Справа № 400/469/19
Суддя: Єщенко О.В.
Дата ухвалення: 2019-11-14 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 листопада 2019 р.м. ОдесаСправа № 400/469/19
Головуючий в 1 інстанції: Мороз А. О.

П`ятий апеляційний адміністративний суд в складі колегії:

Головуючого судді Єщенка О.В.

суддів Димерлія О.О.

Коваля М.П.

За участю: секретаря - Іщенка В.О.

представника апелянта - Слюсаренко О.В. (довіреність від 20.10.2019 року)

представника позивача - Бурмака С.А. (довіреність від 09.04.2019 року)

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Головного управління ДФС у Миколаївській області на рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 2 серпня 2019 року по справі за адміністративним позовом Приватного акціонерного товариства "Засільське хлібоприймальне підприємство" до Головного управління ДФС у Миколаївській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень,-

В С Т А Н О В И В:

Приватне акціонерне товариство "Засільське хлібоприймальне підприємство" звернулось до суду першої інстанції з позовом, в якому просило визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення Головного управління ДФС у Миколаївській області від 13.11.2018 року №2 про застосування штрафу у розмірі 217 427,5 грн.; №2 про збільшення грошового зобов`язання по податку на прибуток за основним платежем у розмірі 32 923 грн. та за штрафними (фінансовими) санкціями у сумі 8 231 грн.; №2 про застосування штрафу у розмірі 782,83 грн.; №2 про збільшення грошового зобов`язання по податку на додану вартість за основним платежем у розмірі 434 855 грн. та за штрафними (фінансовими) санкціями 108 714 грн.; №6 про застосування штрафних санкцій у сумі 208 608 грн.

В обґрунтування позову зазначено, що висновки контролюючого органу про порушення позивачем правил податкового законодавства, у тому числі в частині оподаткування господарських операцій податком на додану вартість, податком на прибуток, порядку ведення касових операцій та реєстрації податкових накладних, є безпідставними, не ґрунтуються на законі, спростовуються первинними і бухгалтерськими документами. Відповідачем не доведено факт виявлених порушень та не спростовано показники податкової звітності позивача, а тому рішення суб`єкта владних повноважень є необґрунтованими та підлягають скасуванню.

Рішенням Миколаївського окружного адміністративного суду від 2 серпня 2019 року адміністративний позов задоволено частково. Суд визнав протиправними та скасував податкові повідомлення-рішення від 13.11.2018 року №2, №2 та №2 в частині збільшення грошового зобов`язання з податку на додану вартість в сумі 430 002 грн. і застосування штрафної санкції в розмірі 107 501 грн. В задоволенні решти позовних вимог суд відмовив.

Вирішуючи спір по суті та частково задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що висновок контролюючого органу про наявність у позивача податкового обов`язку здійснити донарахування податкового зобов`язання з податку на додану вартість в результаті не використання у господарській діяльності товару, у якого закінчився строк зберігання, не узгоджується із правилами податкового законодавства, оскільки в результаті не дотримання правил ДСТУ у платника не виникає обов`язок визначити податкові зобов`язання з ПДВ та скласти і зареєструвати відповідні податкові накладні.

Разом з цим, судом першої інстанції зазначено про необґрунтованість висновку контролюючого органу про порушення позивачем правил п. 201.10 ст. 201 Податкового кодексу України в частині граничних термінів реєстрації податкових накладних на загальну суму ПДВ 7 828,33 грн., оскільки відповідні податкові накладні складені платником до 1 жовтня 2015 року, а тому відповідно до розділу ХХ підрозділ 2 п. 35 Перехідних положень Податкового кодексу України, пункту 1201.1 статті 1201 цього Кодексу штраф за ці дії застосуванню не підлягає.

