТОВ "Луксор Буд" недоліків щодо зазначення прізвища, ім`я та по батькові особи, уповноваженої на отримання ТМЦ, суд виходить з того, що зазначені недоліки є неістотними та не спотворюють змісту здійсненої господарської операції. Згідно частиною другою статті 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" передбачено, що неістотні недоліки в документах, що містять відомості про господарську операцію, не є підставою для невизнання господарської операції, за умови, що такі недоліки не перешкоджають можливості ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції, та містять відомості про дату складання документа, назву підприємства, від імені якого складено документ, зміст та обсяг господарської операції тощо.Як пояснив в судовому засіданні представник позивача, в даних накладних зазначені відомості особи, яка отримувала товар з посиланням на номер та дату доручення, а також прізвище особи, на яку було виписано доручення та яка мала право на отримання товару. До суду надані копії довіреностей на отримання ТМЦ.

Посилання контролюючого органу на факт отримання згідно довіреностей ТМЦ іншими особами, ніж ті, які зазначені директорами контрагентів в ІС "Податковий блок" спростовуються Витягами з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань .

Відповідач протиправно ставить у вину ТОВ "ФЛАММА" відсутність ТТН, складних його контрагентами на підтвердження факту перевезення придбаного товару, оскільки умови договорів поставки з ТОВ "Бізнес Брок Транс", ТОВ "Луксор Буд", ТОВ "Металопласт Експрес", ТОВ "ЮБС Сервіс" та ФОП ОСОБА_1 передбачають самовивіз продукції ТОВ "ФЛАММА" з його юридичної адреси, а тому позивач звільняється від необхідності вирішувати будь-які питання щодо її транспортування, а відтак, - і від обов`язку складати, зберігати товарно-транспортні та товаросупровідні документи на реалізований товар.

Згідно затверджених наказом Міністерства транспорту України від 14.10.1997року№ 363 Правил перевезень вантажів автомобільним транспортом в Україні, ТТН - єдиний для всіх учасників транспортного процесу юридичний документ, що призначений для списання товарно - матеріальних цінностей, обліку на шляху їх переміщення, оприбуткування, складського, оперативного бухгалтерського обліку, а також для розрахунків за перевезення вантажу та обліку виконаної роботи.

Таким чином, ТТН має обов`язковий характер для належного оформлення послуг з перевезення вантажів автомобільним транспортом і не є єдиним необхідним документом для визначення реальності, товарності господарської операції, оскільки таких вимог ні ПКУ, ні жодний інший закон України не містять.

Крім цього, ТТН не є документом ні бухгалтерського, ні податкового обліку і перевірка наявності ТТН у платника податку та накладення на нього штрафу за її відсутність не належить до компетенції органів ДФС України, оскільки такі дії згідно з нормами статті 234-1 КУпАП вправі вчиняти лише працівники органів державного фінансового контролю.

Таким чином, відсутність у покупця ТТН (або наявність неналежно оформленої ТТН) не може бути підставою для позбавлення цього суб`єкта господарювання згідно з законодавством права на податковий кредит і формування витрат.

Суд вказує, що аналогічні висновки із зазначенням того, що ТТН не є документом первинного бухгалтерського обліку, що підтверджує обставини придбання чи продажу ТМЦ, містяться в рішеннях Верховного Суду від 06.02.2018 по справі № 816/166/15-а, від 27.03.2018 по справі № 2а-8766/12/1370, від 17.04.2018 по справі № 816/1587/17, від 04.09.2018 по справі № 818/1249/17.

Факт неподання контрагентом податкової звітності чи відсутності певної інформації в податковій звітності товариства, зокрема щодо наявності найманих працівників, основних засобів тощо сам по собі не може свідчити про відсутність факту здійснення ним господарської діяльності, а лише може бути підставою для висновку щодо допущення останнім порушення вимог законодавства при складанні податкової звітності.

