Справа № 540/1747/19
Суддя: Хом'якова В.В.
Дата ухвалення: 2019-11-20 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ХЕРСОНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
___________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 листопада 2019 р.м. ХерсонСправа № 540/1747/19
Херсонський окружний адміністративний суд у складі головуючої судді Хом`якової В.В., розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДФС в Херсонській області, Автономній республіці Крим та м. Севастополі про визнаня протиправними та скасування вимог про сплату боргу (недоїмки),

встановив:

ОСОБА_1 (далі - позивач) звернулась до суду з адміністративним позовом до Головного управління Державної фіскальної служби у Херсонській області, Автономній Республіці Крим та м. Севастополі (відповідач) , в якому просить визнати протиправними та скасувати вимоги Головного управління ДФС у Херсонській області, АР Крим та м. Севастополі № Ф-5425-50 від 08.11.2018 на суму 15819,54 грн. єдиного внеску та № Ф-5425-50 від 10.05.2019 на суму 21030,90 грн. єдиного внеску, стягнути з відповідача на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень судові витрати у розмірі 17125,80 грн. витрат на правничу допомогу, та судовий збір у розмірі 768,40 грн. та 576,30 грн. за подання позовної заяви та заяви про забезпечення позову відповідно.

Позовні вимоги мотивовані тим, що у вимогах не зазначено за який саме період ними нарахований борг (недоїмку) першою та другою вимогами окремо і чи друга вимога складена з наростаючим підсумком до першої, та до якої з категорій платників єдиного внеску відповідно до ст. 4 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування" № 2464-УІ від 08.07.2010 (надалі - Закон № 2464), віднесено позивача, тобто, нараховано обидві вимоги на особу, статус якої відповідачем навіть не встановлено (у вимогах не зазначено). Позивач зазначає, що жодного дня не займалася підприємницькою діяльністю, не подавала до податкових та інших контролюючих органів чи органів самоуправління взагалі ніяких звітів чи інших документів з такої діяльності, а отже, й не отримувала будь-яких доходів від зазначеної діяльності. Протягом 25 років позивач взагалі не підвергалася податковим чи іншим перевіркам з приводу підприємницької діяльності, податковими чи іншими контролюючими органами їй не надавалося протягом більше ніж чверті століття жодних приписів, повідомлень, запитів, листів тощо. Позивачем не подавалась заява про державну реєстрацію включення відомостей про фізичну особу - підприємця до Єдиного державного реєстру, а автоматичного віднесення осіб до єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань законодавчо не встановлювалося. На адвокатський запит № 03/в від 29.07.2019 отримано відповідь виконавчого комітету Каховської міської ради № 02-09/97/аз-4443 від 15.08.2019, в якому законодавчо підпорядковано відділ державної реєстрації, якою фактично підтверджується незаконність внесення позивача до Єдиного державного реєстру (далі ЄДР) за якимись невідомими списками Головного управління юстиції, та ще й які надіслані державному реєстратору у електронному вигляді. Для позивача є незрозумілим, чому і на підставі якого законодавчого акту при введенні ЄДР в дію з 2004 року така його державна реєстрація відбулася лише більше 10 років потому, та ще в протиправний спосіб.

Позивач не реєструвався як платник податку у податковому органі, не отримував ліцензію на торгівлю підакцизними товарами (алкогольні напої та тютюнові вироби). З 01.07.1994 по теперішній час (з перервою з 01.12.2001 по 02.01.2003 р.) ОСОБА_1 є найманим працівником комунального підприємства "Каховське бюро технічної інвентаризації" Херсонської обласної ради, одночасно із основним місцем роботи підприємницькою діяльністю не займається, тобто є застрахованою особою, що підтверджується пунктами 1 та 3 Довідки підприємства № 30/1 від 26.07.2019 , належність позивача до застрахованих осіб підтверджується і свідоцтвом про загальнообов`язкове державне соціальне страхування серії НОМЕР_1 . КП "Каховське БТІ" сплачені страхові внески з 01.01.2011 по 30.09.2013.

