Справа № 620/2022/19
Суддя: Безименна Наталія Вікторівна
Дата ухвалення: 2019-11-25 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 620/2022/19 Суддя (судді) першої інстанції: Скалозуб Ю.О.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 листопада 2019 року м. Київ

Колегія суддів Шостого апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого судді Безименної Н.В.

суддів Бєлової Л.В та Кучми А.Ю.

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 12 вересня 2019 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Державної фіскальної служби у Чернігівській області про визнання протиправною та скасування вимоги, зобов`язання вчинити певні дії,-

В С Т А Н О В И Л А:

Позивач звернулася до Чернігівського окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління Державної фіскальної служби у Чернігівській області, в якому просила:

- визнати протиправною та скасувати вимогу про сплату боргу (недоїмки) від 07.11.2018 № Ф-10424-17 в частині сплати недоїмки в сумі 8627,11 грн.;

- зобов`язати Головне управління Державної фіскальної служби у Чернігівській області припинити нарахування ЄСВ в подвійному розмірі (як з найманого працівника і як з самозайнятої особи) та привести у відповідність дані інтегрованої картки платника податку з єдиного соціального внеску позивача.

Рішенням Чернігівського окружного адміністративного суду від 12 вересня 2019 року у задоволенні адміністративного позову відмовлено.

Не погоджуючись з вказаним рішенням, позивач подала апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити повністю.

Вимоги апеляційної скарги обґрунтовані тим, що особа, яка провадить незалежну професійну діяльність, зокрема, адвокатську, вважається само зайнятою особою і платником єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування лише за умови якщо: не є найманим працівником у межах такої незалежної професійної діяльності; отримує дохід саме від такої незалежної професійної діяльності. Апелянт вказує, що вона реалізує своє право на зайняття адвокатською діяльністю як найманий працівник, а не як самозайнята особа, дохід від такої діяльності не отримує, а тому у неї відсутній обов`язок сплачувати єдиний внесок як самозайнята особа, адже буде мати місце подвійне оподаткування.

Відповідач відзив на апеляційну скаргу не подавав.

В силу положень п.3 ч.1 ст.311 КАС України, враховуючи, що апеляційну скаргу подано на рішення суду першої інстанції, яке ухвалено в порядку спрощеного провадження, справу призначено до апеляційного розгляду в порядку письмового провадження.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, перевіривши підстави для апеляційного перегляду, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково з наступних підстав.

Згідно ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Згідно з п. 2 ч. 1 ст.315 Кодексу адміністративного судочинства України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право змінити судове рішення.

Відповідно до ч. 4 ст. 317 Кодексу адміністративного судочинства України, зміна судового рішення може полягати в доповненні або зміні його мотивувальної та (або) резолютивної частини.

Як встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 з 26.08.2004 була зареєстрована як фізична особа-підприємець та перебувала на обліку в податкових органах. Діяльність: Код КВЕД 43.29 Інші будівельно-монтажні роботи; Код КВЕД 45.20 Технічне обслуговування та ремонт автотранспортних засобів; Код КВЕД 85.53 Діяльність шкіл із підготовки водіїв транспортних засобів; Код КВЕД 47.52 Роздрібна торгівля залізними виробами, будівельними матеріалами та санітарно-технічними виробами в спеціалізованих магазинах (основний); Код КВЕД 69.20 Діяльність у сфері бухгалтерського обліку й аудиту; консультування з питань оподаткування.

Відповідно до витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань 06.12.2017 внесено запис про державну реєстрацію припинення підприємницької діяльності.

Окрім того, з 11.04.2016 позивач перебуває на обліку в Чернігівському управлінні ГУ ДФС у Чернігівській області як особа, яка займається незалежною професійною діяльністю.

Згідно даних з Єдиного реєстру адвокатів України ОСОБА_1. з 30.06.2015 отримала свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю та обліковується в Раді адвокатів Чернігівської області. Форма адвокатської діяльності: індивідуальна адвокатська діяльність. Право на заняття адвокатською діяльністю зупинено згідно п.1 ч.1 ст.31 ЗУ "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" з 03.07.2019 на підставі заяви. Право на заняття адвокатською діяльністю поновлено згідно п.1 ч.4 ст.31 ЗУ "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" з 17.07.2019 на підставі заяви.

З 03.10.2018 ОСОБА_1 працевлаштована на ТОВ "СОАНК".

07.11.2018 Головним управлінням ДФС у Чернігівській області винесено вимогу про сплату боргу (недоїмки) №Ф-10424-17, відповідно до якої у позивача станом на 30.01.2019 наявна заборгованість зі сплати єдиного внеску, що становить 15998,65 грн відповідно до статті 25 Закону Країни "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування".