В апеляційній скарзі Головне управління ДФС у Миколаївській області, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, неповне з`ясування обставин справи та невідповідність висновків суду обставинам справи, просить скасувати судове рішення в частині задоволених вимог та в цій частині прийняти нове про відмову у задоволенні позову у повному обсязі.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги Головне управління ДФС у Миколаївській області посилається на те, що судом першої інстанції не надано належної правової оцінки приписам п.п. "г" п. 198.5 ст. 198 Податкового кодексу України та помилково не враховано ту обставину, що закінчення термінів зберігання товару, не підтвердження умов зберігання ТМЦ виключає можливість його використання платником у межах господарської діяльності з метою отримання прибутку. Зазначені обставини зумовлюють платника визначити податкові зобов`язання та здійснити реєстрацію податкових накладних.

Разом з цим, встановлення порушень платником термінів реєстрації податкових накладних є безмовною підставою для накладення штрафних санкцій без застосування будь-яких пільг чи виключень.

За таких обставин, збільшення грошового зобов`язання по податку на додану вартість та застосування санкцій згідно відповідних податкових повідомлень-рішень є правомірним і обґрунтованим та підстави для задоволення позову в цій частині у суду були відсутні.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та як вбачається з матеріалів справи, у період з 20.09.2018 року по 18.10.2018 року Головним управлінням ДФС у Миколаївській області проведено документальну планову виїзну перевірку ПАТ "Засільське хлібоприймальне підприємство" з питань дотримання вимог податкового законодавства, у тому числі з питань своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати податку на додану вартість, валютного та іншого законодавства, правильності нарахування, обчислення та сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування за період з 01.01.2014 року по 31.12.2017 року, за результатом якого складено акт від 25.10.2018 року №2526/14-29-14-02/00955006 (Т. І, а.с. 16-95).

Зазначеною перевіркою, зокрема, встановлено порушення ПАТ "Засільське хлібоприймальне підприємство" п. 189.1 ст. 189, п.п. "г" п. 198.5 ст. 198 з урахуванням вимог п.п. 14.1.36 п. 14.1 ст. 14, п. 200.1, п. 200.2 ст. 200 Податкового кодексу України, в результаті чого позивачем занижено податок на додану вартість, у тому числі, на суму 430 002 грн.; п. 201.10 ст. 201 Розділу V Податкового кодексу України, в результаті чого позивачем порушено граничні терміни реєстрації податкових накладних на загальну суму ПДВ 7 828,33 грн.; п. 201.1, п. 201.7, п. 201.10 ст. 201 Податкового кодексу України, зокрема відсутність реєстрації податкових накладних, у тому числі, на загальну суму ПДВ 430 002 грн.

На підставі виявлених порушень відповідачем винесено податкові повідомлення-рішення від 13.11.2018 року №2, яким до позивача застосовано штраф у розмірі 217 427,5 грн.; №2, яким до позивача застосовано штраф у розмірі 782,83 грн.; №2, яким позивачу збільшено грошове зобов`язання по податку на додану вартість, зокрема, за основним платежем у розмірі 430 002 грн. та нараховані штрафні санкції у сумі 107 501 грн.

Позивач скористався своїм правом на адміністративне оскарження рішень контролюючого органу, подавши відповідну скаргу, проте скаргу залишено без задоволення, а податкові повідомлення-рішення - без змін.

Не погоджуючись із збільшенням грошового зобов`язання та застосування штрафних санкцій, позивач звернувся до суду із цим позовом, в якому ставилось питання про скасування рішень суб`єкта владних повноважень.

Апеляційний суд вважає, що під вирішення спору судом першої інстанції вірно врахувано, що відповідно до відповідно до п.п. 14.1.36 п. 14.1 ст. 14 Податкового кодексу України господарська діяльність - діяльність особи, що пов`язана з виробництвом (виготовленням) та/або реалізацією товарів, виконанням робіт, наданням послуг, спрямована на отримання доходу і проводиться такою особою самостійно та/або через свої відокремлені підрозділи, а також через будь-яку іншу особу, що діє на користь першої особи, зокрема за договорами комісії, доручення та агентськими договорами.

Згідно із п. 44.1 ст. 44 Податкового кодексу України для цілей оподаткування платники податків зобов`язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов`язаних з визначенням об`єктів оподаткування та/або податкових зобов`язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов`язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством.

Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту.

Згідно із п. 189.1 ст. 189 Податкового кодексу України (в редакції, яка діяла на момент виникнення спірних правовідносин) у разі здійснення операцій відповідно до пункту 198.5 статті 198 цього Кодексу база оподаткування за необоротними активами визначається виходячи з балансової (залишкової) вартості, що склалася станом на початок звітного (податкового) періоду, протягом якого здійснюються такі операції (у разі відсутності обліку необоротних активів - виходячи із звичайної ціни), а за товарами/послугами - виходячи з вартості їх придбання.

Відповідно до положень п. 198.1, п. 198.2, п. 198.3 ст. 198 Податкового кодексу України (в редакції, яка діяла на момент виникнення спірних правовідносин) податковий кредит складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку протягом звітного періоду у зв`язку з придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті), виконанням робіт та наданням послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

За правилами п.п. "г" п. 198.5 ст. 198 Податкового кодексу України (в редакції, яка діяла на момент виникнення спірних правовідносин) платник податку зобов`язаний нарахувати податкові зобов`язання виходячи з бази оподаткування, визначеної відповідно до пункту 189.1 статті 189 цього Кодексу, та скласти не пізніше останнього дня звітного (податкового) періоду і зареєструвати в Єдиному реєстрі податкових накладних в терміни, встановлені цим Кодексом для такої реєстрації, відповідні податкові накладні за товарами/послугами, необоротними активами, під час придбання або виготовлення яких суми податку були включені до складу податкового кредиту, у разі якщо такі товари/послуги, необоротні активи призначаються для їх використання починають використовуватися: в операціях, що не є господарською діяльністю платника податку.

Згідно із положеннями п. 198.6 ст. 198 Податкового кодексу України суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв`язку з придбанням товарів/робіт/послуг, не підтверджені, зокрема, податковими накладними, не відносяться до податкового кредиту.

Відповідно до п. 201.1, п. 201.4, п. 201.6, п. 201.7, п. 201.10 ст. 201 Податкового кодексу України (в редакції, яка діяла на момент виникнення спірних правовідносин) платник податку зобов`язаний надати покупцю на його вимогу податкову накладну, яка відображається у податкових зобов`язаннях і реєстрі виданих податкових накладних продавця та реєстрі отриманих податкових накладних покупця, виписується на кожне повне або часткове постачання товарів/послуг та є підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту.

При цьому, відповідно до ст. 1, ч. 1, 2 ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» №996-XIV від 16 липня 1999 року (в редакції, яка діяла на час виникнення спірних правовідносин) господарська операція - дія або подія, яка викликає зміни в структурі активів та зобов`язань, власному капіталі підприємства. Підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій, складаються під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення та повинні мати назву документа (форми); дату і місце складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Наведені норми податкового законодавства дають підстави для висновку, що податковий кредит з податку на додану вартість має бути підтверджений фактично здійсненими господарськими операціями, належним чином складеними первинними документами, що відображають реальність цих операцій, які є підставою для формування податкового обліку платника.

При цьому, за відсутності факту придбання товару, виконання робіт, надання послуг за наявності формально оформлених первинних документів, відповідні суми не можуть включатись до складу податкового кредиту.

Використання, зокрема, товару, під час придбання якого суми податку на додану вартість включені до складу податкового кредиту, в операціях, що не є господарською діяльністю платника податку є наслідком виникнення податкового обов`язку щодо нарахування відповідних зобов`язань із проведенням реєстрації податкових накладних у Реєстрі.

Під час вирішення спору судом першої інстанції вірно враховано, що між ПАТ "Засільське хлібоприймальне підприємство" та ПАТ "Первомайський молочноконсервний комбінат" укладено договір від 30.06.2015 року №649/15-ю (Т. І, а.с. 149-150), за яким ПАТ "Первомайський молочноконсервний комбінат" зобов`язується передати у власність ПАТ "Засільське хлібоприймальне підприємство", а ПАТ "Засільське хлібоприймальне підприємство" - прийняти та оплатити товар - молоко згущене варене "Іриска" 8,5%; молоко незбиране згущене з цукром.