ДФС перевірка правильності нарахування і сплати єдиного внеску позивачем не проводилися та акт перевірки щодо нього не складався, позивач ніколи звітності з єдиного внеску (як і звітності по будь-яким податкам та зборам) до органів доходів і зборів не надавала, у фіскальної служби відсутні бухгалтерські чи інші документи, які б підтверджували суми виплат (доходу) позивачу, на суми яких (якого) відповідно до цього Закону нараховується єдиний внесок.

Позивач звертає увагу суду на те, що відповідачем порушений строк обчислення боргу по сплаті єдиного внеску, який мав бути зроблений в кінці календарного місяця (кварталу) у разі існування у позивача боргу (недоїмки) зі сплати єдиного внеску. Проте, контролюючим органом вимога про сплату боргу (недоїмки) на адресу позивача умисно не направлялась тривалий час, а заборгованість зі сплати єдиного внеску за цей час значно зростала. Вказане вище свідчить про порушення відповідачем процедури, яка передує прийняттю вимоги про сплату боргу (недоїмки). Позивач також наголошує, що з 08.04.2019 в органі Дежреєстрації знята з обліку як суб`єкт підприємницької діяльності, що підтверджено витягом з ЄДР , проте у вимозі № Ф-5425-50 від 10.05.2019 р. на суму 21030,90 грн. зазначено що борг (недоїмка) зі сплати єдиного внеску нарахована станом на 30.04.2019, тобто і за той термін, що позивач вже не була навіть офіційно суб`єктом підприємницької діяльності і вказане також є протиправними діями відповідача.

23.08.2019 відкрито провадження у справі, вирішено розглядати справу у спрощеному позовному провадженні без повідомлення сторін.

Ухвалою від 23.08.2019 вжито заходи забезпечення позову шляхом зупинення дії вимоги про сплату боргу від 08.11.2018 № Ф-5425-50 до набрання законної сили судовим рішенням у справі.

13.09.2019 до суду надійшов відзив на позовну заяву, в якому вказано, що з прийняттям Закону України від 03.10.2017 №2148-УІІІ "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій" внесені зміни до Закону №2464, що діють з 01.01.2018, зокрема, з 01.01.2018 року всі фізичні особи-підприємці (незалежно від обраної системи оподаткування), крім звільненої статтею 4 Закону №2464 категорії страхувальників, зобов`язані ,навіть при не отриманні доходу (прибутку) у звітному році або окремому місяці звітного року, самостійно визначити базу нарахування та нарахувати , сплатити єдиний внесок у розмірі не менше розміру мінімального страхового внеску, незалежно від того чи здійснювали підприємницьку діяльністю чи ні, отримували дохід чи ні. Статтею 6 Закону №2464 визначено обов`язок платника єдиного внеску своєчасно та в повному обсязі нараховувати, обчислювати і сплачувати єдиний внесок. Частиною 4 ст. 6 Закону №2464-У1 встановлено, що разі державної реєстрації припинення підприємницької діяльності фізичної особи - підприємця така фізична особа користується правами, виконує обов`язки та несе відповідальність, що передбачені для платника єдиного внеску, в частині діяльності, яка здійснювалася нею як фізичною особою - підприємцем. Зняття з обліку фізичної особи як платника єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування здійснюється відповідно до пункту 1 статті 5 Закону №2464-УІ після проведення передбачених законодавством перевірок платника та проведення остаточного розрахунку. Після державної реєстрації припинення підприємницької діяльності фізична особа продовжує обліковуватись у контролюючих органах як фізична особа - платник податків, яка отримувала доходи від провадження підприємницької діяльності, та зобов`язана забезпечити остаточні розрахунки з податків та єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування від провадження підприємницької діяльності. Однією із особливостей підстав припинення зобов`язань для фізичної особи - підприємця є те, що у випадку припинення суб`єкта підприємницької діяльності - фізичної особи (виключення з реєстру суб`єктів підприємницької діяльності) її зобов`язання не припиняються, а залишаються за нею як фізичною особою, оскільки фізична особа не перестає існувати. Фізична особа - підприємець відповідає за своїми зобов`язаннями, пов`язаними з підприємницькою діяльністю, усім своїм майном. Недоїмка зі сплати єдиного внеску у позивача виникла шляхом несплати останнім ЄСВ за 2017 та 2018 роки, тобто в період коли позивач був зареєстрованим як фізична особа-підприємець, а тому навіть після припинення підприємницької діяльності ОСОБА_1 зобов`язана сплатити борг з єдиного соціального внеску. Також відповідач вказує на пропуск 10-денного строку звернення до суду, який встановлений Законом України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування". Аналогічна позиція викладена у постанові Верховного суду від 17.07.2019 у справі №0740/1050/18 (№К/9901/13133/19).

