Справа № 420/5986/19
Суддя: Катаєва Е. В.
Дата ухвалення: 2019-11-22 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 420/5986/19
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
22 листопада 2019 року м. Одеса

Одеський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Катаєвої Е.В., розглянувши у письмовому провадженні в місті Одесі справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) до військової частини НОМЕР_1 ( АДРЕСА_2 ) про визнання бездіяльність протиправною, зобов`язання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И В:

До Одеського окружного адміністративного суду звернувся ОСОБА_1 з адміністративним позовом до військової частини НОМЕР_1 про визнання бездіяльності відповідача протиправною щодо не нарахування та невиплати грошової компенсації відпустки як учаснику бойових дій за період з 2016 року по 20198 рік, виходячи з грошового забезпечення станом на день звільнення з військової служби 22 серпня 2018 року та зобов`язання та виплатити вказану грошову компенсацію.

Позивач зазначив, що він проходив військову службу у військовій частині НОМЕР_1 та наказом командира військової частини НОМЕР_1 від 22.08.2018 року № 206 (по стройовій частині) був виключений із списків особового складу та всіх видів забезпечення в зв`язку зі звільненням з військової служби в запас за підпунктом «к» пункту 2 частини 5 ст. 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу». У 2016 році він отримав статус учасника бойових дій що підтверджує копія посвідчення учасника бойових дій сер. НОМЕР_2 від 30.12.2016 року

Пунктом 12 ч.1 ст.12 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» передбачена додаткова пільгова відпустка для учасника бойових дій.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що він у період з 2016 року по 22.08.2018 року не використовував вказану відпустку, компенсацію за невикористану додаткову відпустку не отримував.

На думку позивача, відповідач протиправно не виплатив грошову компенсацію за невикористані календарні дні додаткової відпустки за період з 2016 року по 22.08.2018 року, передбаченої п.12 ч.1 ст.12 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту». А тому вважає бездіяльність органу владних повноважень, у наслідок якої йому не нарахована та не виплачена компенсація за невикористані додаткові відпустки порушує його права, які підлягають захисту у суді.

Також позивач зазначив, що вказаний правовий висновок викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду у від 21.08.2019 року по зразковій справі №620/4218/18, за адміністративним провадженням №Пз/9901/4/19.

Позивач вказав, що він подав заяву відповідачу про виплату йому компенсації за невикористані дні відпустки, проте отримав відповідь про необґрунтованість його заяви.

Ухвалою суду від 11.10.2019 року прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження та вирішено розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами (а.с. 2-4).

Представник відповідача надав до суду відзив на позовну заяву (а.с.20-22), в якому вважав позов необґрунтованим та просив відмовити у задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

В обґрунтування відзиву представник відповідача вказав, що додаткова відпустка передбачена в ст.16-2 Закону України «Про відпустки», не належить до такого виду відпусток як «щорічні відпустки». Відповідно така відпустка не може бути перенесена на іншій період.

Порядок надання відпусток військовослужбовцям, у тому числі в особливий період з моменту оголошення мобілізації до часу введення воєнного стану або до моменту прийняття рішення про демобілізацію врегульовано статтею 10-1 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей».

За приписами ч. 17 цієї статті в особливий період з моменту оголошення мобілізації до часу введення воєнного стану або до моменту прийняття рішення про демобілізацію військовослужбовцям надаються відпустки, передбачені частинами першою (щорічна основна військовослужбовцям за контрактом), шостою (канікулярна відпустка курсантам (слухачам) ВНЗ) та дванадцятою (військовослужбовцям строкової військової служби) цієї статті, і відпустки за сімейними обставинами та з інших поважних причин.

Водночас, відповідно до вимог п. 19 ст. 10-1 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей»» надання військовослужбовцям у періоди, передбачені пунктами 17 і 18 цієї статті, інших видів відпусток, крім відпусток військовослужбовцям-жінкам у зв`язку з вагітністю та пологами, для догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку, а в разі якщо дитина потребує домашнього догляду, - тривалістю, визначеною в медичному висновку, але не більш як до досягнення нею шестирічного віку, а також відпусток у зв`язку з хворобою або для лікування після тяжкого поранення за висновком (постановою) військово-лікарської комісії, припиняється.