Аналогічний висновок щодо застосування норм права викладено у постанові Верховного Суду від 19.06.2018 у справі №817/1422/13-а, що враховується судом згідно з вимогами частини п`ятої статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України.

Податковий кодекс України не ставить у залежність достовірність даних податкового обліку платника податків від дотримання податкової дисципліни його контрагентами - постачальниками, якщо цей платник (покупець) мав реальні витрати у зв`язку з придбанням товарів (послуг), призначених для використання у його господарській діяльності. Порушення певним постачальником товару (послуг) у ланцюгу постачання вимог податкового законодавства чи правил ведення господарської діяльності не може бути підставою для висновку про порушення покупцем товару (послуги) вимог закону щодо формування податкового кредиту, тому платник податків - покупець товарів (послуг) не повинен зазнавати негативних наслідків у вигляді позбавлення права на податковий кредит за можливу неправомірну діяльність його контрагента за умови, якщо судом не встановлено фактів, які свідчать про обізнаність платника податків щодо такої поведінки контрагента та злагодженість дій між ними.

Не виконання податкових обов`язків контрагентом платника податків не може бути безумовним свідченням недостовірності даних податкового обліку платника податків, якщо не встановлені обставини, які свідчать про сприяння останнім у такому невиконанні.

Колегія суддів не бере до уваги і доводи апелянта з посиланням на податкову інформацію, що наявна в інформаційно - аналітичних базах відносно контрагентів позивача по ланцюгах постачання, а також податкову інформацію надану іншими контролюючими органами, оскільки така інформація не ґрунтується на безпосередньому аналізі первинних документів та не є належним доказом в розумінні процесуального Закону.

Аналогічна правова позиція викладена в постановах Верховного Суду у складі Касаційного адміністративного суду від 27.03.2018 по справі №816/809/17, від 26.06.2018 по справі №826/3006/14 та 06.02.2018 у справі №821/589/17 , які в силу приписів ч. 6 ст. 13 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" враховуються судом при застосуванні таких норм права.

Відповідачем не надано доказів та не зазначено обставин, які б ставили під сумнів фактичне здійснення спірних господарських операцій.

Зокрема, не надано доказів, що підтверджували б невідповідність змісту угод дійсним намірам сторін щодо набуття цивільних прав і обов`язків чи свідчили про намір сторін ухилитися від оподаткування доходів, отриманих внаслідок виконання договорів або приховування дійсного об`єкта оподаткування, зменшення бази оподаткування, створення штучних підстав для незаконного відшкодування сум сплачених податків за рахунок коштів бюджету, отримання незаконних пільг з оподаткування тощо.

Наявні у справі документи не містять жодних доказів наявності між позивачем та його контрагентом взаємоузгоджених зловмисних дій, спрямованих на порушення існуючого в Державі суспільного ладу або моральних засад. Таких доказів суду апеляційної інстанції відповідачем не надано, а колегією суддів при виконанні вимог ст.11 КАС України не виявлено.

При цьому, слід наголосити на необхідності дотримуватися позиції, вказаної у рішенні Європейського суду з прав людини, яку він висловив у пункті 53 рішення у справі "Федорченко та Лозенко проти України", відповідно до якої суд при оцінці доказів керується критерієм доведення "поза розумними сумнівом".

Наведені ДПІ аргументи не є достатньо вагомими, чіткими та узгодженими доказами, що спростовують реальність господарських операцій між позивачем та контрагентами, факт чого підтверджується належними та допустимими доказами в розумінні положень статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України.

Лише доведення податковим органом та встановлення судом в ході судового розгляду факту узгодженості дій платника податків з недобросовісним постачальником з метою незаконного отримання податкових вигод або його обізнаності з такими діями постачальника чи сприяння ухиленню постачальником товару від виконання податкових зобов`язань може слугувати підставою для відмови у праві на податковий кредит. При цьому, такі висновки не можуть ґрунтуватися на припущеннях, а можуть ґрунтуватися лише на належних та допустимих доказах.