13.09.2019 до суду надійшло клопотання відповідача про зупинення провадження у справі, розгляд якого призначено на 27.09.2019.

23.09.2019 до суду надійшла відповідь на відзив, в якій позивач вказує, що у обох вимогах, які оскаржуються, відповідачем зазначено, що вони прийняті не на підставі інтегрованої картки з єдиного внеску позивача чи будь-якого розрахунку сум недоїмки, а (мовою оригіналу) "на підставі даних інформаційної системи органу доходів і зборів", що також протирічить припису вказаної норми Закону № 2464 (ч. 3 ст. 9). З цього приводу позивач ще у позовній заяві наголошував, що у відповідності до абз.6 п. 2 Порядку ведення органами Державної фіскальної служби України оперативного обліку податків і зборів, митних та інших платежів до бюджетів, єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, затверджений наказом Міністерства фінансів України № 442 від 07.04.2016 р. "інформаційна система органів ДФС - інтегрована структура, що складається з одного чи більшої кількості процесів, компонентів апаратного та програмного забезпечення, засобів та персоналу, що забезпечує можливість задоволення встановленої потреби або цільової функції", отже не є якимсь єдиним конкретним документом, тобто, в розумінні вищевказаної ч. 3 ст. 9 Закону № 2464 не є документом, що підтверджує суми виплат (доходу) саме позивачу, на суми яких (якого) відповідно до цього Закону нараховується єдиний внесок. Відомості з інтегрованої картки платника єдиного внеску ніяким чином, в розумінні ч. 3 ст. 9 Закону № 2464, не відносяться ні до "бухгалтерських" ні до "інших документів", оскільки не підтверджують сум виплат (доходів) позивача. Також позивач звертає увагу суду на те, що заборгованість зі сплати ЄСВ стала наслідком не протиправної бездіяльності позивача, а є результатом бездіяльності відповідача.

27.09.2019 суд в письмовому провадження розглянув клопотання відповідача про зупинення провадження у справі та залишив його без задоволення. Також цією ухвалою суд перейшов до розгляду справи в загальному позовному провадженні та призначив підготовче засідання на 16.10.2019.

30.09.2019 від позивача надійшли письмові пояснення.

16.10.2019 позивач в підготовче засідання не прибув, представник відповідача подав заяву про проведення підготовчого засідання в письмовому провадження.

Ухвалою від 16.10.2019 суд закрив підготовче засідання та призначив розгляд справи по суті на 04.11.2019.

04.11.2019 судове засідання не відбулось через перебування судді у нарадчій кімнаті за іншою справою.

Судове засідання призначено на 13.11.2019.

11.11.2019 від позивача надійшли письмові пояснення, з яких вбачається, що позивач отримав ще дві вимоги про сплату боргу № ф-5425-50 від 13.08.2019 на суму 20554 грн. 04 коп. , яку оскаржив до ДФС України, та № Ф- 5425-50 від 15.08.2019 на суму 20554 грн. 04 коп.

Позивач або його представник в судове засідання 13.11.2019 не прибули. Від представника відповідача надійшла заява про розгляд справи в письмовому провадженні.

Ухвалою від13.11.2019 суд вирішив подальший розгляд справи здійснювати в письмовому провадженні

Дослідивши матеріали справи, суд встановив наступні обставини.

ОСОБА_1 з 14.01.1994 зареєстрована як фізична особа-підприємець. Після впровадження Єдиного державного реєстру інформація стосовно фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 була внесена до нього державним реєстратором 03.04.2014.