Представник відповідача вважає, що відповідно до вказаних норм в період дії особливого періоду надання відпустки учасникам бойових дій, що передбачена статтею 16-2 Закону України «Про відпустки» терміном 14 календарних днів припиняється.

Враховуючи вищенаведене, та те, що додаткову відпустку окремим категоріям ветеранів війни, визначену статтею 16-2 Закону не може бути перенесено на інший період, виплату грошової компенсації за всі невикористані дні такої додаткової відпустки законодавством не передбачено.

Підтвердженням дії особливого періоду є Укази Президента України від 17.03.14 №303/2014 «Про часткову мобілізацію», від 06.05.14 №454/2014 «Про часткову мобілізацію», від 21.07.14 №607/2014 «Про часткову мобілізацію», від 14.01.15 №15/2015 «Про часткову мобілізацію», якими було оголошено мобілізацію. Таким чином, з 17.03.2014 року в Україні розпочався та діє особливий період.

Звільнення військовослужбовців з військової служби здійснюється в порядку, передбаченому Положенням про проходження військової служби громадянами України (ч.9 ст.26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу»).

Пунктом 242 Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженого Указом Президента України від 10.12.2008 року №1153/2008 (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин), визначено, що після надходження до військової частини письмового повідомлення про звільнення військовослужбовця з військової служби або після видання наказу командира військової частини про звільнення військовослужбовець повинен здати в установлені строки посаду та підлягає виключенню зі списків особового складу військової частини і направленню на військовий облік до районного (міського) військового комісаріату за вибраним місцем проживання.

Особа, звільнена з військової служби, на день виключення зі списків особового складу військової частини має бути повністю забезпечена грошовим, продовольчим і речовим забезпеченням. Військовослужбовець до проведення з ним усіх необхідних розрахунків- не виключається без його згоди зі списків особового складу військової частини.

На час прийняття наказу про виключення позивача зі списків особового складу та усіх видів забезпечення з 22.08.2018 року, військовою частиною НОМЕР_1 були проведені усі необхідні розрахунки при звільненні відповідно до наказу №206 від 22.08.2018 року. Окрім того, на день виключення зі списків частини Позивач рапорт на виплату компенсації за невикористану додаткову відпустку, як учаснику бойових дій терміном 14 календарних днів за період з 2016 по 2018 рік не подавав.

На думку представника відповідача за доцільне відмовити у задоволені даного позову з тих підстав, що позивачу необхідно здійснювати захист своїх прав шляхом оскарження наказу №206 від 22.09.2018 року в частині щодо не нарахування та невиплати компенсації за невикористані календарні дні додаткової відпустки за період з 2016 року по 2018 рік та внесення до нього відповідних змін.

Справа розглянута у письмовому провадженні.

Судом встановлено, що позивач проходив військову службу у військовій частині НОМЕР_1 та наказом командира військової частини НОМЕР_1 від 22.08.2018 року № 206 (по стройовій частині) був виключений із списків особового складу та всіх видів забезпечення в зв`язку зі звільненням з військової служби в запас за підпунктом «к» пункту 2 частини 5 ст. 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу». У 2016 році він отримав статус учасника бойових дій що підтверджує копія посвідчення учасника бойових дій сер. НОМЕР_2 від 30.12.2016 року (а.с.6-7).

Вказані обставини не заперечуються учасниками справи.

Позивач після звільнення з військової служби звернувся до військової частини щодо виплати йому компенсації за невикористану додаткову відпустку за період 2016-2018 роки передбачену ч.1 ст.12 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», яку він не використав та не отримав при звільненні компенсацію за невикористані дні вказаної відпустки.

Листом військової частини від 16.09.2019 року за №350/174/29/252 позивача повідомлено з посиланням на п.19 ст.10 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», що при звільнені з військової служби грошова компенсація за ненадані під час особливого періоду дні додаткових і соціальних відпусток не виплачуються (а.с.8).

Позивач вважаючи, що його права порушені звернувся до суду з даним позовом.

