Справа № 520/5622/19
Суддя: Перцова Т.С.
Дата ухвалення: 2019-11-25 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 листопада 2019 р. Справа № 520/5622/19
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді: Перцової Т.С.,

Суддів: Чалого І.С. , Жигилія С.П. ,

розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Луганської обласної державної адміністрації-Луганської обласної військово-цивільної адміністрації на рішення Харківського окружного адміністративного суду від 05.07.2019 року, головуючий суддя І інстанції: Шевченко О.В., м. Харків по справі № 520/5622/19

за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2

до Луганської обласної державної адміністрації-Луганської обласної військово-цивільної адміністрації

про зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ

ОСОБА_1 (далі по тексту - ОСОБА_1 , перший позивач), ОСОБА_2 (далі по тексту - ОСОБА_2 , другий позивач) звернулись до Харківського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Луганської обласної державної адміністрації - Луганської обласної військово-цивільної адміністрації (далі по тексту - відповідач), в якому просили суд :

- визнати ОСОБА_1 та ОСОБА_2 особами, які постраждали від надзвичайної ситуації;

- зобов`язати Луганську обласну військово-цивільну адміністрацію розглянути звернення ОСОБА_1 та ОСОБА_2 від 13.05.2019 року по суті;

- зобов`язати Луганську обласну військово-цивільну адміністрацію визнати ОСОБА_1 та ОСОБА_2 особами, які постраждали від надзвичайної ситуації, пов`язаної з веденням бойових дій;

- зобов`язати Луганську обласну військово-цивільну адміністрацію видати на ім`я ОСОБА_1 та ОСОБА_2 довідки про визнання їх особами, які постраждали від надзвичайної ситуації;

- вказати керівництву Луганської обласної військово-цивільної адміністрації о дотриманні законів України, а не їх ігноруванні.

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що відповідачем протиправно не розглянуто звернення ОСОБА_1 та ОСОБА_2 від 13.05.2019 року по суті та не визнано особами, які постраждали від надзвичайної ситуації, пов`язаної з веденням бойових дій та не видано відповідні довідки.

Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 05.07.2019 по справі № 520/5622/19, прийнятим в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін, адміністративний позов ОСОБА_1 (ідентифікаційний номер НОМЕР_1 , адреса реєстрації: АДРЕСА_1 ; адреса фактичного проживання та реєстрації як ВПО: АДРЕСА_2 ), ОСОБА_2 (ідентифікаційний номер НОМЕР_2 , адреса реєстрації: АДРЕСА_1 ; адреса фактичного проживання та реєстрації як ВПО: АДРЕСА_2 ) до Луганської обласної державної адміністрації - Луганської обласної військово-цивільної адміністрації (, адреса: 93406, Луганська область, м. Сєвєродонецьк, пр-т Центральний, буд. 59) про зобов`язання вчинити певні дії - задоволено частково.

Зобов`язано Луганську обласну державну адміністрацію - Луганську обласну військово-цивільну адміністрацію повторно розглянути звернення ОСОБА_1 та ОСОБА_2 від 13.05.2019 року по суті поставлених в ньому питань.

В задоволенні іншої частини позовних вимог - відмовлено.

Відповідач, не погодившись із вказаним рішенням суду першої інстанції, подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції при прийнятті оскаржуваного рішення норм матеріального та процесуального права, просить суд апеляційної інстанції скасувати рішення Харківського окружного адміністративного суду від 05.07.2019 по справі № 520/5622/19, ухвалити нове рішення, яким в позові відмовити.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги стверджує, що судом першої інстанції безпідставно ототожнено обласну військово-цивільну адміністрацію із іншим тимчасовим державним органом - військово-цивільною адміністрацією населених пунктів, та не враховано, що саме остання в силу ч.2 ст.4 Закону України «Про військово-цивільні адміністрації» здійснює делеговані повноваження місцевих рад. В силу положень ч.3 ст.4 «Про військово-цивільні адміністрації» відповідач такими повноваженнями не наділений. Враховуючи, що відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади зобов`язані діяти виключно на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, а також те, що звернення позивачів вже розглянуто по суті, про що надано відповідь від 24.05.2019 № 54-КЛ01156-20308, суд першої інстанції фактично зобов`язав відповідача вчинити дії, які суперечать чинному законодавству.

