Справа № 460/1917/19
Суддя: Щербаков В.В.
Дата ухвалення: 2019-11-25 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

РІВНЕНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

і м е н е м У к р а ї н и

25 листопада 2019 року м. Рівне №460/1917/19

Рівненський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Щербакова В.В., розглянувши у письмовому провадженні адміністративну справу за позовом

Товариства з обмеженою відповідальністю "Прикарпатзахідтранс"
доДержавної архітектурно-будівельної інспекції України
про визнання відмови протиправною, зобов`язання вчинення певних дій,

В С Т А Н О В И В:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Прикарпатзахідтранс» звернулося до суду з позовом про визнання протиправною відмову Державної архітектурно-будівельної інспекції України у видачі сертифікату №ІУ 00 від 25.06.2019 та про зобов`язання Державну архітектурно-будівельну інспекцію України видати сертифікат на об`єкт: «Реконструкція авто наливного пункту з розширенням на 4 стояки (інв.. № НВ-Р2102), резервуарів РВС-10000 м3 №4 резервуарного парку (інв.. № НВ-Н 00011) ЛВДС «Новоград-Волинський» ТОВ ПрикарпатЗахідтранс», за адресою Житомирська область, Новоград-Волинський район, село Майстрова Воля, вулиця Наливна станція, 1А.

Позивач обґрунтовує свій позов тим, що відмова Державної архітектурно-будівельної інспекції України у видачі сертифікату №ІУ 00 від 25.06.2019 є протиправною, оскільки Товариством з обмеженою відповідальністю «Прикарпатзахідтранс» подано всі необхідні документи, визначені пунктом 24 Порядку. Відповідач жодних зауважень та претензій до наданих документів не висловлював, із проханням надати додаткові матеріали до позивача не звертався. Просив позов задовольнити повністю.

Ухвалою від 19.08.2019 суд прийняв позовну заяву до розгляду, відкрив провадження в адміністративній справі за правилами загального позовного провадження.

Відповідач відзиву у встановлений судом строк не подав. Враховуючи вимоги частини шостої статті 162 КАС України суд вирішує справу за наявними матеріалами.

Ухвалою від 17.10.2019 суд закрив підготовче провадження та перейшов до розгляду справи по суті.

Ухвалою від 05.11.2019 суд перейшов до розгляду справи в порядку письмового провадження.

Відповідно до частини четвертої статті 229 КАС України у разі неявки у судове засідання всіх учасників справи або якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Розглянувши матеріали та з`ясувавши всі обставини адміністративної справи, які мають юридичне значення для розгляду та вирішення спору по суті, дослідивши наявні у справі докази, суд встановив такі обставини справи та фактичні правовідносини сторін.

Судом встановлено, що 11.06.2019 Товариство з обмеженою відповідальністю «Прикарпатзахідтранс» звернулося до Державної архітектурно-будівельної інспекції України із заявою про прийняття в експлуатацію закінченого будівництвом об`єкта та видачу сертифіката, згідно якої просило прийняти в експлуатацію об`єкт будівництва - «Реконструкції автоналивного пункту з розширенням на 4 стояки (інв. №НВ-Н 2102), резервуарів РВС-10000 м3 №3 і №4 резервуарного парку (інв. №НВ-Н 00011) ЛВДС «Новоград-Волинський» ДП «ПрикарпатЗахідтранс» за адресою: Житомирська область, Новоград-Волинський район, село Майстрова Воля, вул. Наливна Станція, 1-А.

За результатами розгляду заяви позивача Державною архітектурно-будівельною інспекцією України прийнято рішення про відмову у видачі сертифіката від 25 червня 2019 року №ІУ 00 на підставі абзацу 4 пункту 27 Порядку прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 13.04.2011 № 461, та в зв`язку з неподанням документів необхідних для прийняття рішення про видачу сертифіката, а саме: виконавча документація надана не в повному обсязі для огляду.

Не погоджуючись з вказаною відмовою відповідача, позивач звернувся до суду.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, які виникли між сторонами, суд зазначає наступне.