Спірні правовідносини регламентовані Законом України «Про відпустки» від 05.11.1996 року №504/96-ВР (далі - Закон України «Про відпустки»), Законом України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» від 22.10.1993 року №3551-ХІІ (далі - Закон України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту»), Законом України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» від 20.12.1991 року №2011-ХІІ (далі - Закон України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей»).

Статтею 4 Закону України «Про відпустки» встановлені види щорічних відпусток, а саме основна та додаткова, а також інші додаткові відпустки.

Статтею 16-2 Закону встановлена додаткова відпустка окремим категоріям громадян та постраждалим учасникам Революції Гідності, зокрема, учасникам бойових дій додаткова відпустка із збереженням заробітної плати тривалістю 14 календарних днів на рік».

Статтею 12 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» встановлені пільги учасникам бойових дій та особам, прирівняним до них, зокрема, учасникам бойових дій надається така пільга, як використання чергової щорічної відпустки у зручний для них час, а також одержання додаткової відпустки із збереженням заробітної плати строком 14 календарних днів на рік (п.12).

Статтею 101 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» визначено, що військовослужбовцям, крім військовослужбовців строкової військової служби, додаткові відпустки у зв`язку з навчанням, творчі відпустки та соціальні відпустки надаються відповідно до Закону України «Про відпустки». Інші додаткові відпустки надаються їм на підставах та в порядку, визначених відповідними законами України.

У рік звільнення військовослужбовців зі служби у разі невикористання ними щорічної основної або додаткової відпустки їм виплачується грошова компенсація за всі невикористані дні щорічної основної відпустки, а також дні додаткової відпустки, у тому числі військовослужбовцям-жінкам, які мають дітей.

Стаття16-2 Закону України «Про відпустки» знаходиться у розділі ІІІ вказаного Закону, якій має назву «Додаткові відпустки у зв`язку з навчанням. Творча відпустка. Відпустка для підготовки та участі у змаганнях. Додаткова відпустка окремим категоріям громадян та постраждалим учасникам Революції Гідності» , проте зміст статті свідчить про те, що вказана відпустка надається тривалістю 14 календарних днів на рік, тобто щорічно тривалістю 14 днів.

Крім того, статтею 10 Закону України «Про відпустки» розділу ІІ «Щорічні відпустки» регламентований порядок надання щорічних відпусток.

Згідно з п.8 ч.13 ст.10 Закону України «Про відпустки» щорічні відпустки за бажанням працівника в зручний для нього час надаються ветеранам війни, особам, які мають особливі заслуги перед Батьківщиною, а також особам, на яких поширюється чинність Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту". Вказана норма співвідноситься з п.12 ст.12 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту».

Таким чином, позивачу, якій не використав щорічну додаткову відпустку, при його звільненні відповідач повинен був нарахувати та виплатити компенсацію за невикористану відпустку.

Крім того, суд вважає, що вказана справа є типовою.

Відповідно до ч.3 ст.291 КАС України при ухваленні рішення у типовій справі, яка відповідає ознакам, викладеним у рішенні Верховного Суду за результатами розгляду зразкової справи, суд має враховувати правові висновки Верховного Суду, викладені у рішенні за результатами розгляду зразкової справи.

У рішенні Верховного Суду від 16.06.2019 року по справі №620/4218/18 (зразкова справа) зазначено, що ознаками типової справи є: - позивач, фізична особа: учасник бойових дій, звільнений з військової служби; - відповідач, суб`єкт владних повноважень: військова частина, на якій позивач перебував на забезпечені; -підстави спору: а) фактичні - відносини, які виникли між учасником бойових дій і військовою частиною щодо проходження ним публічної (військової) служби, не нарахування та невиплати грошової компенсації відпустки як учаснику бойових дій; б) нормативні - норми права, які регулюють відносини між позивачем і відповідачем щодо проходження публічної (військової) служби, набуття статусу учасника бойових дій, нарахування та виплати грошової компенсації відпустки як учаснику бойових дій; - предмет спору: а) протиправна бездіяльність військової частини щодо не нарахування та невиплати грошової компенсації при звільнені за невикористані календарні дні додаткової відпустки, передбаченої п.12 ч.1 ст.12 «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» в період визначений підпунктами 17-18 ст.101 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей».