03.04.2019 року позивачкою до державного реєстратора подано документи для проведення реєстраційної дії - "Державна реєстрація припинення підприємницької діяльності фізичною особою-підприємцем за її рішенням". 08.04.2019 до ЄДР внесено запис про припинення підприємницької діяльності позивача.

Головним управлінням ДФС у Херсонській області, АР Крим та м. Севастополі, прийнята вимога про сплату боргу (недоїмки) № Ф-5425-50 , згідно з якою позивачу ОСОБА_1 , як фізичній особі-підприємцю, нараховано суму боргу зі сплати єдиного соціального внеску в розмірі 15819,54 грн. станом на 31.10.2018 відповідно до статті 25 Закону № 2464-VI.

10.05.2019 відповідачем сформована та надіслана позивачу вимога про сплату боргу (недоїмки) з єдиного внеску на загальнообов`язкове державне страхування № Ф-5425-50 від 10.05.2019 на суму 21030,90 грн. станом на 30.04.2019 .

Позивач не погодився з нарахуванням йому заборгованості з єдиного внеску, а тому звернувся до суду з даним позовом, просить скасувати вимоги з підстав, наведених у позові.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд виходить з наступного.

Позивач не погодився з нарахуванням йому заборгованості з єдиного внеску, а тому звернувся до суду з даним позовом, просить скасувати вимоги з підстав, наведених у позові.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд виходить з наступного.

Правові та організаційні засади забезпечення збору та обліку єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, умови та порядок його нарахування і сплати та повноваження органу, що здійснює його збір та ведення обліку визначено Законом України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування" від 08.08.2010 № 2464- VI (далі - Закон №2464). Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 1 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування" єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування (далі - єдиний внесок) - це консолідований страховий внесок, збір якого здійснюється до системи загальнообов`язкового державного соціального страхування в обов`язковому порядку та на регулярній основі з метою забезпечення захисту у випадках, передбачених законодавством, прав застрахованих осіб на отримання страхових виплат (послуг) за діючими видами загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Згідно з пунктом 4 частини першої статті 4 Закону № 2464-VI платниками єдиного внеску є: фізичні особи-підприємці, в тому числі ті, які обрали спрощену систему оподаткування.

Взяття на облік осіб, зазначених у пунктах 1, 4, 5 та 5-1 частини 1 статті 4 цього Закону, здійснюється органом доходів і зборів шляхом внесення відповідних відомостей до реєстру страхувальників (абз. 2 ч. 1 ст. 5 Закону №2464).

Законом України від 06.12.2016 №1774 "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України" внесено зміни до Закону №2464, що діють з 01.01.2017, зокрема щодо обов`язковості визначення бази нарахування єдиного внеску у разі неотримання доходу (прибутку) у звітному році або окремому місяці звітного року.

Пунктом 2 ч. 1 ст. 7 Закону № 2464 передбачено, що фізичні особи-підприємці, які перебувають на загальній системі оподаткування нараховують єдиний внесок на суму доходу (прибутку), отриманого від їх діяльності, що підлягає обкладенню податком на доходи фізичних осіб.

У разі якщо таким платником не отримано дохід (прибуток) звітному році або окремому місяці звітного року, такий платник зобов`язаний визначити базу нарахування, але не більше максимальної величини бази нарахування єдиного внеску, встановленої цим Законом. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску.

Мінімальний страховий внесок - сума єдиного внеску, що визначається розрахунково як добуток мінімального розміру заробітної плати на розмір внеску, встановлений законом на місяць, за який нараховується заробітна плата (дохід), та підлягає сплаті щомісяця.

Законами України про Державні бюджети України на 2017 -2019 роки установлено щомісячний розмір мінімальної заробітної плати з 1 січня 2017 - 3200 грн., з 1 січня 2018 року - 3723 грн., з 01.01.2019 - 4173 грн.

Право на звільнення від сплати єдиного внеску у 2017-2018 роках за себе мали фізичні особи-підприємці, за умови, що вони отримують пенсію за віком або є особами з інвалідністю та отримують відповідно до закону пенсію або соціальну допомогу. Такі особи можуть бути платниками єдиного внеску виключно за умови їх добровільної участі у системі загальнообов`язкового державного соціального страхування (ч. 4 ст. 4 Закону №2464). Інших підстав звільнення від сплати єдиного внеску фізичними особами-підприємцями чинним законодавством не передбачено.