Наявні в справі документи не містять жодних доказів наявності між позивачем та його контрагентом взаємоузгоджених спільних зловмисних дій, спрямованих на порушення існуючого в державі суспільного ладу або моральних засад з метою проведення безтоварних операцій та отримання незаконної податкової вигоди.

Колегія суддів зазначає, відповідачем не надано належних доказів на підтвердження того, що контрагент позивача не мав адміністративно-господарських можливостей на виконання господарських зобов`язань по господарських операціях на час їх виконання, відсутності фактичних дій, спрямованих на виконання взятих зобов`язань чи відсутність можливостей залучення до виконання зобов`язань третіх осіб.

У ході розгляду справи відповідачем не подано до суду жодних доказів порушення кримінального провадження відносно посадових (службових) осіб підприємства позивача або за викладеними в акті фактами діяльності платника податків, доказів наявності обвинувального вироку суду, рішення суду про стягнення одержаного за нікчемним правочином чи рішення суду про визнання правочину недійсним суб`єктом владних повноважень до суду також не подано.

Також, суд зазначає, що в силу положень Цивільного кодексу України, Господарського кодексу України та Закону України "Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців" позивач та контрагенти позивача є окремими суб`єктами права зі статусом юридичної особи, а відтак позивач та контрагенти позивача є окремими платниками податку на додану вартість та податку на прибуток. За таких обставин, межі юридичної відповідальності кожного платника податків, яка (слід розуміти - відповідальність) відповідно до ст. 61 Конституції України має індивідуальний характер, поширюються на діяння, що визнаються законом протиправними та були вчинені саме цим платником. Притягнення суб`єкта права до відповідальності за діяння, що було вчинено іншою особою, є неможливим, за винятком встановлених ст. 228 Цивільного кодексу України та ст.ст. 207 і 208 Господарського кодексу України випадків свідомого укладення таким суб`єктом права нікчемного правочину з метою відображення певних первинних документів в податковому обліку без фактичного проведення господарських операцій.

Саме така правова позиція викладена Європейським Судом з прав людини (рішення від 22.01.2009 у справі "БУЛВЕС" АД проти Болгарії" (заява № 3991/03), а також Верховним Судом України (постанова від 09.09.2008 у справі №21-500во08, постанова від 01.06.2010 у справі № 21-573во10, постанова від 31.01.2011 у справі за позовом ЗАТ "Мукачівський лісокомбінат" до Мукачівської ОДПІ про визнання недійсним податкового повідомлення-рішення, постанова від 31.01.2011 у справі за позовом ТОВ "Фірма "ВІК" до ДПІ у м. Херсоні про визнання недійсними податкових повідомлень-рішень).

Колегія суддів погоджується з думкою суду першої інстанції , що позивачем виконанo всі необхідні умови для формування податкового кредиту по господарських операціях з вищевказаним контрагентом з придбання ТМЦ з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях в межах господарської діяльності позивача.

З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що господарські операції позивача з ТОВ "Бізнес Брок Транс", ТОВ "Луксор Буд", ТОВ "Металопласт Експрес", ТОВ "ЮБС Сервіс" та ФОП ОСОБА_1 в охопленому перевіркою періоді мали реальний характер, викликаючи зміни в структурі активів позивача, підтверджені документами первинного бухгалтерського обліку, а висновок контролюючого органа про "безтоварність" вказаних операцій, результатом яких нібито стало штучне формування залишків товару, які в подальшому (у другому півріччі 2016 року та ІІІ кварталі 2018 року) позивачем реалізовано невстановленим особам, є хибним, ґрунтується на недостовірній інформації та припущеннях уповноважених на здійснення документальної планової виїзної перевірки осіб.

Так, суд зауважує, що акт перевірки не містить ні відомостей щодо обсягу штучно сформованих залишків товару, ні алгоритму визначення розміру суми отриманої позивачем від його реалізації, ні відомостей щодо точних дат реалізації таких ТМЦ, ні інформації щодо кола осіб, яким такий товар реалізовано ТОВ "ФЛАММА".