Правові та організаційні засади здійснення архітектурної діяльності визначає Закон України «Про архітектурну діяльність», який спрямований на формування сприятливого життєвого середовища, досягнення естетичної виразності, економічної доцільності і надійності будинків, споруд та їх комплексів.

Згідно із статтею 1 Закону України від 20.05.1999 № 687-ХІV «Про архітектурну діяльність» (із змінами та доповненнями, далі - Закон № 687-ХІV) архітектурна діяльність - діяльність по створенню об`єктів архітектури, яка включає творчий процес пошуку архітектурного рішення та його втілення, координацію дій учасників розроблення всіх складових частин проектів з планування забудови і благоустрою територій, будівництва (нового будівництва, реконструкції, реставрації, капітального ремонту) будівель і споруд, здійснення архітектурно-будівельного контролю і авторського нагляду за їх будівництвом, а також здійснення науково-дослідної та викладацької роботи у цій сфері.

Відповідно до статті 10 Закону № 687-ХІV для забезпечення під час забудови територій, розміщення і будівництва об`єктів архітектури додержання суб`єктами архітектурної діяльності затвердженої містобудівної та іншої проектної документації, вимог вихідних даних, а також з метою захисту державою прав споживачів будівельної продукції здійснюється в установленому законодавством порядку державний архітектурно-будівельний контроль та нагляд.

Органи державного архітектурно-будівельного контролю що здійснюють державний архітектурно-будівельний контроль, визначені у статті 6 Закону України "Про регулювання містобудівної діяльності".

Державний архітектурно-будівельний нагляд здійснює центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику з питань державного архітектурно-будівельного контролю та нагляду, через головних інспекторів будівельного нагляду в Автономній Республіці Крим, областях, містах Києві і Севастополі.

Правові та організаційні основи містобудівної діяльності встановлює Закон України "Про регулювання містобудівної діяльності".

Згідно із частиною другою статті 39 Закону України від 17.02.2011 № 3038-VI "Про регулювання містобудівної діяльності" (в редакції, яка діяла на час виникнення спірних правовідносин, далі - Закон № 3038-VI) прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів, що за класом наслідків (відповідальності) належать до об`єктів з середніми (СС2) та значними (СС3) наслідками, здійснюється на підставі акта готовності об`єкта до експлуатації шляхом видачі органами державного архітектурно-будівельного контролю сертифіката у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

Прийняття рішення про реєстрацію (повернення) декларації про готовність об`єкта до експлуатації, видачу (відмову у видачі) сертифіката здійснюється органами державного архітектурно-будівельного контролю протягом десяти робочих днів з дати подання відповідних документів.

Відповідно до частини сьомої статті 39 Закону № 3038-VI орган державного архітектурно-будівельного контролю відмовляє у видачі сертифіката з таких підстав:

1) неподання документів, необхідних для прийняття рішення про видачу сертифіката;

2) виявлення недостовірних відомостей у поданих документах;

3) невідповідність об`єкта проектній документації на будівництво такого об`єкта та/або вимогам будівельних норм, державних стандартів і правил;

4) невиконання вимог, передбачених Законом України "Про комерційний облік теплової енергії та водопостачання", щодо оснащення будівлі вузлами обліку відповідних комунальних послуг.

Відмова у видачі сертифіката надається замовникові у строк, передбачений для його видачі.

Процедура видачі сертифіката регулюється Порядком прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів, що затверджений Постановою Кабінету Міністрів України від 13 квітня 2011 року № 461 (в редакції, яка діяла на час виникнення спірних правовідносин).

Пунктом 23 Порядку, сертифікат видається органом державного архітектурно-будівельного контролю за формою, наведеною у додатку 7 до цього Порядку.