Відповідно до ч.2, 3 ст. 9 Закону № 2464 обчислення єдиного внеску здійснюється на підставі бухгалтерських та інших документів, відповідно до яких провадиться нарахування (обчислення) або які підтверджують нарахування (обчислення) виплат (доходу), на які відповідно до цього Закону нараховується єдиний внесок, або на підставі актів перевірки правильності нарахування та сплати єдиного внеску, звітності, що подається платниками до органів доходів і зборів, бухгалтерських та інших документів, що підтверджують суми виплат (доходу), на суми яких (якого) відповідно до цього Закону нараховується єдиний внесок.

Відповідно до частини п`ятої ст. 8 Закону N 2464 єдиний внесок для платників, зазначених у ст. 4 Закону N 2464, встановлюється у розмірі 22 відсотків до визначеної ст. 7 Закону N 2464 бази нарахування єдиного внеску.

Таким чином, у разі якщо база нарахування єдиного внеску є менше розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на місяць, за який отримано дохід, або якщо зовсім не отриманий дохід та відсутня база нарахування єдиного внеску, контролюючий орган розраховує суму єдиного внеску як добуток розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на місяць, за який отримано дохід (прибуток), та ставки єдиного внеску. Нарахування платнику єдиного внеску здійснюється автоматично на рівні ДФС України в розмірі мінімального страхового внеску, що відображається в інтегрованій картці платника.

Крім того, з прийняттям Закону України від 03.10.2017 №2148-УІІІ "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій" внесені зміни до Закону №2464, що діють з 01.01.2018, зокрема, щодо строків сплати зобов`язань фізичними особами-підприємцями, які перебувають на загальній системі оподаткування. Так, з 01.01.2018 року всі фізичні особи-підприємці (незалежно від обраної системи оподаткування), крім звільненої статтею 4 Закону №2464 категорії страхувальників, зобов`язані сплачувати за себе єдиний внесок, нарахований за календарний квартал, до 20 числа місяця, що настає за кварталом, за який сплачується єдиний внесок (абзац третій частини восьмої статті 9 Закону №2464).

Відповідно до підпунктів 6, 7 статті 13 Закону №2464 та розділу VI Інструкції "Про порядок нарахування і сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування", затвердженої наказом Міністерства фінансів України від 20.04.2015 №449 (далі - Інструкція №449), органи доходів і зборів мають право стягувати з платників несплачені суми єдиного внеску. Сума єдиного внеску своєчасно не нарахована та/або не сплачена у строки, встановлені Законом України №2464-УІ, є недоїмкою та стягується з нарахуванням пені та застосуванням штрафів (п. 6 ч. 1 ст. 1, ч. 3 ст.25 Закону №2464-УІ)

Орган доходів і зборів у порядку, за формою та у строки, встановлені центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику, надсилає платникам єдиного внеску, які мають недоїмку, вимогу про її сплату. Відповідно до пункту 3 розділу VI Інструкції № 449, фіскальні органи надсилають (вручають) платникам вимогу про сплату боргу (недоїмки) в таких випадках: якщо дані документальних перевірок свідчать про донарахування сум єдиного внеску фіскальними органами; якщо платник має на кінець календарного місяця недоїмку зі сплати єдиного внеску; якщо платник має на кінець календарного місяця борги зі сплати фінансових санкцій.

Пунктом 4 Розділу VI Інструкції № 449 передбачено, що вимога про сплату боргу (недоїмки) формується на підставі актів документальних перевірок, звітів платника про нарахування єдиного внеску та облікових даних з інформаційної системи органу доходів і зборів за формою згідно з додатком 6 до цієї Інструкції (для платника - юридичної особи) або за формою згідно з додатком 7 до цієї Інструкції (для платника - фізичної особи).