За викладених обставин, суд спростовує висновок Головного управління ДФС у Полтавській області про те, що позивач отримав кошти від реалізації штучно сформованих залишків товару, та що такі кошти мають статус безповоротної фінансової допомоги, а тому мають враховуватись при обчисленні об`єкта оподатковування з податку на прибуток.

Таким чином, висновки контролюючого органу щодо отримання ТОВ "ФЛАММА" безповоротної фінансової допомоги, яка має враховуватись під час обчислення об`єкта оподатковування з податку на прибуток є необґрунтованим.

Щодо правомірності винесення податкових повідомлень-рішень від 14 березня 2019 року № (про збільшення суми грошового зобов`язання за платежем податок на додану вартість на 440996,00 грн. та про застосування штрафних (фінансових) санкцій в розмірі 110249,00 грн., а також № про зменшення розміру від`ємного значення суми податку на додану вартість на 736936,00 грн.), судом першої інстанції встановлено наступне.

Підставою для винесення вищевказаних податкових повідомлень-рішень став висновок Головного управління ДФС у Полтавській області про те, що в охопленому перевіркою періоді в господарській діяльності позивача мало місце виконання робіт/надання послуг за цінами, нижчими за їх собівартість. На переконання відповідача, під час визначення об`єкта оподаткування податком на додану вартість результатів таких господарських операцій позивач мав застосовувати показних звичайних, а не фактичних цін. Відтак, на переконання контролюючого органа, в охопленому перевіркою періоді позивачем було допущено заниження об`єкта оподаткування податком на додану вартість.

Між ТОВ "ФЛАММА" (Підрядник) та ТОВ "Лукойл Лубрикантс Україна" (Замовник) укладено договори № 16/06/30-1 від 30 червня 2016 року, № 17/06/30-1 від 30 червня 2016 року, № 18/09/03-1 від 03 вересня 2018 року щодо переробки парфінової сировини .

За умовами вказаних договорів Підрядник зобов`язується упродовж дії зазначених договорів виконувати роботи з: організації приймання сировини Замовника, що надійшла залізничним транспортом, та доставки її до території Підрядника (вул. Свіштовська, 3, м. Кременчук); вивантаженню (зливу) сировини Замовника - парафінів нафтових твердих, якість якої повинна відповідати вимогам ТУ 38.1011322-90 (изм. 1-2), ГОСТ 23683-89 (изм. 1) із транспортних засобів, наданих Замовником (залізничних вагоно-цистерн); переробці сировини - її гідроочищенню з метою отримання продукції - парафінів нафтових твердих гідроочищених (ТУ У 23.2-14279336.001:2008); організації та забезпеченню відвантаження виготовленої продукції шляхом передачі її Перевізнику. Замовник зобов`язується приймати роботи (послуги) та продукцію, оплачувати вартість виконаних робіт (послуг) та відшкодувати понесені Підрядником витрати у відповідності до умов цього Договору /пункт 1 Договорів/. Пунктом 3 Договорів передбачено, що вартість обумовлених пунктом 1.1 робіт залежить від кількості прийнятої, доставленої, вивантаженої (злитої) і переробленої сировини, а також кількості завантаженої Підрядником продукції в транспортні засоби Замовника, та визначається згідно з розцінками, наведеними в Таблиці № 1.

Зі змісту Таблиці № 1 Договору № 16/06/30-1 від 30 червня 2016 року встановлено, що роботи з: організації приймання сировини Замовника, доставки, вивантаження (зливу), переробленню сировини (її гідроочищення з метою виготовлення продукції) та завантаження продукції в надані Замовником транспортні засоби складає 1800,00 грн. за 1 тону без ПДВ; завантаження продукції в надані Замовником залізничні транспортні засоби (вагоно-цистерни) складає 42,00 грн. за 1 тону без ПДВ.