Висновки Верховного Суду у цій зразковій справі підлягають застосуванню в адміністративних справах щодо звернення до суду осіб, звільнених з військової служби, яким було відмовлено у виплаті грошової компенсації при звільнені за невикористані календарні дні додаткової відпустки, передбаченої п.12 ч.1 ст.12 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» в період визначений підпунктами 17-18 ст.101 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей».

Верховний Суд у рішенні від 16.06.2019 року по справі №620/4218/18 зазначив, що відповідно до ч. 14 ст. 101 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» у рік звільнення зазначених в абзацах першому та другому цього пункту військовослужбовців зі служби у разі невикористання ними щорічної основної або додаткової відпустки їм виплачується грошова компенсація за всі невикористані дні щорічної основної відпустки, а також дні додаткової відпустки, зокрема, військовослужбовцям-жінкам, які мають дітей. Норми Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» не обмежують та не припиняють право учасника бойових дій на отримання у рік звільнення виплати грошової компенсації за всі невикористані дні додаткової відпустки, право на яку набуто під час проходження військової служби в особливий період з моменту оголошення мобілізації. Таким чином, на час прийняття наказу про виключення позивача зі списків особового складу, відповідачем протиправно не було проведено з позивачем усіх необхідних розрахунків щодо нарахування та виплати грошової компенсації за невикористані календарні дні додаткової відпустки, передбаченої п.12 ч.1 ст.12 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» з 2015 року по 2018 рік.

Велика Палата Верховного Суду постановою від 21.08.2019 року залишила без змін рішення Верховного Суду від 16.06.2019 року по зразковій справі №620/4218/18.

У постанові ВП Верховного Суду від 21.08.2019 року також зазначено, що грошова компенсація виплачується за всі невикористані дні щорічної основної відпустки, а також дні додаткової відпустки, в тому числі за минулі роки. Право на отримання таких виплат не обмежується жодним строком.

Таким чином, згідно правового висновку Верховного Суду дія особливого періоду не є підставою для не нарахування та невиплати військовослужбовцю при його звільненні компенсації за невикористану додаткову відпустку, у зв`язку з чим суд не приймає відповідні доводи представника відповідача викладені у відзиві на позов.

Також суд вважає неспроможним посилання представника відповідача на те, що належним способом захисту своїх прав для позивача є оскарження до суду наказу №206 від 22.09.2018 року в частині щодо не нарахування та невиплати компенсації за невикористані календарні дні додаткової відпустки за період з 2016 року по 2018 рік та внесення до нього відповідних змін, оскільки саме на відповідача як суб`єкта владних повноважень та уповноваженої особи держави покладений обов`язок щодо дотримання прав та соціальних гарантій військовослужбовця, у тому числі при його звільненні.

Відповідно до ст.9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Кожна особа, яка звернулася за судовим захистом, розпоряджається своїми вимогами на свій розсуд, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.

Статтею 76 КАС України визначено, що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Враховуючи встановлені обставини суд вважає, що позовні вимоги позивача підлягають задоволенню.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 2,5,6,7,9,242-246 КАС України, суд,-

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_3 ) до військової частини НОМЕР_1 ( АДРЕСА_2 , код ЄДРПОУ НОМЕР_4 ) про визнання бездіяльність протиправною, зобов`язання вчинити певні дії задовольнити.

Визнати протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 щодо не нарахування та невиплати ОСОБА_1 грошової компенсації за невикористані дні додаткової відпустки як учасника бойових дій за період з 2016 року по 2018 рік, виходячи з грошового забезпечення станом на день звільнення з військової служби 22.08.2018 року.

Зобов`язати військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 грошову компенсацію за невикористані дні додаткової відпустки як учасника бойових дій за період з 2016 року по 2018 рік, виходячи з грошового забезпечення станом на день звільнення з військової служби 22.08.2018 року.

Рішення набирає законної сили у порядку ст.255 КАС України.

Рішення може бути оскаржене у порядку та строки встановлені ст.295-297 КАС України.

Суддя Е.В. Катаєва

.