Відповідно до п.п. 3.1, 3.3, 3.5, 3.6 п. 3 Договору ПАТ "Первомайський молочноконсервний комбінат" доставляє товар на адресу ПАТ "Засільське хлібоприймальне підприємство" за договірними цінами .

Загальна сума Договору визначається згідно із фактичною вартістю поставленого товару підтвердженого накладними, що свідчать про прийом-передачу товару від постачальника до покупця.

Розрахунки за товар здійснюються ПАТ "Засільське хлібоприймальне підприємство" протягом 365 календарних днів з моменту поставки товару.

Порядок оплати: безготівковий розрахунок - шляхом перерахування коштів на рахунок ПАТ "Первомайський молочноконсервний комбінат" або в порядку та формі, що не суперечать діючому законодавству України.

Згідно із п.п. 5.2, 5.3, 5.4 п. 5 Договору пункт поставки товару за цим Договором є: склад ПАТ "ПМКК", Миколаївська обл., м. Первомайськ, пр. Труда, 12.

У разі необхідності ПАТ "Засільське хлібоприймальне підприємство" має право зробити відвантаження товару шляхом самовивезення.

Передача (приймання-здача) товару здійснюється в пункті поставки, що вказано в п. 5.2 даного Договору та проводиться уповноваженими представниками постачальника і покупця та оформлюється шляхом підписання накладних. Датою поставки партії товару вважається дата зазначена в накладній.

Підпунктом 9.1 п. 9 визначено, що Договір набирає чинності з моменту підписання його сторонами і діє до 31.12.2016 року. У випадку, якщо жодна із сторін не заявила свої наміри розірвати або змінити Договір за місяць до його закінчення даний Договір автоматично пролонговується на наступний календарний рік.

На підтвердження поставки товару позивачем надано видаткові накладні від 30.06.2015 року №НФ-0045129, від 31.07.2015 року №НФ-0052713 (Т. І, а.с. 151, 152).

Під час постачання товару ПАТ "Первомайський молочноконсервний комбінат" виписало позивачу податкові накладні від 30.06.2015 року №1357, від 31.07.2015 року №1265 (Т. І, а.с. 153, 154), суми ПДВ по яким включено у складі податкового кредиту відповідного періоду.

На підтвердження узгодженості щодо місця постачання та зберігання товару позивачем надано Договір від 30.06.2015 року та додаткову угоду від 25.08.2015 року, укладені з ПАТ "ПМКК", акти приймання-передачі на зберігання товару від 30.06.2015 року, від 31.07.2015 року (Т. І, а.с. 156-157, 158, 159, 160).

Також, 28.09.2015 року між ПАТ "Засільське хлібоприймальне підприємство" та ТОВ "Кіровоградспецснаб" укладено договір поставки №28/09-1 (т. І. а.с. 163-164), за яким ТОВ "Кіровоградспецснаб" зобов`язується поставити та передати у власність ПАТ "Засільське хлібоприймальне підприємство" товар: висівки пшеничні в кількості 240 т за ціною 2 000 грн. за тонну, а ПАТ "Засільське хлібоприймальне підприємство" - прийняти та оплатити товар, в кількості та за цінами, викладеними у видаткових накладних, які є невід`ємною частиною даного Договору.

Відповідно до п.п. 5.1, 5.2, 5.3 п. 5 Договору право власності та всі ризики стосовно товару переходять в момент фактичної передачі товару постачальником покупцю.

Датою поставки і переходу права власності та всіх ризиків є дата передачі товару на складі покупця, що зазначається в накладній на відпуск товару покупцю.

Приймання-передача товару здійснюється представниками обох сторін на складі доставки згідно відповідних накладних.

Згідно із п.п. 6.4 п. 6 Договору оплата за товар, зазначений в п 1.1, здійснюється ПАТ "Засільське хлібоприймальне підприємство" шляхом банківського переказу грошових коштів за реквізитами, визначеному в цьому Договорі протягом 365 календарних днів з моменту поставки товару або у готівковій формі шляхом внесення грошових коштів в касу ТОВ "Кіровоградспецснаб".