Не погоджуючись з даною вимогою, позивач 08.05.2019 направила відповідачу заяву про приведення у відповідність даних інтегрованої картки платника податку з єдиного соціального внеску та єдиного податку з фізичних осіб.

18.06.2019 позивачем отримано відповідь на звернення, в якому зазначено, що реєстраційні дані платника приведено у відповідність у зв`язку з припиненням підприємницької діяльності, а саме: виключено з реєстру платників єдиного податку з фізичних осіб 06.12.2017 та направлено лист ДФС України з метою скасування неправомірно нарахованого податку з фізичних осіб у 2018 в сумі 8041,68 грн.

Не погоджуючись з винесеною відповідачем вимогою про сплату боргу (недоїмки) в частині сплати недоїмки в сумі 8627,11 грн. (за період працевлаштування на ТОВ «СОАНК») , позивач звернувся до адміністративного суду з позовною заявою.

Суд першої інстанції, відмовляючи у задоволенні адміністративного позову зазначив, що види діяльності позивача як фізичної особи-підприємця та особи, яка провадить незалежну професійну діяльність не співпадають, то в даному випадку не має місце подвійний облік ідентичної господарської діяльності, а відповідно і подвійне оподаткування.

Крім того, суд першої інстанції зауважував, що з урахуванням наявних в Єдиному реєстрі адвокатів України відомостей, ОСОБА_1 здійснює адвокатську діяльність індивідуально, а отже є самозайнятою особою та одночасно є найманим працівником, що не звільняє її від сплати єдиного внеску та подання обов`язкової звітності за себе як самозайнятої особи. Сплата ЄСВ у такому разі не здійснюється подвійно, адже за особу, яка працює найманим працівником у юридичної особи, сплачує роботодавець (утримань ЄСВ із заробітної плати немає).

Даючи правову оцінку викладеним обставинам, суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції щодо відсутності правових підстав для задоволення позовних вимог, проте не підтримує доводи, викладені в оскаржуваному рішенні, а тому вважає за необхідне змінити мотивувальну частину оскаржуваного рішення, зазначивши наступні підстави для відмови у задоволенні позовних вимог.

Відповідно до пункту другого частини першої статті 1 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування" від 08.07.2010 № 2464-VI (далі - Закон № 2464-VІ) єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування (далі - єдиний внесок) - консолідований страховий внесок, збір якого здійснюється до системи загальнообов`язкового державного соціального страхування в обов`язковому порядку та на регулярній основі з метою забезпечення захисту у випадках, передбачених законодавством, прав застрахованих осіб та членів їхніх сімей на отримання страхових виплат (послуг) за діючими видами загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Згідно пункту третього цієї ж частини застрахована особа - це фізична особа, яка відповідно до законодавства підлягає загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню і сплачує (сплачувала) та/або за яку сплачується чи сплачувався у встановленому законом порядку єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування.

Згідно із частиною першою статті 4 Закону № 2464-VІ платниками єдиного внеску є фізичні особи, які провадять незалежну професійну діяльність, а саме наукову, літературну, артистичну, художню, освітню або викладацьку, а також медичну, юридичну практику, в тому числі адвокатську, нотаріальну діяльність, або особи, які провадять релігійну (місіонерську) діяльність, іншу подібну діяльність та отримують дохід від цієї діяльності.

Згідно пункту другого частини першої статті 7 Закону № 2464-VІ (база нарахування єдиного внеску) єдиний внесок нараховується для платників, зазначених у пунктах 4 (крім фізичних осіб - підприємців, які обрали спрощену систему оподаткування) та 5 частини першої статті 4 цього Закону, - на суму доходу (прибутку), отриманого від їх діяльності, що підлягає обкладенню податком на доходи фізичних осіб. При цьому сума єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску на місяць. У разі, якщо таким платником не отримано дохід (прибуток) у звітному році або окремому місяці звітного року, такий платник зобов`язаний визначити базу нарахування, але не більше максимальної величини бази нарахування єдиного внеску, встановленої цим Законом. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску.

Водночас, відповідно до пункту першого частини першої статті 4 Закону № 2464-VI платниками єдиного внеску є роботодавці: підприємства, установи та організації, інші юридичні особи, утворені відповідно до законодавства України, незалежно від форми власності, виду діяльності та господарювання, які використовують працю фізичних осіб на умовах трудового договору (контракту) або на інших умовах, передбачених законодавством, чи за цивільно-правовими договорами (крім цивільно-правового договору, укладеного з фізичною особою - підприємцем, якщо виконувані роботи (надавані послуги) відповідають видам діяльності відповідно до відомостей з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців), у тому числі філії, представництва, відділення та інші відокремлені підрозділи зазначених підприємств, установ і організацій, інших юридичних осіб, які мають окремий баланс і самостійно ведуть розрахунки із застрахованими особами.