Вважає, що посилання суду першої інстанції на постанову Кабінету міністрів України від 05.10.1992 № 562 «Про Порядок відшкодування шкоди особам, які постраждали від надзвичайних обставин» як на правову підставу видачі довідок, є необґрунтованим, у зв`язку з невідповідністю цієї постанови спеціальним законам - Кодексу цивільного захисту України та Закону України «Про правовий режим надзвичайного стану", якими встановлено, що питання відшкодування шкоди особам, які постраждали внаслідок надзвичайних ситуацій, регулюється виключно законом.

Вказує, що судом першої інстанції не обґрунтовано свого висновку про те, що позивачам відмовлено у розгляді питання щодо видачі довідок. Зазначив, що у зверненні від 13.05.2019 позивачі порушили питання щодо видачі їм довідок про встановлення статусу осіб, постраждалих від надзвичайної ситуації, або переслати звернення за належністю. За результатами розгляду звернення позивача повідомлено, що облдержадміністрація не наділена повноваженнями щодо видачі довідок про визнання особи постраждалою внаслідок надзвичайної ситуації, а оскільки заявники просили встановити факт, що має юридичне значення, їм було рекомендовано звернутись до суду. Пояснив, що навіть за умови завдання шкоди об`єктам, розташованим на тимчасово окупованій території, видача таких довідок законодавством не передбачена, оскільки на даний час відсутній механізми засвідчення фактів завдання шкоди об`єктам, фізичний доступ до яких відсутній. Крім того, зазначив, що позивачі просили визнати їх постраждалими від надзвичайної ситуації виключно за ознакою їх внутрішнього переміщення. Однак, Закон України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб», який встановлює гарантії дотримання прав, свобод та інтересів внутрішньо переміщених осіб, не передбачає видачі таких довідок за ознакою взяття особи на облік як ВПО.

Стверджує, що судом першої інстанції необґрунтовано віднесено даний спір до справ незначної складності, у зв`язку з чим розглянуто його за правилами спрощеного провадження без виклику сторін, незважаючи на те, що ця справа становить значний суспільний інтерес. Крім того, вважає, що судом першої інстанції порушено правила територіальної підсудності, оскільки ця справа, у відповідності до ч.2 ст.26 КАС України, повинна розглядатися за місцем знаходження відповідача.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 311 КАС України суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).

Згідно з ч. 4 ст.229 КАС України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Колегія суддів, вислухавши суддю-доповідача, перевіривши в межах апеляційної скарги рішення суду першої інстанції, доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що позивачі, ОСОБА_1 (ідентифікаційний номер НОМЕР_1 ) та ОСОБА_2 (ідентифікаційний номер НОМЕР_2 ) є пенсіонерами, що підтверджено копіями пенсійних посвідчень серії НОМЕР_3 та Серії НОМЕР_4 (а.с. 9 - 10), зареєстровані за адресою: АДРЕСА_1 .

Згідно з довідками Управління праці та соціального захисту населення адміністрації Слобідського району Харківської міської ради від 31.10.2014 № та , ОСОБА_2 та ОСОБА_1 взяті на облік як внутрішньо переміщені особи (а.с. 7).

Адресою реєстрації позивачів як внутрішньо переміщених осіб є: АДРЕСА_2 .

Позивачі як внутрішньо переміщені особи з 2014 року перебувають на обліку в Управлінні праці та соціального захисту населення адміністрації Слобідського району Харківської міської ради та отримують адресну допомогу щомісячно.

13.05.2019 позивачі звернулися до Луганської обласної військово-цивільної адміністрації із заявою, в якій просили вирішити питання видачі ОСОБА_1 та ОСОБА_2 довідок про встановлення статусу осіб, які постраждали від надзвичайної ситуації, пов`язаної з бойовими діями на території Луганської області (а.с. 19).

