Справа № 160/6733/19
Суддя: Шальєва В.А.
Дата ухвалення: 2019-11-25 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

25 листопада 2019 року м. Дніпросправа № 160/6733/19

Третій апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

судді-доповідача: Шальєвої В.А.

суддів: Олефіренко Н.А., Чумака С.Ю.,

розглянувши в порядку письмового провадження в залі судового засідання Третього апеляційного адміністративного суду у м. Дніпрі апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 23.08.2019 р. (суддя Сліпець Н.Є.) в справі № 160/6733/19 за позовом ОСОБА_1 до Державної установи «Кам`янська виправна колонія (№ 34)» про визнання дій протиправними, стягнення суми,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулась до Дніпропетровського окружного адміністративного суду з позовом до Державної установи «Кам`янська виправна колонія (№ 34)» (далі - ДУ «КВК (№ 34)») про визнання протиправними дій щодо не проведення повного розрахунку при звільненні в частині невиплати в день звільнення 01.03.2019 р. компенсації за не отримане речове майно в сумі 8815,65 грн., стягнення грошової компенсації вартості не отриманого речового майна в сумі 8815,65 грн., стягнення середнього заробітку за несвоєчасний розрахунок при звільненні за період з 01.03.2019 р. по день фактичного розрахунку, виходячи з розрахунку 225,07 грн. в день (розмір суми станом на 15.07.2019 р. становить 30834,59 грн. за 137 днів затримки розрахунку).

Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 23.08.2019 р. позов задоволено частково, визнано протиправними дії ДУ «КВК (№ 34)» в частині не проведення повного розрахунку при звільненні в частині невиплати ОСОБА_1 в день звільнення (01.03.2019 р.) компенсації за не отримане речове майно в сумі 8815,65 грн.; стягнуто з ДУ «КВК (№ 34)» на користь ОСОБА_1 грошову компенсації за не отримане речове майно в сумі 8815,65 грн.; в задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.

В апеляційній скарзі позивач просить скасувати рішення в частині відмови у задоволенні позовних вимог з підстав неправильного застосування судом першої інстанції норм матеріального права, порушення норм процесуального права, ухвалити в цій частині нове рішення про задоволення позову в повному обсязі. Апелянт вказує на необґрунтованість висновку суду першої інстанції, що компенсація за не отримане речове майно не входить до складу заробітної плати, що обумовило відмову у задоволенні позову в частині стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку.

У відзиві на апеляційну скаргу відповідач просить залишити рішення суду першої інстанції без змін, відмовивши у задоволенні апеляційної скарги.

Справа судом розглянута без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами на підставі п. 3 ч. 1 ст. 311 КАС України у зв`язку з поданням апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, яке ухвалено в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд доходить висновку, що апеляційна скарга має бути задоволена з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що згідно з наказом ДУ «КВК (№34)» від 01.03.2019 р. за №35/ОС-19 «Про особовий склад» ОСОБА_1 звільнено за пунктом 7 частини 1 статті 77 Закону України «Про Національну поліцію» (за власним бажанням).

За змістом довідки про виплату грошової компенсації за належні до видачі предмети речового майна №28 від 18.06.2019 р., виданої Південно-Східним міжрегіональним управлінням з питань виконання кримінальних покарань та пробації Міністерства юстиції, загальна сума грошової компенсації складає 8 815,65 грн.

18.06.2019 р. позивач звернулась до начальника ДУ «КВК (№34)» із клопотанням, в якому просила повідомити відомості про наявність або відсутність та розмір заборгованості щодо виплати грошової компенсації за належні до видачі предмети речового майна.

Листом від 04.07.2019 р. за №34/6-6-19/М-6 відповідач повідомив, що п. 22 Порядку забезпечення речовим майном персоналу Державної кримінально-виконавчої служби грошова компенсація виплачується за умови наявності коштів та в межах бюджетних асигнувань, установлених на відповідні цілі, оскільки державна установа «Кам`янська виправна колонія (№34)» не є розпорядником коштів (розпорядником коштів є Міністерство юстиції України) та фінансується з державного бюджету, то відповідно, адміністрація установи не може передбачити наперед компенсаційні витрати. Кошторисом установи на 2019 рік видатки для проведення виплат грошової компенсації за неотримане речове майно не передбачено.

Встановивши, що на день звільнення позивач не була забезпечена повністю грошовим забезпеченням за не отримане речове майно, суд першої інстанції дійшов висновку, що позивач має право на отримання середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні.

