Справа № 461/738/19
Суддя: Кухтей Руслан Віталійович
Дата ухвалення: 2019-11-21 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 листопада 2019 рокуЛьвів№ 857/11567/19

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого-судді: Кухтея Р.В.

суддів: Носа С.П., Обрізка І.М.

з участю секретаря судового засідання: Коваль Т.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу Львівської митниці ДФС на рішення Галицького районного суду м. Львова від 07 жовтня 2019 року (ухвалена головуючим-суддею Городецькою Л.М. у м. Львові) за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Львівської митниці ДФС про скасування рішення,

в с т а н о в и в :

У лютому 2019 року ОСОБА_1 звернувся в суд із зазначеним позовом, в якому просив скасувати постанову в.о.заступника начальника Львівської митниці ДФС Мухи О.С. №7433/20900/18 від 22.01.2019 та закрити справу про порушення митних правил.

Рішенням Галицького районного суду м. Львова від 07.10.2019 адміністративний позов було задоволено повністю.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, Львівська митниця ДФС подала апеляційну скаргу, в якій через неправильне застосування судом норм матеріального та порушення норм процесуального права просить його скасувати та прийняти постанову, якою відмовити позивачу у задоволенні позову.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначає, що позивач перевищив строк перебування ввезеного ним транспортного засобу в режимі «транзит» на митній території України, чим порушив вимоги митного законодавства. Сам факт звернення у правоохоронні органи не підтверджує, що проти позивача вчинені злочинні дії і на даний момент відсутня інформація про прийняте рішення про вчинення відносно нього протиправних дій з боку третіх осіб.

Відзив на апеляційну скаргу від позивача до суду апеляційної інстанції не надходив.

Учасники справи в судове засідання не з`явилися, про дату, час і місце розгляду справи повідомлені належним чином, а тому суд апеляційної інстанції вважає за можливе провести розгляд справи у їх відсутності за наявними у справі матеріалами та на основі наявних у ній доказів.

Згідно ч.4 ст.229 КАС України, фіксація судового розгляду технічними засобами не здійснюється.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши наявні у матеріалах справи письмові докази та доводи апеляційної скарги в їх сукупності, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а оскаржуване рішення без змін, виходячи з наступного.

З матеріалів справи видно, що в ході митного контролю у пункті пропуску «Шегині-Медика» митного поста «Мостиська» Львівської митниці ДФС 25.03.2018 громадянином України ОСОБА_1 в режимі «транзит» було ввезено транспортний засіб марки «AUDI», VIN НОМЕР_1 , реєстраційний номерний знак Республіки Польща НОМЕР_2 . Станом на 10.12.2018 термін перебування вказаного транспортного засобу на митній території України перевищено більше ніж на десять діб. Документів, які б підтверджували неможливість дотримання терміну транзиту у зв`язку з дією обставин непереборної сили, гр. ОСОБА_1 не надав.

22.01.2019 в.о.заступника начальника Львівської митниці ДФС - начальником управління протидії митним правопорушенням та міжнародної взаємодії Мухою О.С., за результатами розгляду матеріалів про порушення митних правил було прийнято постанову №7433/20900/18, якою позивача було визнано винним у порушенні митних правил, передбачених ч.3 ст.470 МК України та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 8500 грн.

Задовольняючи адміністративний позов, суд першої інстанції виходив з того, що відповідачем не було надано належних доказів щодо наявності у позивача права власності або користування на транспортний засіб та встановлення ним будь-яких осіб на пред`явлення автомобіля для здійснення митного контролю та митного оформлення. Такі ж докази не були надані у процесі розгляду справи про порушення митних правил. Зміст наданих митним органом документів не містить переконливих даних стосовно факту ввезення автомобіля саме позивачем.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, вважає їх вірними та такими, що відповідають нормам матеріального та процесуального права, а також фактичним обставинам справи, з огляду на наступне.

Частиною другою статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно дефініції, наведеної у ч.1 ст.90 МК України, транзит - це митний режим, відповідно до якого товари та/або транспортні засоби комерційного призначення переміщуються під митним контролем між двома органами доходів і зборів України або в межах зони діяльності одного органу доходів і зборів без будь-якого використання цих товарів, без сплати митних платежів та без застосування заходів нетарифного регулювання зовнішньоекономічної діяльності.