Так, додатковою угодою до Договору № 16/06/30-1 від 30 червня 2016 року передбачено, що з 01 квітня 2017 року Таблиця № 1 до пункту 3.1. Договору викладена з урахуванням таких розцінок: роботи з організації приймання парафіну, доставки, вивантаження (зливу), переробленню сировини (її гідроочищення з метою виготовлення продукції) та завантаження продукції в надані Замовником транспортні засоби складає 3000,00 грн. за 1 тону без ПДВ; роботи з організації приймання петролатуму, доставки, вивантаження (зливу), зберігання, завантаження його в надані Замовником автомобільні транспортні засоби складає 2000,00 грн. за 1 тону без ПДВ; роботи з перероблення петролатуму (гідроочищення з метою виготовлення продукції) як в розігрітому стані, так і розфасованого в мішок-тару складає 3600,00 грн. за 1 тону без ПДВ; роботи з завантаження продукції в надані Замовником залізничні транспортні засоби (вагоно-цистерни) складає 42,00 грн. за 1 тону без ПДВ.

Зі змісту Таблиць № 1 Договору № 17.06./30-1 від 30 червня 2016 року та № 18/09/03-1 від 03 вересня 2018 року /т. ІІІ а.с. /т. ІІІ а.с. 21 зворот/ встановлено, що роботи з:

- організації приймання парафіну, доставки, вивантаження (зливу), переробленню сировини (її гідроочищення з метою виготовлення продукції) та завантаження продукції в надані Замовником транспортні засоби складає 3000,00 грн. за 1 тону без ПДВ;

- організації приймання петролатуму, доставки, вивантаження (зливу), зберігання, завантаження його в надані Замовником автомобільні транспортні засоби складає 2000,00 грн. за 1 тону без ПДВ;

- перероблення петролатуму (гідроочищення з метою виготовлення продукції) як в розігрітому стані, так і розфасованого в мішок-тару складає 3600,00 грн. за 1 тону без ПДВ;

- завантаження продукції в надані Замовником залізничні транспортні засоби (вагоно-цистерни) складає 42,00 грн. за 1 тону без ПДВ.

З аналізу наявної у відповідача податкової інформації Головне управління ДФС у Полтавській області дійшло висновок про те, що позивач продовж періоду з 01 липня 2016 року по 30 вересня 2018 року реалізовувало продукцію та надавало послуги з переробки сировини за цінами, нижчими за виробничу собівартість, а тому під час визначення об`єкта оподаткування податком на додану вартість результатів таких операцій позивач мав виходити із показників звичайних цін.

Проаналізувавши відомості акта перевірки, заяв відповідача по суті справи, а також надані представником контролюючого органа в судовому засіданні пояснення, суд дійшов висновку, що під час проведення перевірки та формування своїх висновків Головне управління ДФС у Полтавській області керувалось виключно податковою інформацією та не здійснило встановлення наявності ринку послуг аналогічних наданим ТОВ "ФЛАММА" своєму контрагенту, їх вивчення; жодних заходів з метою встановлення актуальних ринкових цін, їх порівняльного аналізу з цінами, сплаченими ТОВ "Лукойл Лубрикантс Україна" позивачу, в ході здійснення контрольного заходу відповідачем не забезпечено.

Вищевказані обставини свідчать про те, що висновки перевірки ґрунтуються на суб`єктивних уявленнях фахівців Головного управління ДФС у Полтавській області, не містять об`єктивної складової та сформовані відповідачем за формального підходу до вивчення фактичних обставин та відсутності будь-яких доказів.

Тобто, контролюючий орган без достатніх на те підстав вважає, що визначена сторонами Договорів № 16/06/30-1 від 30 червня 2016 року, № 17/06/30-1 від 30 червня 2016 року, № 18/09/03-1 від 03 вересня 2018 року ціна реалізації парафіну, петролатуму та переробки парафінової сировини не відповідає рівню звичайних цін.