Суд першої інстанції дійшов висновку, що відповідачем допущено протиправні дії щодо не проведення повного розрахунку при звільненні позивача в частині не виплати компенсації за не отримане речове майно, тому позовні вимоги про стягнення з відповідача на користь позивача грошової компенсацію вартості за не отримане речове майно у сумі 8815,65 грн. мають бути задоволені.

Разом з тим, вважаючи, що компенсація за речове майно не є складовою заробітної плати, суд першої інстанції вказав про відсутність підстав для задоволення позову в частині позовних вимог про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні. При цьому послався на правову позицію Верховного Суду, викладену у постанові від 14.08.2019 року у справі №808/8783/15.

Здійснюючи апеляційний перегляд справи в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд визнає висновок суду першої інстанції, що слугував підставою для відмови у задоволення позову в частині стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, необґрунтованим.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 , старшого сержанта внутрішньої служби, молодшого інспектора відділу нагляду і безпеки ДУ «КВК (№ 34)», наказом ДУ «КВК (№ 34)» № 35/ОС-19 від 01.03.2019 р. звільнено зі служби відповідно до п. 7 ч. 1 ст. 77 Закону України «Про Національну поліцію» (за власним бажанням) з 01.03.2019 р.

01.03.2019 р. позивач звернулась до відповідача із заявою про виплату компенсації за не отримане речове майно (а.с. 15).

18.06.2019 р. позивач вдруге звернулась до відповідача з цього питання (а.с. 17).

Листом від 04.07.2019 р. за №34/6-6-19/М-6 відповідачем повідомлено, що п. 22 Порядку забезпечення речовим майном персоналу Державної кримінально-виконавчої служби грошова компенсація виплачується за умови наявності коштів та в межах бюджетних асигнувань, установлених на відповідні цілі. Оскільки ДУ «КВК (№34)» не є розпорядником коштів (розпорядником коштів є Міністерство юстиції України) та фінансується з державного бюджету, то відповідно, адміністрація установи не може передбачити наперед компенсаційні витрати. Кошторисом установи на 2019 рік видатки для проведення виплат грошової компенсації за не отримане речове майно не передбачено (а.с. 19).

Довідкою про виплату грошової компенсації за належні до видачі предмети речового майна №28 від 18.06.2019 р. Південно-Східного міжрегіонального управління з питань виконання кримінальних покарань та пробації Міністерства юстиції підтверджено, що загальна сума грошової компенсації за не отримане речове майно складає 8 815,65 грн.

Рішення суду першої інстанції в частині визнання протиправними дії ДУ «КВК (№ 34)» щодо не проведення повного розрахунку при звільненні в частині невиплати ОСОБА_1 в день звільнення (01.03.2019 р.) компенсації за не отримане речове майно в сумі 8815,65 грн. та стягнення з ДУ «КВК (№ 34)» на користь ОСОБА_1 грошової компенсації за не отримане речове майно в сумі 8815,65 грн. не оскаржене в апеляційному порядку.

Спірним є питання наявності правових підстав для стягнення на користь позивача грошового забезпечення за час затримки розрахунку при звільненні, при цьому такою затримкою позивач вважає невиплату у день звільнення компенсації за не отримане речове майно.

Вирішуючи спірні правовідносини, суд виходить з наступного.

Частиною 5 статті 23 Закону України «Про Державну кримінально-виконавчу службу України» від 23.06.2005 р. № 2713-IV встановлено, що на осіб рядового і начальницького складу кримінально-виконавчої служби поширюється соціальний захист поліцейських, визначений Законом України "Про Національну поліцію", а також порядок і умови проходження служби, передбачені для поліцейських. Умови і розміри грошового забезпечення осіб рядового і начальницького складу та оплати праці працівників кримінально-виконавчої служби визначаються Кабінетом Міністрів України.

Порядок виплати грошового забезпечення та компенсаційних виплат особам рядового і начальницького складу Державної кримінально-виконавчої служби України затверджено наказом Міністерства юстиції України від 28.03.2018 р. № 925/5, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 28.03.2018 р. за № 377/31829, (далі - Порядок № 925/5) пунктом 3 розділу І якого визначено, що грошове забезпечення осіб рядового і начальницького складу включає: щомісячні основні види грошового забезпечення; щомісячні додаткові види грошового забезпечення; одноразові додаткові види грошового забезпечення.

До щомісячних основних видів грошового забезпечення належать: посадовий оклад; оклад за спеціальним званням; надбавка за вислугу років.

До щомісячних додаткових видів грошового забезпечення належать: підвищення посадового окладу; надбавки; доплати; премія.