Згідно з пунктом 24 Порядку, для отримання сертифіката замовник (його уповноважена особа) подає особисто або надсилає рекомендованим листом з описом вкладення чи через електронну систему здійснення декларативних та дозвільних процедур у будівництві до відповідного органу державного архітектурно-будівельного контролю заяву про прийняття в експлуатацію об`єкта та видачу сертифіката за формою, наведеною у додатку 8 до цього Порядку, до якої додається акт готовності об`єкта до експлуатації за формою згідно з додатком 9 до цього Порядку.

Відповідно до пункту 25 Порядку, орган державного архітектурно-будівельного контролю приймає подані замовником заяву, акт готовності об`єкта до експлуатації та вчиняє дії у межах чинного законодавства щодо з`ясування питання достовірності відомостей у поданих документах, відповідності об`єкта проектній документації, вимогам будівельних норм, стандартів і правил, за результатами яких складається довідка за формою, наведеною у додатку 10 до цього Порядку.

Під час розгляду питання прийняття в експлуатацію об`єктів, що за класом наслідків (відповідальності) належать до об`єктів із середніми (СС2) та значними (СС3) наслідками, орган державного архітектурно-будівельного контролю має право оглядати об`єкт із здійсненням фото- та відеофіксації, відбирати зразки продукції, призначати експертизу, одержувати проектну та виконавчу документацію, визначені будівельними нормами, стандартами і правилами, отримувати матеріали, відомості, довідки, пояснення з питань, що виникають під час огляду об`єкта, та залучати в разі потреби установи, організації, у тому числі громадські об`єднання осіб з інвалідністю, державні органи (їх консультативно-дорадчі органи).

Згідно з пунктом 25 Порядку, у разі потреби під час розгляду питань, пов`язаних з видачею сертифіката, орган державного архітектурно-будівельного контролю може звернутися до державних органів з метою отримання відповідних висновків, що стосуються об`єкта будівництва.

Неподання таких висновків у встановлений строк не є підставою для продовження строку видачі сертифіката або відмови в його видачі.

Згідно з пунктом 27 Порядку, орган державного архітектурно-будівельного контролю протягом десяти робочих днів з дати реєстрації заяви приймає рішення про видачу сертифіката або про відмову в його видачі.

Сертифікат виготовляється в одному примірнику та видається замовнику (уповноваженій ним особі), який має зберігати його протягом всього періоду експлуатації об`єкта.

Підставою для відмови у видачі сертифіката є:

неподання документів, необхідних для прийняття рішення про видачу сертифіката;

виявлення недостовірних відомостей у поданих документах;

невідповідність об`єкта проектній документації на будівництво такого об`єкта та/або вимогам будівельних норм, стандартів і правил.

У разі прийняття рішення про відмову у видачі сертифіката орган державного архітектурно-будівельного контролю надсилає замовнику (його уповноваженій ним особі) протягом десяти робочих днів з дати реєстрації заяви рішення з обґрунтуванням причин відмови за формою згідно з додатком 11 до цього Порядку.

Виходячи з системного аналізу наведених норм права, суд прийшов до висновку, що підставою для видачі сертифіката є заява замовника про прийняття в експлуатацію об`єкта та видачу сертифіката та акт готовності об`єкта до експлуатації. Подання як додатків до заяви виконавчої документації вимогами діючого на час виникнення спірних правовідносин законодавства України не передбачено.

Матеріали судової справи не містять доказів надіслання позивачу запиту щодо надання додаткових матеріалів з метою з`ясування достовірності відомостей у поданих документах, відповідності об`єкта проектній документації, вимогам будівельних норм, стандартів і правил та доказів неподання запитуваних документів Товариством з обмеженою відповідальністю «Прикарпатзахідтранс».

Судом встановлено, що позивач з метою прийняття об`єкта в експлуатацію подав відповідну заяву за формою, наведеною у додатку 8 до Порядку, до якої додав акт готовності об`єкта до експлуатації за формою згідно з додатком 9 до цього Порядку. Подання жодних додаткових документів законодавство України не вимагає. Доказів які б підтверджували те що відповідач звертався до позивача про надання виконавчої документації, а позивач її не надав, у матеріалах справи відсутні.