Згідно ч.1 та ч.4 ст.102 МК України, митний режим транзиту завершується вивезенням товарів, транспортних засобів комерційного призначення, поміщених у цей митний режим, за межі митної території України. Митний режим транзиту також завершується поміщенням товарів, транспортних засобів комерційного призначення в інший митний режим при дотриманні вимог, встановлених цим Кодексом.

Статтею 95 МК України для автомобільного транспорту встановлено строк транзитного перевезення в десять діб, а у разі переміщення в зоні діяльності однієї митниці - п`ять діб.

Частиною третьою статті 470 МК України передбачено, що перевищення встановленого статтею 95 цього Кодексу строку доставки товарів, транспортних засобів комерційного призначення, митних або інших документів на ці товари більше ніж на десять діб - тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі п`ятисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

За змістом ст.522 МК України справи про порушення митних правил, передбачені статтями 468-470, 474, 475, 477-481, 485 цього Кодексу, розглядаються органами доходів і зборів.

Згідно ст.523 МК України, від імені митниць справи про порушення митних правил розглядаються керівниками цих митниць або їх заступниками, а від імені центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику, - посадовими особами, уповноваженими на це відповідно до посадових інструкцій, або іншими особами, уповноваженими на це керівником центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику.

Поняття адміністративного правопорушення відображено у частині першій ст.9 КУпАП та передбачає протиправну, винну (умисну або необережну) дію чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Частиною першою статті 458 МК України передбачено, що порушення митних правил є адміністративним правопорушенням, яке являє собою протиправні, винні (умисні або з необережності) дії чи бездіяльність, що посягають на встановлений цим Кодексом та іншими актами законодавства України порядок переміщення товарів, транспортних засобів комерційного призначення через митний кордон України, пред`явлення їх органам доходів і зборів для проведення митного контролю та митного оформлення, а також здійснення операцій з товарами, що перебувають під митним контролем або контроль за якими покладено на органи доходів і зборів цим Кодексом чи іншими законами України, і за які цим Кодексом передбачена адміністративна відповідальність.

Згідно п.1.1 ч.1 розділу ІІІ Правил митного контролю та митного оформлення транспортних засобів, що переміщуються громадянами через митний кордон України, затверджених наказом Державної митної служби України №1118 від 17.11.2015 (далі - Правила), у разі ввезення транспортних засобів на митну територію України з метою транзиту власник або уповноважена особа представляє уповноваженій особі митного органу, у зоні діяльності, якого розташований пункт пропуску через державний кордон України, транспортний засіб для здійснення митного огляду й подає оригінали та ксерокопії документів, що підтверджують право власності на транспортний засіб або користування ним (у тому числі з правом розпорядження), реєстраційних (технічних) документів на транспортний засіб (якщо він перебував на обліку в реєстраційному органі іноземної держави чи України) з відмітками про зняття транспортного засобу з обліку, якщо такі документи видаються реєстраційним органом.

Згідно п.9 Правил, не підлягає пропуску через митний кордон України ТЗ, увезення якого в Україну заборонено згідно із законодавством або на який відсутні документи, що підтверджують право власності на ТЗ або користування ним (у тому числі з правом розпорядження).

Крім того, пунктом 7 Типової технологічної схеми здійснення митного контролю автомобільних транспортних засобів перевізників і товарів, що переміщуються ними, у пунктах пропуску через державний кордон, затвердженої постановою Кабінету Міністрів України №451 від 21.05.2012 визначено, що митний контроль автомобільних транспортних засобів і товарів у пунктах пропуску здійснюється шляхом застосування таких форм митного контролю, зокрема, шляхом перевірки документів та відомостей, які відповідно до законодавства надаються митним органам під час переміщення автомобільних транспортних засобів і товарів через митний кордон України.

Таким чином, виходячи з аналізу наведених вище норм, колегія суддів приходить до висновку, що при оформленні зобов`язання про транзит автомобіля визначальним є не факт знаходження особи за кермом автомобіля та наявності прав на керування транспортним засобом, а факт зазначення такої особи у поданих документах власником транспортного засобу або уповноваженою особою.