До одноразових додаткових видів грошового забезпечення належать: допомога для оздоровлення; матеріальна допомога для вирішення соціально-побутових питань.

Пунктом 1 глави 22 розділу ІІ Порядку № 925/5 встановлено, що днем звільнення зі служби вважається день видання наказу про звільнення або дата, зазначена в наказі про звільнення, яка не повинна передувати даті звільнення.

День звільнення вважається останнім днем служби.

Грошове забезпечення виплачується до дня звільнення зі служби включно разом із премією, встановленою у порядку, визначеному главою 13 цього розділу, за результатами оперативно-службової діяльності за останній місяць служби.

Порядок забезпечення речовим майном персоналу Державної кримінально-виконавчої служби затверджено постановою Кабінету Міністрів України від 14.08.2013 р. № 578, пунктом 27 якого встановлено, що під час звільнення із служби особам рядового і начальницького складу за їх бажанням може видаватися речове майно особистого користування, яке не було ними отримано на день звільнення, або виплачуватися грошова компенсація за нього за цінами, що діють на день підписання наказу про звільнення.

Таким чином, нормативно-правовим актом, який регулює питання забезпечення речовим майном персоналу Державної кримінально-виконавчої служби, чітко встановлений обов`язок адміністрації у день звільнення або видати належне особі, що звільняється зі служби, речове майно, або виплати грошову компенсацію за таке майно за цінами, що діють саме на день звільнення.

Відповідно до статті 116 КЗпП при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум.

В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму.

Згідно зі статтею 117 КЗпП в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору.

Відповідно до пункту 4 розділу ХІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про Національну поліцію» № 580-VIII до приведення законодавства України у відповідність із цим Законом акти законодавства застосовуються в частині, що не суперечить цьому Закону.

Оскільки положення спеціального законодавства не врегульовують усіх питань, які можуть виникати при звільненні зі служби в органах державної кримінально-виконавчої служби України, як-то відповідальність за затримку розрахунку при звільненні, суд визнає обґрунтованим застосування судом першої інстанції до спірних правовідносин окремих положень КЗпП (у тій частині, що не врегульована спеціальними для цих правовідносин нормами), що відповідає правовій позиції Верховного Суду України, висловленій у постанові від 17 лютого 2015 року у справі № 21-8а15, та правовій позиції Верховного Суду, що викладена в постанові від 30.01.2019 р. в справі № 806/2164/16.

Враховуючи, що компенсація за не отримане речове майно має бути виплачена особі при звільненні, не виплата такої компенсації у день звільнення тягне за собою правові наслідки, встановлені статтею 117 КЗпП, у вигляді стягнення середнього заробітку (середнього грошового забезпечення) по день фактичного розрахунку, в цьому випадку - по день постановлення судового рішення.

Суд визнає помилковим висновок суду першої інстанції, що оскільки компенсація за не отримане речове майно не входить до складу грошового забезпечення, відповідно, відсутні підстави вважати, що невиплата у день звільнення зазначеної компенсація не свідчить про затримку розрахунку при звільненні та не тягне за собою правові наслідки, передбачені статтею 117 КЗпП.

Приведеними вище приписами статей 116 та 117 КЗпП встановлено імперативний обов`язок роботодавця виплатити саме у день звільнення працівникові всі суми, що належать йому від підприємства, установи, організації, а також відповідальність такого роботодавця у разі невиплати належним звільненому працівникові сум у день звільнення в вигляді виплати середнього заробітку за весь час затримки розрахунку при звільненні.

Відповідно, оскільки компенсація за не отримане речове майно повинна бути виплачена саме в день звільнення, у разі невиплати такої компенсації в день звільнення настає обов`язок відповідача з виплати середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні.

Приписами частин 5 та 6 статті 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» визначено, що висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, є обов`язковими для всіх суб`єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права.

Висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, враховуються іншими судами при застосуванні таких норм права.

Частиною 5 статті 242 КАС встановлено, що при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Суд враховує висновки Верховного Суду, викладені у постанові від 14.08.2019 р. в справі № 808/8783/15, які полягають у тому, що не виплата при звільненні працівникові сум, які не є складовою заробітної плати, не тягне за собою стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку, але не погоджується з такими висновками та не застосовує їх до спірних правовідносин з наступних підстав.