Згідно приписів ч. 4 ст. 25 Закону №2464-УІ вимога про сплату недоїмки є виконавчим документом. Платник єдиного внеску зобов`язаний протягом десяти календарних днів з дня надходження вимоги про сплату недоїмки сплатити суми недоїмки та штрафів разом з нарахованою пенею.

Згідно п. 7 розділу VI Інструкції № 449 VI якщо протягом наступного базового звітного періоду сума боргу (недоїмки) платника зросла, після проходження відповідних процедур узгодження та оскарження вимога про сплату боргу (недоїмки) подається до органу державної виконавчої служби або до органу Казначейства тільки на суму зростання боргу (недоїмки).

Обгрунтовуючи заявлені позовні вимоги позивач зазначає, що він не є платником ЄСВ, оскільки не здійснювала будь яких дій щодо постановлення на облік як платника єдиного внеску, взагалі не займалась підприємницькою діяльністю, а працювала в комунальному підприємстві, яке і сплачувало за неї страхові внески.

Частиною 4 ст. 6 Закону №2464-У1 встановлено, що разі державної реєстрації припинення підприємницької діяльності фізичної особи - підприємця така фізична особа користується правами, виконує обов`язки та несе відповідальність, що передбачені для платника єдиного внеску, в частині діяльності, яка здійснювалася нею як фізичною особою - підприємцем. Зняття з обліку фізичної особи як платника єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування здійснюється відповідно до пункту 1 статті 5 Закону №2464-УІ після проведення передбачених законодавством перевірок платника та проведення остаточного розрахунку.

Після державної реєстрації припинення підприємницької діяльності фізична особа продовжує обліковуватись у контролюючих органах як фізична особа - платник податків, яка отримувала доходи від провадження підприємницької діяльності, та зобов`язана забезпечити остаточні розрахунки з податків та єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування від провадження підприємницької діяльності.

Однією із особливостей підстав припинення зобов`язань для фізичної особи - підприємця є те, що у випадку припинення суб`єкта підприємницької діяльності - фізичної особи (виключення з реєстру суб`єктів підприємницької діяльності) її зобов`язання не припиняються, а залишаються за нею як фізичною особою, оскільки фізична особа не перестає існувати. Фізична особа - підприємець відповідає за своїми зобов`язаннями, пов`язаними з підприємницькою діяльністю, усім своїм майном. Даний висновок суду підтверджується правовою позицією Верховного суду у постанові від 04.12.2013 року у справі №6-125цс13.

Внесення запису про припинення діяльності до Єдиного державного реєстру ще не означає остаточну ліквідацію, не знімає з ФОП зобов`язання, які виникли в процесі підприємницької діяльності, а також не скасовує штрафні санкції за їх невиконання.

Суд наголошує, що недоїмка зі сплати єдиного внеску у позивача виникла шляхом несплати ЄСВ за 2017 та 2018 роки, тобто в період коли позивач був зареєстрованим як фізична особа-підприємець, а тому навіть після припинення підприємницької діяльності ОСОБА_1 зобов`язана сплатити єдиний соціальний внесок.

З січня по грудень 2017 року позивачу було нараховано мінімальну суму ЄСВ за в розмірі 704 грн. щомісячно (3200 грн. прожитковий мінімум для працездатних осіб х 22% ставка внеску), з січня 2018 року по вересень 2018 року нараховувалась щомісячно 819 грн. 06 коп. внеску, оскільки прожитковий мінімум зріс до 3723 грн. Вимога від 08.11.2018 № Ф-5425-50 на суму 15819 грн. 54 коп. була складена на недоїмку 2017 року та за дев`ять місяців 2018 року - (виходячи з розрахунку 704 грн. х 12 місяців + 819 грн. 06 коп. х 9 місяців).

Що стосується вимоги від 10.05.2019 № Ф-5425-50 на суму 21030 грн. 90 коп. , то до попереднього боргу 15819 грн. 54 коп. доданий борг з ЄСВ за період жовтень-грудень 2018 року 2457 грн. 18 коп. (819 грн. 06 коп. х 3 місяці), та за період січень 2019 року - березень 2019 року сума недоїмки склала 2574 грн. 18 коп. ( 918 грн.06 коп. щомісячний платіж ЄСВ виходячи з прожиткового мінімуму 4173 грн. х 3 місяці). Це підтверджується наданими відповідачем відомостями інтегрованої картки платника податків ОСОБА_1 .