За результатами розгляду звернення листом Луганської обласної військово-цивільної адміністрації від 24.05.2019 № 54-КЛ01156-20308 повідомлено позивачів, що забезпечення складення довідок про визнання особи постраждалою внаслідок надзвичайної ситуації, списків (реєстрів) постраждалих внаслідок надзвичайної ситуації, згідно з пунктом 19 частини другої статті 19 Кодексу цивільного захисту України, віднесено до повноважень органів місцевого самоврядування. Вказано, що Луганська міська рада та Луганська обласна рада, які є органами місцевого самоврядування, не здійснюють повноважень, визначених Конституцією та Законами України. Враховуючи, що Луганська обласна військово-цивільна адміністрація, як місцевий орган виконавчої влади, не наділена повноваженнями щодо видачі довідок про визнання особи постраждалою внаслідок надзвичайної ситуації, беручи до уваги, що відповідно до ст.124 Конституції України юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір, позивачам рекомендовано для отримання статусу особи, яка постраждала внаслідок надзвичайної ситуації, звернутися до суду (а.с. 20).

Не погодившись з такою відповіддю, ОСОБА_1 , ОСОБА_2 звернулись до суду з цим позовом про визнання позивачів особами, які постраждали від надзвичайної ситуації, зобов`язання Луганської обласної військово-цивільної адміністрації розглянути звернення ОСОБА_1 та ОСОБА_2 від 13.05.2019 по суті, зобов`язання відповідача визнати позивачів особами, які постраждали від надзвичайної ситуації, пов`язаної з веденням бойових дій, та видати їм відповідні довідки.

Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що відповідачем, який наділений повноваженнями щодо видачі довідок про визнання особами, які постраждали від надзвичайної ситуації, безпідставно не розглянуто заяву ОСОБА_1 та ОСОБА_2 щодо видачі таких довідок.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог в частині зобов`язання Луганської обласної військово-цивільної адміністрації визнати ОСОБА_1 та ОСОБА_2 особами, які постраждали від надзвичайної ситуації, пов`язаної з веденням бойових дій та зобов`язати видати на ім`я позивачів довідки про визнання їх особами, які постраждали від надзвичайної ситуації, суд першої інстанції виходив з того, що ці вимоги є передчасними та не підлягають задоволенню, оскільки відповідачем не була розглянута по суті заява позивачів від 13.05.2019.

Відповідно до ч.1 ст.308 КАС України суд апеляційної інстанції перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, отже, перегляду підлягає рішення суду першої інстанції в частині задоволення позовних вимог.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції в частині задоволення позовних вимог, з огляду на таке.

Розпорядженням Кабінету Міністрів України від 26.01.2015 № 47-р "Про встановлення режимів підвищеної готовності та надзвичайної ситуації" установлено режим надзвичайної ситуації в Донецькій та Луганській областях.

Відповідно до ч.1 ст. 1 Закону України "Про військово-цивільні адміністрації" від 03 лютого 2015 року № 141-VIII (далі по тексту - Закон № 141-VIII), для виконання повноважень місцевих органів виконавчої влади, органів місцевого самоврядування у випадках, встановлених цим Законом, в районі відсічі збройної агресії Російської Федерації, зокрема в районі проведення антитерористичної операції, можуть утворюватися військово-цивільні адміністрації.

Указом Президента України від 05.03.2015 № 123/2015 "Про утворення військово-цивільних адміністрацій", на виконання Закону України "Про військово-цивільні адміністрації", утворено, зокрема, Луганську обласну військово-цивільну адміністрацію.