Підпунктом 11.1 п. 11 визначено, що Договір набуває чинності з 28.09.2015 року і діє до 28.09.2016 року, але в будь-якому випадку до повного виконання своїх зобов`язань за ним.

На підтвердження поставки товару позивачем надано видаткові накладні від 30.09.2015 року №КС-0000050, №КС-0000051 (Т. І, а.с. 165, 166).

Під час постачання товару ТОВ "Кіровоградспецснаб" виписало позивачу податкові накладні від 30.09.2015 року №3, №4 (Т. І, а.с. 167, 168), суми ПДВ по яким включено у складі податкового кредиту відповідного періоду.

На підтвердження наявності місця зберігання товару позивачем надано Договір від 30.09.2015 року та додаткову угоду від 02.11.2015 року, укладені з ТОВ "Кіровоград-Хліб-2000", акт приймання-передачі на зберігання товару від 30.09.2015 року №В-09/1 (Т. І, а.с. 171-172, 173, 174).

Дослідивши наведені матеріали, апеляційний суд враховує, що за цими документами вбачається виконання умов договорів, постачання товару, його вартість, асортимент тощо.

Під час перевірки та розгляду справи, зауважень щодо цих первинних документів у контролюючого органу не виникало, у тому числі - щодо їх неповноти чи недостатності для можливості підтвердити виконання господарських операцій.

Фактично єдиною підставою для донарахування грошового зобов`язання в результаті перевірки цих операцій став висновок контролюючого органу про невикористання цих операцій позивачем у власній господарській діяльності через закінчення терміну зберігання вказаного товару, його невідповідність вимогам державних стандартів.

Натомість, апеляційний суд враховує, що основними діяльності позивача є: складське господарство; виробництво продуктів борошномельно-круп`яної промисловості; виробництво олії та тваринних жирів; роздрібна торгівля в неспеціалізованих магазинах переважно продуктами харчування, напоями та тютюновими виробами; виробництво готових кормів для тварин, що утримуються на фермах; виробництво хліба та хлібобулочних виробів, виробництво борошняних кондитерських виробів, тортів і тістечок нетривалого зберігання; оптова торгівля зерном, необробленим тютюном, насінням і кормами для тварин.

Отже, вищенаведені операції з ПАТ "Первомайський молочноконсервний комбінат", ТОВ "Кіровоградспецснаб" у повній мірі пов`язані із господарською діяльністю позивача та направленні на реалізацію цієї діяльності.

Водночас, судом першої інстанції надано вірну правову оцінку вимогам податковому законодавству та вірно враховано, що державні стандарти України (ДСТУ), які розробляються на підставі цього Закону - це стандарти, що встановлюють загальні правила, принципи або характеристики, які стосуються діяльності чи її результатів в різних сферах економіки, з метою досягнення оптимального ступеня впорядкованості та одноманітності, але їх норми не регулюють податкових правовідносин і їх недотримання (порушення) не тягне за собою визначення податкових зобов`язань, а тому той факт, що товар позивача зберігався понад визначені ДСТУ строки, ніяким чином не впливає на податкові зобов`язання з ПДВ.

Податкове законодавство не містить правил, які б встановлювали обов`язок платника податків у зв`язку з закінченням терміну зберігання товару, визначити податкові зобов`язання з ПДВ та скласти і зареєструвати відповідні податкові накладні.

Разом з цим, контролюючий орган не звернув увагу на наявність у зберігача права на змішування товару позивача з іншим однорідним товаром, що передбачено ст. 941 Цивільного кодексу України і умовами договорів. В такому випадку, позивач має можливість отримання від зберігача товару відповідної кількості та належної якості, в тому числі і з урахуванням терміну зберігання.