Доводи позивача про те, що вона не подавала звітів по ЄСВ, не звільняє її від сплати недоїмки, навпаки за таке порушення існує ймовірність застосування до позивача штрафних санкцій. Позивач при реєстрації приватним підприємцем, повинна була усвідомлювати які права та обов`язки у неї виникають після такої реєстрації. Позивач була зобов`язана не тільки стати на облік у контролюючих органах в порядку, встановленому законодавством України; а й вести в установленому порядку облік доходів і витрат, складати звітність, що стосується обчислення і сплати ЄСВ; подавати до контролюючих органів декларації, звітність; сплачувати ЄСВ в строки та у розмірах, встановлених законами, також повідомляти контролюючі органи про зміну місця проживання фізичної особи - підприємця. Незнання законодавства не звільняє позивача від відповідальності.

Позивач не заперечує тієї обставини, що своєчасно не звернулась до державного реєстратора про внесення запису про припинення підприємницької діяльності, відповідно залишилась на податковому обліку як платник загальної системи оподаткування.

Щодо підстав внесення позивача як фізичну особу-підприємця до ЄДР юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, то дана обставина не є предметом спору, свої відносини з реєстраційним органом позивач має право вирішувати в загальному порядку, в тому числі судовому. Якщо суд визнає неправомірним внесення позивача до єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань з якийсь конкретної дати, це буде являтись підставою для перегляду даного рішення за нововиявленими обставинами.

Та обставина, що позивач є найманим працівником комунального підприємства "Каховське бюро технічної інвентаризації" Херсонської обласної ради, не позбавляє її права у вільний час займатись підприємницькою діяльністю. Подвійної сплати єдиного внеску також немає, оскільки за ОСОБА_1 як за працівника внесок сплачує роботодавець, а вона повинна сплачувати безпосередньо як фізична-особа-підприємець.

В даному спорі той факт, що позивач не займалась підприємницькою діяльністю ніяк не звільняє її від обов`язку сплатити ЄСВ. З 01 січня 2017 року, після змін до Закону України №2464 "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування" ФОП, які перебували на загальній системі оподаткування та не отримували дохід (прибуток) у звітному році або окремому місяці звітного року, зобов`язані були самостійно визначити базу нарахування та нарахувати єдиний внесок. Тобто, такі підприємці обов`язково мали сплачувати ЄСВ у розмірі не менше розміру мінімального страхового внеску, незалежно від того чи здійснювали підприємницьку діяльністю чи ні, отримували дохід чи ні. В автоматичному режимі єдиний внесок нараховувався виходячи з мінімального розміру єдиного внеску, проте платники могли самостійно визначити базу нарахування єдиного внеску, але не більше максимальної величини бази нарахування єдиного внеску.

Сума мінімального єдиного соціального внеску розраховувалась як добуток мінімальної заробітної плати на розмір внеску (22 відсотки). У разі якщо фізичними особами-підприємцями не отримано дохід у звітному році або окремому місяці звітного року, такі платники зобов`язані визначити базу нарахування єдиного внеску, але не більше максимальної величини бази нарахування, встановленої Законом про ЄСВ. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску. Єдиний внесок підлягає сплаті незалежно від фінансового стану платника (пункт 12 статті 9 Закону №2464).

Той факт, що відповідач мав право надіслати позивачу недоїмку відразу після в її виникнення за наслідками першого звітного періоду, за який вона виникла, є недоліком роботи контролюючого органу, але не є обставиною, яка звільняє позивача від сплати боргу та не є підставою визнавати оскаржувані вимоги неправомірними.

Таким чином, твердження позивача про відсутність у останнього обов`язку нараховувати та сплачувати єдиний внесок є безпідставними.

Суд розглянув клопотання позивача про поновлення пропущеного строку звернення до суду та доводи відповідача про те, що ОСОБА_1 пропустила 10-денний строк звернення до суду, який встановлений Законом України "Про збір та обліку єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування", та вважає, що строк звернення до суду позивачем не пропущений з наступних підстав.