Положеннями ч.1 ст. 1 Закону № 141-VIII визначено, що військово-цивільні адміністрації - це тимчасові державні органи у селах, селищах, містах, районах та областях, що діють у складі Антитерористичного центру при Службі безпеки України (у разі їх утворення для виконання повноважень відповідних органів у районі проведення антитерористичної операції) або у складі Об`єднаного оперативного штабу Збройних Сил України (у разі їх утворення для виконання повноважень відповідних органів у районі здійснення заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях) і призначені для забезпечення дії Конституції та законів України, забезпечення безпеки і нормалізації життєдіяльності населення, правопорядку, участі у протидії актам збройної агресії, диверсійним проявам і терористичним актам, недопущення гуманітарної катастрофи в районі відсічі збройної агресії Російської Федерації, зокрема проведення антитерористичної операції.

Згідно з ч.2 ст. 3 вказаного Закону № 141-VIII, військово-цивільні адміністрації населених пунктів утворюються в одному чи декількох населених пунктах (селах, селищах, містах), в яких сільські, селищні, міські ради та/або їх виконавчі органи не здійснюють покладені на них Конституцією та законами України повноваження, у тому числі внаслідок фактичного саморозпуску або самоусунення від виконання своїх повноважень, або їх фактичного невиконання.

У районі, області військово-цивільні адміністрації утворюються у разі нескликання сесії відповідно районної, обласної ради у встановлені Законом України "Про місцеве самоврядування в Україні" строки або для здійснення керівництва у сфері забезпечення громадського порядку і безпеки. У разі прийняття рішення про утворення районних, обласних військово-цивільних адміністрацій їх статусу набувають відповідні районні, обласні державні адміністрації, а голови районних, обласних державних адміністрацій набувають статусу керівників відповідних військово-цивільних адміністрацій.

Відповідно до ч.12 ст.3 Закону № 141-VIII повноваження військово-цивільних адміністрацій здійснюються ними в порядку, визначеному законами України для здійснення повноважень відповідних органів місцевого самоврядування, з урахуванням особливостей, встановлених цим Законом.

Як зазначено відповідачем у відповіді на звернення позивачів від 24.05.2019, Луганська міська рада та Луганська обласна рада, які є органами місцевого самоврядування та не здійснюють повноважень, визначених Конституцією та законами України.

Таким чином, Луганська обласна військово-цивільна адміністрація тимчасово виконує функції органів місцевого самоврядування на відповідній території, у зв`язку із тим, що наразі органи місцевого самоврядування на території Луганської області не здійснюють покладені на них Конституцією та законами України повноваження.

Згідно з п.20 ч.1 ст.3 Закону № 141-VIII військово-цивільні адміністрації населених пунктів на відповідній території здійснюють повноваження із організації та участі у здійсненні заходів, пов`язаних із мобілізаційною підготовкою та цивільним захистом.

Військово-цивільні адміністрації населених пунктів здійснюють делеговані повноваження органів виконавчої влади, надані органам місцевого самоврядування законами України (ч.2 ст.3 Закону № 141-VIII).

Відповідно до п.19 ч.2 ст. 19 Кодексу цивільного захисту України, до повноважень органів місцевого самоврядування у сфері цивільного захисту належить забезпечення складення довідок про визнання особи постраждалою внаслідок надзвичайної ситуації, списків (реєстрів) постраждалих внаслідок надзвичайної ситуації, відповідно до яких надається матеріальна допомога, списків загиблих осіб на підставі їх ідентифікації.

Згідно з п.3 ч.1 ст. 36 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні", до відання виконавчих органів сільських, селищних, міських рад належать такі делеговані повноваження як організація та участь у здійсненні заходів, пов`язаних з мобілізаційною підготовкою та цивільним захистом, на відповідній території.

Відповідно до п.2 Порядку відшкодування шкоди особам, які постраждали від надзвичайних обставин затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 5 жовтня 1992 р. № 562 (далі по тексту - Порядок № 562), органи державної виконавчої влади, виконавчі органи місцевого самоврядування (комісії у справах осіб, які постраждали від надзвичайних обставин) видають потерпілим довідки про визнання їх такими, що постраждали від надзвичайних обставин, при наявності паспорта або документа, що його заміняє. Зазначена довідка є підставою для вирішення питань забезпечення житлом, відшкодування заподіяних матеріальних збитків, працевлаштування і надання іншої необхідної допомоги.