Згідно пункту першого частини першої статті 7 Закону № 2464-VI єдиний внесок нараховується для платників, зазначених у пунктах 1 (крім абзацу сьомого), частини першої статті 4 цього Закону, - на суму нарахованої кожній застрахованій особі заробітної плати за видами виплат, які включають основну та додаткову заробітну плату, інші заохочувальні та компенсаційні виплати, у тому числі в натуральній формі, що визначаються відповідно до Закону України "Про оплату праці", та суму винагороди фізичним особам за виконання робіт (надання послуг) за цивільно-правовими договорами.

Частиною четвертою статті 25 Закону № 2464-VІ передбачено, що орган доходів і зборів у порядку, за формою та у строки, встановлені центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику, надсилає платникам єдиного внеску, які мають недоїмку, вимогу про її сплату.

Аналізуючи вищенаведене, колегія суддів дійшла висновку, що особа, яка провадить незалежну професійну діяльність, зокрема адвокатську, вважається самозайнятою особою і є платником єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування лише при умові, що така особа не є найманим працівником у межах такої незалежної професійної діяльності і що вона отримує дохід саме від такої незалежної професійної діяльності.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції щодо обов`язку сплати ЄСВ за період з січня 2017 року по 06.12.2017 (припинення підприємницької діяльності).

Так, в зазначений період позивач перебуваючи на обліку як фізична - особа підприємець та самозайнята особа (адвокат) здійснювала різну за видами діяльність, оскільки згідно з витягом з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань діяльність позивача як ФОП зазначена: Код КВЕД 43.29 Інші будівельно-монтажні роботи; Код КВЕД 45.20 Технічне обслуговування та ремонт автотранспортних засобів; Код КВЕД 85.53 Діяльність шкіл із підготовки водіїв транспортних засобів; Код КВЕД 47.52 Роздрібна торгівля залізними виробами, будівельними матеріалами та санітарно-технічними виробами в спеціалізованих магазинах (основний); Код КВЕД 69.20 Діяльність у сфері бухгалтерського обліку й аудиту; консультування з питань оподаткування.

Враховуючи, що види діяльності позивача як фізичної особи-підприємця та особи, яка провадить незалежну професійну діяльність не співпадають, то не в даному випадку не має місце подвійний облік ідентичної господарської діяльності, а відповідно і подвійне оподаткування.

Разом з тим, колегія суддів зауважує, що предметом позову в даному випадку, окрім інших періодів, є правомірність вимоги про сплату боргу (недоїмки) від 07.11.2018 № Ф-10424-17 в частині сплати недоїмки в сумі 8627,11 грн., визначеної податковим органом позивачу за період, коли позивач була найманим працівником ТОВ «СОАНК».

Із матеріалів справи вбачається, що позивач в період з 03.10.2018 працевлаштована у ТОВ «СОАНК» та своє право на заняття адвокатською діяльністю реалізовувала не як самозайнята особа, а як найманий працівник на посаді начальника юридичного відділу, а її роботодавець в період з жовтня 2018 року сплачує єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування за найманого працівника ОСОБА_1 у відповідній сумі з жовтня 2018 по травень 2019 (а.с.21).

Однак, колегія суддів зауважує, що позивач прийнята на роботу в ТОВ «СОАНК» на посаду начальника юридичного відділу лише з 03.10.2018, натомість оскаржувану вимогу про сплату недоїмки з єдиного внеску сформовано 07.11.2018.

Відтак, з огляду на вищевикладене, колегія суддів вважає, що відповідачем правомірно винесена вимога про сплату боргу (недоїмки) від 07 листопада 2018 року № Ф-10424-17 в частині сплати недоїмки з єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування в розмірі 8 627,11 грн.

На підставі вищенаведеного, колегія суддів вважає, що невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи та неправильне застосування норм матеріального права, неправильне тлумачення закону, призвели до неправильного вирішення справи, у зв`язку з чим рішення суду першої інстанції підлягає зміні в мотивувальній частині.

Керуючись ст.242, 243, 308, 311, 315, 317, 321, 322, 325, 329 КАС України, колегія суддів,-

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 12 вересня 2019 року - задовольнити частково.

Змінити мотивувальну частину рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 12 вересня 2019 року, зазначивши, що підставами відмови у задоволення позовних вимог є доводи, викладені у даній постанові Шостого апеляційного адміністративного суду.

У решті рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 12 вересня 2019 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів, з урахуванням положень ст.329 Кодексу адміністративного судочинства України, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Текст постанови виготовлено 25 листопада 2019 року.

Головуючий суддя Н.В.Безименна

Судді Л.В.Бєлова

А.Ю.Кучма