З матеріалів справи вбачається, що вимога від 08.11.2018 отримана позивачем 28.03.2019, друга вимога від 10.05.2019 отримана матір`ю позивача 29.06.2019, оскільки позивач не мешкає за податковою адресою. До суду позов надійшов 22.08.2019, тобто в межах 6-місячного строку, який встановлено ст. 122 КАСУ, та який передбачає, що позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Кодекс адміністративного судочинства України передбачає можливість встановлення іншими законами спеціальних строків звернення до адміністративного суду, а також спеціального порядку обчислення таких строків. Разом з тим Закон України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування" не встановлює термінів оскарження вимоги в судовому порядку, а регламентує строки адміністративного порядку оскарження вимоги. Платник єдиного внеску зобов`язаний протягом десяти календарних днів з дня надходження вимоги про сплату недоїмки сплатити суми недоїмки та штрафів разом з нарахованою пенею або має право або оскаржити вимогу до органу доходів і зборів вищого рівня чи в судовому порядку. У разі якщо платник єдиного внеску протягом десяти календарних днів з дня надходження вимоги не сплатив зазначені у вимозі суми недоїмки та штрафів разом з нарахованою пенею, не узгодив вимогу з органом доходів і зборів, не оскаржив вимогу в судовому порядку або не сплатив узгоджену суму недоїмки протягом десяти календарних днів з дня надходження узгодженої вимоги, орган доходів і зборів надсилає в порядку, встановленому законом, до підрозділу державної виконавчої служби вимогу про сплату недоїмки. Таким чином, скорочений 10-денний термін встановлений Законом для узгодження зобов`язань з ЄСВ. Пропуск цього строку свідчить про те, що фіскальний орган має право розпочати процедуру стягнення суми недоїмки на підставі узгодженої вимоги. Разом з тим, Закон №2464-УІ не обмежує право платника єдиного внеску на звернення до суду з позовом про визнання неправомірною вимоги та її скасування десятиденним терміном.

Ч.16 ст. 25 Закону №2464-УІ передбачає, що строк давності щодо нарахування, застосування та стягнення сум недоїмки, штрафів та нарахованої пені з єдиного внеску не застосовується. Оскільки контролюючі органи наділені правом стягнення з платників ЄСВ боргу протягом необмеженого строку, то для цілей забезпечення принципів справедливості, рівності і баланс у відносинах між платниками і державою, аналогічне право на оскарження рішень контролюючого органу повинно бути забезпечено і для платників ЄСВ. Суд вважає, що обмеження платника 10-денним терміном для оскарження надісланої йому вимоги суперечить принципам єдиного підходу до встановлення податків та зборів.

Суд приймає до уваги відсутність чіткого регулювання питання щодо строку реалізації права на позов про оскарження вимоги та обставин, з якими пов`язаний початок перебігу даного строку, тому обмеження на звернення з таким позовом десятиденним процесуальним строком є необгрунтованим.

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку, що вимоги Головного управління ДФС у Херсонській області, АР Крим та м. Севастополі № Ф-5425-50 від 08.11.2018 на суму 15819,54 грн. та № Ф-5425-50 від 10.05.2019 на суму 21030,90 грн. сформовані відповідачем у відповідності до вимог чинного законодавства та в межах повноважень, а отже є законними, тому у задоволенні позовних вимог необхідно відмовити.

Керуючись статтями 139, 143, 242-246, 250, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

вирішив:

Відмовити ОСОБА_1 в задоволенні позову про визнання протиправними та скасування вимог Головного управління ДФС у Херсонській області, АР Крим та м. Севастополі № Ф-5425-50 від 08.11.2018 , № Ф-5425-50 від 10.05.2019.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку безпосередньо до П`ятого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги в 30-денний строк з дня складання повного судового рішення, при цьому відповідно до п.п. 15.5 п. 15 розділу VII "Перехідні положення" КАС України до початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються через суд першої інстанції, який ухвалив відповідне рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо вона не була подана у встановлений строк. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після закінчення апеляційного розгляду справи.

Суддя Хом`якова В.В.

кат. 111060000