Статтею 72 КАС України передбачено, що доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Згідно ч.2 ст.74 КАС України, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (ч.1 ст.76 КАС України).

Отже, належними та достатніми доказами в підтвердження факту ввезення позивачем транспортного засобу в режимі транзиту на митну територію України за умови, що позивач заперечує цей факт, є документи, які повинні були подаватися при переміщенні ТЗ через митний кордон України та копії яких повинні були залишатися в справах митного органу.

Разом з тим, до письмового відзиву на позовну заяву відповідачем не було додано перелічених у ньому письмових доказів на підтвердження факту ввезення автомобіля саме позивачем.

Не були представлені такі докази і суду апеляційної інстанції.

Дані обставини в сукупності дають підстави вважати, що відповідачем, як суб`єктом владних повноважень, не виконано обов`язку, передбаченого ч.2 ст.77 КАС України, зокрема, щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності у справах про їх протиправність.

Відповідно до ч.1 ст.77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Таким чином, вчинення позивачем адміністративного правопорушення, відповідальність за яке передбачена ч.3 ст.470 МК України відповідачем не доведено.

Колегія суддів наголошує, що у розглядуваній справі жодних доказів того, що позивач є власником чи має право користування спірним транспортним засобом у процесі розгляду справи про порушення митних правил чи справи в суді не встановлено.

Відтак, колегія суддів дійшла висновку, що матеріали справи не містять достатніх, належних, допустимих та достатніх доказів того, що саме позивач здійснив ввезення на митну територію України вище вказаного автомобіля.

Аналогічного висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 17.10.2018 по справі №166/722/17, який відповідно до ч.5 ст.242 КАС України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин враховується судом апеляційної інстанції, в якій суд касаційної інстанції вказав, що судами попередніх інстанції у процесі розгляду справи не було встановлено жодних документів, які б підтверджували наявність у позивача права власності чи права користування спірним транспортним засобом.

Відповідно до ст.489 МК України, посадова особа при розгляді справи про порушення митних правил зобов`язана з`ясувати : чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують та/або обтяжують відповідальність, чи є підстави для звільнення особи, що вчинила правопорушення, від адміністративної відповідальності, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Згідно ч.2 ст.495 МК України, посадова особа органу доходів і зборів, яка здійснює провадження у справі про порушення митних правил, оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом та правосвідомістю.

З урахуванням наведеного вище, колегія суддів вважає вірним висновок суду першої інстанції про те, що в.о. заступника начальника Львівської митниці ДФС Муха О.С., при розгляді справи про порушення митних правил №7433/20900/18 зобов`язаний був на підставі доказів, передбачених ст.495 МК України, належними чином з`ясувати усі обставини справи, зокрема, факт ввезення саме позивачем транспортного засобу на територію України та відповідно до встановлених фактів дати правильну юридичну оцінку його діям. Однак, вказаних обставин у порушення вимог ст.489 МК України посадовою особою на підставі належних доказів не встановлено, тобто оспорювана постанова винесена без урахування усіх обставин, що мають значення для правильного вирішення справи.

З огляду на те, що матеріали справи не містять достатніх, належних і допустимих доказів того, що саме позивач здійснив ввезення на митну територію України транспортного засобу, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інтенції про неправомірне накладення на нього адміністративного стягнення за порушення митних правил.

Згідно ст.316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Таким чином, колегія суддів приходить до висновку, що оскаржуване рішення ухвалене відповідно до норм матеріального та процесуального права, а висновки суду першої інстанції ґрунтується на всебічному, повному та об`єктивному з`ясуванні всіх обставин, що мають значення для справи, які не спростовані доводами апеляційної скарги, у зв`язку з чим відсутні підстави для її задоволення.

Керуючись ст.ст. 229, 272, 286, 308, 310, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, суд,

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу Львівської митниці ДФС залишити без задоволення, а рішення Галицького районного суду м. Львова від 07 жовтня 2019 року по справі №461/738/19 - без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції є остаточною та не може бути оскаржена.

Головуючий суддя Р. В. Кухтей
судді С. П. Нос
І. М. Обрізко
Повне судове рішення складено 26.11.2019.