Таким чином, до повноважень Луганської обласної військово-цивільної адміністрації, яка тимчасово виконує функції органів місцевого самоврядування на території Луганської області, віднесено питання видачі потерпілим (в даному випадку, ОСОБА_1 та ОСОБА_2 ) довідок про визнання їх такими, що постраждали від надзвичайної ситуації.

Доводи відповідача про те, що здійснення делегованих повноважень органів виконавчої влади, наданих їм органами місцевого самоврядування, віднесено до повноважень саме військово-цивільних адміністрацій населених пунктів, а не обласної військово-цивільної адміністрації, не беруться колегією суддів до уваги, оскільки такі доводи не були підставою для надання відповіді ОСОБА_1 та ОСОБА_2

Стверджуючи, що наразі на території Луганської області утворено 7 військово-цивільних адміністрацій населених пунктів, які здійснюють повноваження, надані частиною 1 статті 4 Закону № 141-VIII, відповідач не надав жодних доказів таких тверджень.

Зокрема, відповідачем не наведено обставин та не надано доказів, які б свідчили, що повноваження Луганської міської ради, на території якої проживали та зареєстровані позивачі, здійснює відповідна військова цивільна адміністрація, окрім Луганської обласної військово-цивільної адміністрації.

Слід відмітити, що в оскаржуваній відповіді не викладено законодавчого обґрунтування доводів про відсутність у відповідача, як у обласної військово-цивільної адміністрації, повноважень щодо видачі зазначених довідок. Не зазначено у цій відповіді і про те, що наразі повноваження місцевих рад виконуються військово-цивільними адміністраціями населених пунктів.

Колегія суддів зауважує, що позивачі у своїй заяві просили відповідача або видати довідки про визнання їх особами, які постраждали внаслідок надзвичайної ситуації - у разі наявності у них такого статусу, а у разі його відсутності - аргументувати це з посиланням на закон, або, в разі, якщо видача таких довідок не входить до компетенції Управління з питань цивільного захисту Луганської обласної військово-цивільної адміністрації - перенаправити заяву до компетентної посадової особи або компетентного органу з повідомленням заявників.

Такі вимоги позивачів узгоджуються з нормами Закону України «Про звернення громадян», відповідно до ч.ч.1, 3 ст.7 якого звернення, оформлені належним чином і подані у встановленому порядку, підлягають обов`язковому прийняттю та розгляду.

Якщо питання, порушені в одержаному органом державної влади, місцевого самоврядування, підприємствами, установами, організаціями незалежно від форм власності, об`єднаннями громадян або посадовими особами зверненні, не входять до їх повноважень, воно в термін не більше п`яти днів пересилається ними за належністю відповідному органу чи посадовій особі, про що повідомляється громадянину, який подав звернення.

Відповідь за результатами розгляду заяв (клопотань) в обов`язковому порядку дається тим органом, який отримав ці заяви і до компетенції якого входить вирішення порушених у заявах (клопотаннях) питань, за підписом керівника або особи, яка виконує його обов`язки (ч.2 ст.15 Закону України «Про звернення громадян»).

Рішення про відмову в задоволенні вимог, викладених у заяві (клопотанні), доводиться до відома громадянина в письмовій формі з посиланням на Закон і викладенням мотивів відмови, а також із роз`ясненням порядку оскарження прийнятого рішення (ч.3 ст.15 Закону України «Про звернення громадян»).

Вважаючи, що розгляд заяви позивачів щодо видачі вищезазначених довідок не входить до повноважень відповідача, а належить до повноважень однієї з військово-цивільних адміністрацій населених пунктів, утворених на території Луганської області, відповідач не був позбавлений можливості направити заяву позивачів для розгляду до належного органу, однак, цього не зробив та не роз`яснив позивачам, до якої саме військово-цивільної адміністрації їм слід звертатися.