Доводи контролюючого органа, на які останній посилається в обґрунтування своєї позиції щодо необхідності застосування під час визначення об`єкта оподаткування позивача податком на додану вартість, показників звичайних цін є безпідставними.

Окремо суд вважає за необхідне звернути увагу на те, що жодного розрахунку звичайної ціни, методики її визначення, доказів на підтвердження показників, з урахуванням яких вона визначалась Головним управлінням ДФС у Полтавській області суду відповідачем не надано.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції , що встановлені перевіркою порушення позивачем вимог підпункту 14.1.231 пункту 14.1 статті 14, пункту 188.1 статті 188, пунктів 198.1, 198.5 статті 198 Податкового кодексу України не підтверджені в ході розгляду справи та є помилковими, отже, заниження податку на додану вартість в перевіряємому періоді на 440996,00 грн. та завищення від`ємного значення між сумою податкових зобов`язань та податкового кредиту на 736936,00 грн., в тому числі за вересень 2018 року на 736936,00 грн. не мало місця в господарській діяльності ТОВ "ФЛАММА.

Відповідно частини другої статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до частини другої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Відповідачем у ході судового розгляду справи не доведено наявності достатніх правових підстав для прийняття спірних податкових повідомлень-рішень від 18 березня 2019 року № , № , № , № з урахуванням чого суд дійшов висновку про їх необґрунтованість та протиправність, а також про наявність підстав для їх скасування.

З огляду на викладене, колегія суддів приходить до висновку про те, що відповідач, відповідно до ч. 2 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України, правомірність винесених податкових повідомлень- рішень належним чином в суді не довів, у зв`язку з чим оскаржувані податкові повідомлення - рішення підлягають скасуванню, а позовні вимоги є правомірними, обґрунтованими і такими, що підлягають задоволенню.

Доводи апеляційної скарги є безпідставними , не впливають на правомірність висновків суду, оскільки в апеляційній скарзі зазначено лише те, що постанова суду першої інстанції є незаконною, підлягає скасуванню у зв`язку із ненаданням судом належної правової оцінки обставинам справи та невірним застосуванням норм матеріального та процесуального права, зміст апеляційної скарги , який повністю дублює заперечення на позов, подані до суду першої інстанції , містить виключно суб`єктивне бачення апелянта обставин справи, які розглянуто судом першої інстанції та надано належну правову оцінку, апелянтом у скарзі абсолютно не зазначено в чому ж конкретно виявилося ненадання судом першої інстанції належної правової оцінки обставинам справи, тобто які з них випали з поля зору суду, а які було досліджено невірно, а також не зазначено того, які ж висновки, натомість, повинні були б бути зроблені судом та не обґрунтовано в чому полягає невірність застосування судом норм матеріального права, які саме норми та яким чином було порушено чи неправильно застосовано та яких процесуальних норм адміністративного судочинства не було дотримано судом під час розгляду даної адміністративної справи, а також не зазначено які з поданих доказів суд дослідив неправильно або неповно, а відповідно і підстави для скасування постанови суду першої інстанції відсутні.

Суд зазначає, що доводи апеляційної скарги є ідентичними тим, які були висловлені в апеляційній скарзі та з урахуванням яких суд апеляційної інстанції вже надав оцінку встановленим обставинам справи, інших обґрунтувань в касаційній скарзі наведено не було.

Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

На підставі викладеного, колегія суддів, погоджуючись з висновками суду першої інстанції, вважає, що суд дійшов вичерпних юридичних висновків щодо встановлення фактичних обставин справи і правильно застосував до спірних правовідносин норми матеріального та процесуального права.

Керуючись ст. ст. 242, 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу залишити без задоволення.

Рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 22.07.2019 року по справі № 440/1663/19 залишити без змін.

.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий суддя (підпис)З.Г. Подобайло
Судді(підпис) (підпис) І.М. Ральченко Н.С. Бартош
Повний текст постанови складено 25.11.2019 року