З урахуванням викладеного, суд дійшов висновку, що позивач для отримання сертифіката на об`єкт будівництва вчинив усі дії передбачені законодавством. Відмова ж відповідача у видачі сертифіката від 25.06.2019 є безпідставною, не ґрунтується на вимогах закону та порушує права позивача.

Відповідно до частини першої статті 72 Кодексу адміністративного судочинства України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до статті 73 Кодексу адміністративного судочинства України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (частина перша статті 76 Кодексу адміністративного судочинства України).

Згідно частини першої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача (частина друга статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України).

Під час розгляду даної справи відповідач не навів жодних обставин, визначених частиною сьомою статті 39 Закону України "Про регулювання містобудівної діяльності", пунктом 27 Порядку прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів, для відмови позивачу у видачі сертифіката на об`єкт будівництва - «Реконструкції автоналивного пункту з розширенням на 4 стояки (інв. №НВ-Н 2102), резервуарів РВС-10000 м3 №3 і №4 резервуарного парку (інв. №НВ-Н 00011) ЛВДС «Новоград-Волинський» ДП «ПрикарпатЗахідтранс» за адресою: Житомирська область, Новоград-Волинський район, село Майстрова Воля, вул. Наливна Станція, 1-А.

З урахуванням наведеного та враховуючи подання позивачем всіх документів, визначених чинним законодавством для отримання сертифікату, суд приходить до висновку про зобов`язання Державну архітектурно-будівельну інспекцію України видати сертифікат на об`єкт: «Реконструкції автоналивного пункту з розширенням на 4 стояки (інв. №НВ-Н 2102), резервуарів РВС-10000 м3 №3 і №4 резервуарного парку (інв. №НВ-Н 00011) ЛВДС «Новоград-Волинський» ДП «ПрикарпатЗахідтранс» за адресою: Житомирська область, Новоград-Волинський район, село Майстрова Воля, вул. Наливна Станція, 1-А.

Суд звертає увагу, що отримавши належний пакет документів, відповідач міг діяти лише одним чином видати сертифікат на об`єкт будівництва. Тому такі його повноваження не є дискреційними, і відповідач не міг діяти на власний розсуд.

В Рекомендаціях від 11.03.1980 № R(80)2 Комітету Міністрів Ради Європи поняття "дискреційне повноваження" визначене як повноваження, яке адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду - тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найбільш відповідним за даних обставин.

В законодавстві України відсутнє визначення поняття "дискреційне повноваження".

При вирішенні даного питання правники мають виходити тільки з наявних міжнародних правових стандартів (правові акти та акти суду) та теоретичних досліджень сучасної юридичної науки.

У рішенні Європейського Суду з прав людини від 02.11.2006 р. у справі "Волохи проти України" (Заява № 23543/02) при наданні оцінки повноваженням державним органам суд виходив з декількох ознак, зокрема щодо наявності дискреції. Так суд вказав, що норма права є "передбачуваною", якщо вона сформульована з достатньою чіткістю, що дає змогу кожній особі - у разі потреби за допомогою відповідної консультації - регулювати свою поведінку. Європейський Суд дійшов до висновку, що втручання не може розглядатися як таке, що було здійснене "згідно із законом", оскільки законодавство України не визначає з достатньою чіткістю межі та умови здійснення органами влади своїх дискреційних повноважень у певній сфері та не передбачає достатніх гарантій захисту від свавілля з боку правоохоронних органів.

Між тим, видача сертифіката є адміністративним актом, прийняттю якого повинна передувати визначена законом адміністративна процедура. Видача такого сертифіката без необхідних дій суб`єкта владних повноважень в межах адміністративної процедури не гарантує забезпечення прав позивача у передбачений законом спосіб.

В матеріалах справи відсутні докази, які б свідчили про неможливість суб`єкта владних повноважень видати сертифікат з урахуванням позиції суду відносно протиправності доводів відповідача щодо неподання позивачем документів, необхідних для прийняття рішення про видачу сертифіката.