Рекомендація звернутися до суду, викладена у відповіді від 24.05.2019, не свідчить про належний розгляд заяви позивачів, оскільки ОСОБА_1 та ОСОБА_2 просили не встановити юридичний факт, а видати довідки про визнання їх постраждалими від надзвичайної ситуації.

Враховуючи викладене, колегія суддів зазначає, що відповідачем не виконано обов`язків щодо належного розгляду заяви (клопотання) ОСОБА_1 та ОСОБА_2 .

Відповідно до ч.1 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Незважаючи на те, що наразі Луганська обласна військово-цивільна адміністрація тимчасово виконує функції органів місцевого самоврядування на території Луганської області, яка є тимчасовим органом та яку утворено з метою забезпечення дії Конституції та законів України, зокрема, забезпечення безпеки і нормалізації життєдіяльності населення, Луганською обласною військово-цивільною адміністрацією фактично відмовлено позивачам у розгляді питання щодо видачі довідок про визнання їх такими, що постраждали від надзвичайної ситуації.

Беручи до уваги наведене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про задоволення позовних вимог в частині зобов`язання Луганської обласної державної адміністрації - Луганської обласної військово-цивільної адміністрації повторно розглянути звернення ОСОБА_1 та ОСОБА_2 від 13.05.2019 по суті поставлених в ньому питань.

Доводи відповідача про порушення судом першої інстанції норм процесуального права, колегія суддів вважає необґрунтованими, з огляду на таке.

Відповідно до ч.2 ст.257 КАС України за правилами спрощеного позовного провадження може бути розглянута будь-яка справа, віднесена до юрисдикції адміністративного суду, за винятком справ, зазначених у частині четвертій цієї статті.

При вирішенні питання про розгляд справи за правилами спрощеного або загального позовного провадження суд враховує: 1) значення справи для сторін; 2) обраний позивачем спосіб захисту; 3) категорію та складність справи; 4) обсяг та характер доказів у справі, в тому числі чи потрібно у справі призначати експертизу, викликати свідків тощо; 5) кількість сторін та інших учасників справи; 6) чи становить розгляд справи значний суспільний інтерес; 7) думку сторін щодо необхідності розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження (ч.3 ст.257 КАС України).

Частиною 4 статті 12 та частиною 4 статті 257 КАС України визначено вичерпний перелік категорій справ, які не можуть бути розглянуті в порядку спрощеного провадження, в якому відсутні справи з приводу оскарження бездіяльності суб`єкта владних повноважень щодо розгляду заяви про видачу довідки щодо встановлення статусу особи, яка постраждала внаслідок надзвичайної ситуації.

Враховуючи викладене, призначення розгляду справи в порядку спрощеного провадження (за винятком справ, вичерпний перелік яких встановлено ч.4 ст.12 та ч.4 ст.257 КАС України) належить до дискреційних повноважень суду.

Статтею 263 КАС України визначені особливості розгляду окремих категорій справ незначної складності.

Відповідно до п.2 ч. 1 ст.263 КАС України суд розглядає за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) справи щодо оскарження фізичними особами рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень щодо обчислення, призначення, перерахунку, здійснення, надання, одержання пенсійних виплат, соціальних виплат непрацездатним громадянам, виплат за загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням, виплат та пільг дітям війни, інших соціальних виплат, доплат, соціальних послуг, допомоги, захисту, пільг.

Питання про розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження суд вирішує в ухвалі про відкриття провадження у справі (ч.1 ст.260 КАС України).

Беручи до уваги, що даний позов стосується видачі позивачам довідок про встановлення статусу осіб, які постраждали внаслідок надзвичайної ситуації, тобто, наданням соціального захисту, судом першої інстанції обґрунтовано розглянуто справу в порядку спрощеного провадження без виклику сторін.