Зауваження відповідача про те, що договір зберігання з ПАТ "Первомайський молочноконсервний комбінат" підписано особою, яка на момент його укладення не працювала на ПрАТ "ЗХПП" не заслуговують на увагу, так як недотримання (порушення) платником податків вимог цивільного чи іншого законодавства в цілому і зокрема дефекти правочину щодо форми та/або змісту, не має жодного впливу на податкові правовідносини і тим більш не є підставою для донарахування податків чи застосування штрафів.

Поза увагою ГУ ДФС у Миколаївській області залишилось те, що ч. 1 ст. 204 Цивільного кодексу України прямо встановлює презумпцію правомірності правочину, а подальші дії сторін договорів поставки свідчать про їх визнання обома сторонами.

Разом з цим, колегія суддів враховує, що додаткові угоди до договорів зберігання надавались позивачем разом із запереченням до акту перевірку, а отже контролюючий орган відповідно до приписів п. 44.6 ст. 44 Податкового кодексу України мав їх врахувати під час прийняття податкового повідомлення-рішення.

Положення податкового законодавства щодо всебічного розгляду обставин кореспондується із приписами ст. 9 КАС України, які у повній мірі дотримано судом першої інстанції під час вирішення спору.

Враховуючи викладене, оскільки вказані господарські операції позивач підтвердив первинними документами, за якими вбачається їх виконання, їх вид, вартість і використання у власній господарській діяльності, підстави для донарахування позивачу грошового зобов`язання з податку на додану вартість та застосування санкцій за не реєстрацію за наслідками операцій податкових накладних не ґрунтуються на законі, колегія суддів вважає вірним висновок суду про наявність обставин для скасування у відповідній частині податкових повідомлень-рішень від 13.11.2018 року №2, №2.

Також, під час вирішення спору судом першої інстанції вірно враховано, що за правилами ст. 120-1 Податкового кодексу України порушення платниками податку на додану вартість граничного строку, передбаченого статтею 201 цього Кодексу, для реєстрації податкової накладної та/або розрахунку коригування до такої податкової накладної в Єдиному реєстрі податкових накладних (крім податкової накладної, що не надається отримувачу (покупцю), складеної на постачання товарів/послуг для операцій: які звільнені від оподаткування або які оподатковуються за нульовою ставкою) тягне за собою накладення на платника податку на додану вартість, на якого відповідно до вимог статей 192 та 201 цього Кодексу покладено обов`язок щодо такої реєстрації, штрафу.

Натомість, відповідно до п. 35 підрозділу 2 розділ ХХ Перехідних положень Податкового кодексу України норми пункту 1201.1 статті 1201 цього Кодексу не застосовуються при порушенні термінів реєстрації податкових накладних/розрахунків коригування в Єдиному реєстрі податкових накладних, складених до 1 жовтня 2015 року.

Так, податкові накладні №4, №5, які були перевірені контролюючим органом на предмет дотримання платником вказаних правил податкового законодавства, складені відповідно 19.08.2015 року та 20.08.2015 року.

Зазначені обставини свідчать про те, що застосування до позивача штрафу за не реєстрацію податкових накладних, які складені до 1 жовтня 2015 року, не ґрунтується на вищенаведених правилах податкового законодавства та підтверджують правильність висновку суду першої інстанції про наявність підстав для скасування податкового повідомлення-рішення від 13.11.2019 року № 2.

Рішення суду першої інстанції викладено достатньо повно, висновки обґрунтовані з посиланням на конкретні норми Законів України та відповідають чинному законодавству, а доводи апеляційної скарги цих висновків суду не спростовують.

Порушень норм матеріального та процесуального права, які могли б призвести до зміни чи скасування рішення суду та задоволення апеляційної скарги не встановлено.

Керуючись ст.ст. 139, 308, 310, п. 1 ч. 1 ст. 315, 316, 321, 322, 325 КАС України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Головного управління ДФС у Миколаївській області залишити без задоволення.

Рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 2 серпня 2019 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її проголошення, але може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту постанови.

Повний текст постанови складено та підписано 25.11.2019 року.

Головуючий-суддя: О.В. Єщенко

Судді: О.О. Димерлій

М.П. Коваль