Враховуючи подання позивачем всіх необхідних документів, визначених чинним законодавством для отримання сертифікату, суд вважає, що належним та ефективним способом захисту, необхідним для поновлення прав позивача, є зобов`язання Державної архітектурно-будівельної інспекції України видати сертифікат на об`єкт: «Реконструкції автоналивного пункту з розширенням на 4 стояки (інв. №НВ-Н 2102), резервуарів РВС-10000 м3 №3 і №4 резервуарного парку (інв. №НВ-Н 00011) ЛВДС «Новоград-Волинський» ДП «ПрикарпатЗахідтранс» за адресою: Житомирська область, Новоград-Волинський район, село Майстрова Воля, вул. Наливна Станція, 1-А.

Отже, якщо суд встановлює факт порушення права особи неправомірною відмовою суб`єкта владних повноважень, то суд має право зобов`язати суб`єкта владних повноважень прийняти законне рішення.

Зазначений висновок базується на положеннях Кодексу адміністративного судочинства України.

При цьому, суд бере до уваги правову позицію Європейського суду з прав людини щодо відповідальності держави щодо виконання власних повноважень.

Так, в рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Рисовський проти України» (CASE OF RYSOVSKYY v. UKRAINE) суд визнав незаконне та непропорційне втручання у права заявника, гарантовані статтею 1 Першого протоколу Конвенції. Суд у цьому рішенні підкреслив особливу важливість принципу «належного урядування». Принцип «належного урядування», як правило, не повинен перешкоджати державним органам виправляти випадкові помилки, навіть ті, причиною яких є їх власна недбалість. Будь-яка інша позиція була б рівнозначною, inter alia, санкціонуванню неналежного розподілу обмежених державних ресурсів, що саме по собі суперечило б загальним інтересам. З іншого боку, потреба виправити минулу «помилку» не повинна непропорційним чином втручатися в нове право, набуте особою, яка покладалася на легітимність добросовісних дій державного органу. Іншими словами, державні органи, які не впроваджують або не дотримуються своїх власних процедур, не повинні мати можливість отримувати вигоду від своїх протиправних дій або уникати виконання своїх обов`язків. Ризик будь-якої помилки державного органу повинен покладатися на саму державу, а помилки не можуть виправлятися за рахунок осіб, яких вони стосуються. Принцип «належного урядування» покладає на державні органи обов`язок діяти невідкладно, виправляючи свою помилку.

За таких обставин, суд приходить до висновку про обґрунтованість позовних вимог, тому позов визнається таким, що підлягає задоволенню.

Відповідно до статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Керуючись статтями 241-246, 255, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

В И Р І Ш И В :

Позовну заяву Товариства з обмеженою відповідальністю "Прикарпатзахідтранс"( 33028 м.Рівне, вул.Котляревського, 18 ) до Державної архітектурно - будівельної інспекції України (01133, м.київ, бульвар Лесі Українки, будинок 26, ) задовольнити повністю.

Визнати протиправною та скасувати відмову Державної архітектурно - будівельної інспекції України у видачі сертифіката № ІУ00 від 25.06.2019.

Зобов`язати Державну архітектурно-будівельну інспекцію України видати сертифікат на об`єкт: «Реконструкції автоналивного пункту з розширенням на 4 стояки (інв. №НВ-Н 2102), резервуарів РВС-10000 м3 №3 і №4 резервуарного парку (інв. №НВ-Н 00011) ЛВДС «Новоград-Волинський» ДП «ПрикарпатЗахідтранс» за адресою: Житомирська область, Новоград-Волинський район, село Майстрова Воля, вул. Наливна Станція, 1-А.

Стягнути на користь позивача Товариства з обмеженою відповідальністю "Прикарпатзахідтранс" за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень - ержавної архітектурно - будівельної інспекції України судові витрати у вигляді сплаченого судового збору в розмірі 1921грн.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Апеляційна скарга подається до Восьмого апеляційного адміністративного суду через Рівненський окружний адміністративний суд.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення складений 25 листопада 2019 року.

Суддя Щербаков В.В.