З приводу тверджень про те, що дана справа становить значний суспільний інтерес, тому підлягала розгляду в порядку загального позовного провадження, колегія суддів зауважує, що вжите законодавцем словосполучення "значний суспільний інтерес" необхідно розуміти як серйозну, обґрунтовану зацікавленість, яка має неабияке виняткове значення для усього суспільства в цілому, певних груп людей, територіальних громад, об`єднань громадян тощо до певної справи в контексті можливого впливу ухваленого у ній судового рішення на права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб. Вказане поняття охоплює ті потреби суспільства або окремих його груп, які пов`язані із збереженням, примноженням, захистом існуючих цінностей девальвація та/або втрата яких мала б значний негативний вплив на розвиток громадянського суспільства. Наявність значного суспільного інтересу може мати місце й тоді, коли предмет спору зачіпає питання загальнодержавного значення, як от визначення і зміни конституційного ладу в Україні, виборчого процесу (референдуму), обороноздатності держави, її суверенітету, найвищих соціальних цінностей, визначених Конституцією України тощо.

Поряд із цим, заявник не навів конкретних фактів наявності значного суспільного інтересу саме до цієї конкретної справи, а лише висловив припущення щодо можливої зацікавленості окремих осіб.

Посилання відповідача на те, що за даними Мінсоцполітики станом на 24.06.2019 взято на облік 1386501 переселенець з тимчасово окупованих територій, тому рішення у цій справі матиме значення не лише для учасників справи а й для значної частини населення України, на думку колегії суддів, не є свідченням того, що дана справа становить значний суспільний інтерес.

З приводу тверджень відповідача про порушення правил територіальної підсудності, слід зазначити, що відповідно до ч.1 ст.25 КАС України адміністративні справи з приводу оскарження індивідуальних актів, а також дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень, які прийняті (вчинені, допущені) стосовно конкретної фізичної чи юридичної особи (їх об`єднань), вирішуються за вибором позивача адміністративним судом за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем проживання (перебування, знаходження) цієї особи-позивача або адміністративним судом за місцезнаходженням відповідача, крім випадків, визначених цим Кодексом.

Позивачі фактично проживають на території м. Харкова, про що свідчать довідки про взяття їх на облік як внутрішньо переміщених осіб.

Доводи відповідача про те, що зазначені довідки не засвідчують зареєстроване у встановленому законом порядку місце проживання позивачів, колегія суддів вважає необґрунтованими, оскільки довідками від 31.10.2014 про взяття на облік позивачів як внутрішньо переміщених осіб у встановлений законом спосіб зафіксоване їх тимчасове фактичне місце проживання у м. Харкові, що є необхідною умовою взяття на облік як ВПО.

Згідно з ч.2 ст.26 КАС України, на яку посилається відповідач, позови до юридичних осіб пред`являються в суд за їхнім місцезнаходженням згідно з Єдиним державним реєстром юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань, якщо інше не передбачено цим Кодексом.

Водночас, наведеною вище нормою ч.2 ст.25 КАС України наведено інший, спеціальний порядок оскарження до суду дій суб`єктів владних повноважень, вчинених стосовно конкретної фізичної особи.

Враховуючи викладене, посилання відповідача на ч.2 ст.26 КАС України про порушення правил територіальної підсудностіє хибними та не є підставою для скасування рішення суду першої інстанції.

Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

На підставі викладеного, колегія суддів, погоджуючись з висновками суду першої інстанції в частині задоволення позовних вимог, вважає, що суд дійшов вичерпних юридичних висновків щодо встановлення фактичних обставин справи і правильно застосував до спірних правовідносин норми матеріального та процесуального права.

Доводи апеляційної скарги, з наведених вище підстав, висновків суду в цій частині не спростовують.

Керуючись ч.4 ст.229, ч.4 ст.241, ст.ст.243, 250, 308, 311, 315, 317, 321, 322, 325, 326-328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ

Апеляційну скаргу Луганської обласної державної адміністрації-Луганської обласної військово-цивільної адміністрації - залишити без задоволення.

Рішення Харківського окружного адміністративного суду від 05.07.2019 по справі № 520/5622/19 - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий суддя (підпис)Т.С. Перцова
Судді(підпис) (підпис) І.С. Чалий С.П. Жигилій