Як зазначено судом вище, законодавець у статті 116 КЗпП встановлює обов`язок роботодавця з виплати саме у день звільнення працівникові всіх суми, що належать йому від підприємства, установи, організації, не вказуючи на обов`язковість виплати у день звільнення тільки належних сум заробітної плати або грошового забезпечення, як в цьому випадку. Тобто, роботодавцем у день звільнення мають бути виплачені усі суми, що належать працівникові, що звільняється, незалежно від того, чи входять такі суми до складу заробітної плати (грошового забезпечення), чи є такі суми іншими компенсаційними виплатами.

Таким чином, суд визнає позовні вимоги позивача про стягнення середнього заробітку за затримку розрахунку при звільненні обґрунтованими.

Разом з тим, суд не може погодитися із розрахунком такої суми, приведеним позивачем у позовній заяві.

За правилами Порядку № 925/5 для розрахунку грошового забезпечення за час перебування у відпустці у зв`язку з вагітністю та пологами, одноразових додаткових видів грошового забезпечення та компенсаційних виплат (допомога для оздоровлення, матеріальна допомога для вирішення соціально-побутових питань, одноразова грошова допомога при звільненні зі служби, грошова компенсація за невикористані дні відпусток) до місячного грошового забезпечення включається премія (встановлена відповідно до глави 13 розділу II цього Порядку) в середньому розмірі за повні дванадцять календарних місяців служби підряд за місцем проходження служби, а за менший період служби - в середньому розмірі за повні календарні місяці служби за місцем проходження служби (пункт 22 розділу І).

Відповідно до абз. 2 пункту 2 глави 22 розділу ІІ Порядку № 925/5 виплата грошової компенсації за невикористані дні відпусток проводиться, виходячи з розміру місячного грошового забезпечення, право на отримання якого особа рядового чи начальницького складу має відповідно до чинного законодавства, на день звільнення із служби з врахуванням пункту 22 розділу I цього Порядку. При цьому одноденний розмір грошового забезпечення визначається шляхом ділення розміру місячного грошового забезпечення на 30 календарних днів.

Таким чином, середньоденне грошове забезпечення повинно розраховуватися шляхом ділення середньомісячного грошового забезпечення на 30 календарних днів.

Середньомісячне грошове забезпечення позивача складає 6313,65 грн. (сума грошового забезпечення за 12 послідовних календарних місяців поділена на 12), відповідно розмір середньоденного грошового забезпечення складає 210,46 грн.

Кількість днів затримки остаточного розрахунку при звільненні складає 269 днів (позивача звільнено 01.03.2019 р., днем фактичного розрахунку вважається день ухвалення цього рішення - 25.11.2019 р.)

Таким чином, на користь позивача має бути стягнуто середнє грошове забезпечення за час затримки розрахунку при звільненні в розмірі 56 613,74 грн.

З урахуванням викладеного суд дійшов висновку, що судом першої інстанції неправильно застосовано норми матеріального права, що є підставою для скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення нового рішення.

Оскільки ця справа стосується питання прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби, а позивач не є службовою особою, яка у значенні Закону України «Про запобігання корупції» займає відповідальне та особливо відповідальне становище, ця справа є справою незначної складності у розумінні п. 1 ч. 6 ст. 12 КАС України, судове рішення суду апеляційної інстанції згідно з п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України не підлягає оскарженню в касаційному порядку.

Керуючись ст. ст. 6, 7, 8, 9, 242, 243, 308, 311, 315, 317, 321, 322, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 23.08.2019 р. в справі № 160/6733/19 задовольнити.

Рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 23.08.2019 р. в справі № 160/6733/19 за позовом ОСОБА_1 до Державної установи «Кам`янська виправна колонія (№ 34)» про визнання дій протиправними, стягнення суми скасувати в частині відмови у задоволенні позову про стягнення середнього грошового забезпечення за затримку розрахунку при звільненні.

В цій частині ухвалити нове рішення.

Задовольнити позовні вимоги позовом ОСОБА_1 до Державної установи «Кам`янська виправна колонія (№ 34)» про стягнення середнього грошового забезпечення за затримку розрахунку при звільненні.

Стягнути з Державної установи «Кам`янська виправна колонія (№ 34)» на користь ОСОБА_1 середнє грошове забезпечення за час затримки розрахунку при звільненні в розмірі 56 613 (п`ятдесят шість тисяч шістсот тринадцять) грн. 74 коп.

Постанова суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду набирає законної сили з дати її прийняття 25.11.2019 р. та відповідно п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України касаційному оскарженню не підлягає.

Повне судове рішення складено 25.11.2019 р.

Суддя-доповідач В.А. Шальєва

суддя Н.А. Олефіренко

суддя С.Ю. Чумак