Справа № 400/2492/19
Суддя: Біоносенко В. В.
Дата ухвалення: 2019-11-22 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

МИКОЛАЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

Іменем України

22 листопада 2019 р. № 400/2492/19
м. Миколаїв

Миколаївський окружний адміністративний суд у складі судді Біоносенка В.В., розглянув у порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу

за позовомОСОБА_1 , АДРЕСА_1
до Державної міграційної служби України в Миколаївській області в особі Заводського районного відділу Управління державної міграційної служби України в Миколаївській області, вул. Декабристів,5-А(вул. Шосейна, 2, м. М-в,54020), Миколаїв,54001
провизнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулася з позовом до Управління Державної міграційної служби України в Миколаївській області в особі Заводського районного відділу Управління Державної міграційної служби України в Миколаївській області про визнання протиправними дії щодо не оформлення їй паспорту громадянина України у формі книжечки, зобов`язання відповідача оформити та видати паспорт громадянина України ОСОБА_1 у формі книжечки.

Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що зверталася до відповідача із заявою про оформлення та видачу їй паспорта громадянина України у формі паспортної книжечки відповідно до Положення про паспорт громадянина України, затвердженого Постановою ВРУ від 26.06.1992 №2503-ХІІ. Проте, Заводський районний відділ Управління Державної міграційної служби України в Миколаївській області листом від 19.07.2019 за №4814-3926/4810.1-19 відмовив у видачі такого паспорта, посилаючись на ЗУ "Про Єдиний державний демографічний реєстр та документи, що підтверджують громадянство України, посвідчують особу чи її спеціальний статус" та постанови Кабінету Міністрів України від 26.10.2016 №745 , №302 від 25.03.2015 та №398 від 03.04.2019, згідно з яким оформлення і видача паспорту здійснюється у формі картки на підставі рішення суду. Така відмова грубо порушує основоположні конституційні права позивача, її релігійні переконання, тощо. Окрім цього, позивач посилається на позицію Великої Палати Верховного Суду, викладену в рішенні по зразковій справі № 806/3265/17, за якою визнано протиправною відмову міграційної служби у видачі позивачці паспорту громадянина України у формі книжечки.

Відповідач позов не визнав, просив відмовити у задоволенні позову в частині позовних вимог щодо визнання протиправними дії щодо не оформлення та не видачі паспорта громадянина України у формі книжечки ОСОБА_1 . В письмовому відзиву вказав на те, що Державна міграційна служба здійснює оформлення та видачу паспортів у порядку, встановленому Міністерством внутрішніх справ, громадянам України, щодо яких прийнято рішення суду, що набрало законної сили, про зобов`язання оформити та видати паспорт громадянина України зразка 1994 року, про що повідомлено позивачку та рекомендовано їй звернутися до суду. Оскільки законодавством чітко закріплено порядок отримання паспорта шляхом отримання рішення суду про зобов`язання видати паспорт громадянина України зразка 1994 року, відсутні підстави для визнання протиправними дії УДМС в Миколаївській області. Також відповідач зазначив, що позивачка в передбаченому законодавством порядку та з відповідним переліком документів не зверталась на оформлення паспорта, в оформленні паспорта відповідач їй не відмовляв, а тому вважає, що права позивача не порушені.

В свою чергу, у відповіді на відзив, позивачка вказала на необгрунтованість доводів відповідача та просила задовольнити позов у повному обсязі.

В судове засідання 24.09.2019 представники сторін не з`явились.

Суд розглянув справу в порядку спрощеного провадження 22.11.2019 без проведення судового засідання за наявними у справі матеріалами, відповідно до визначених строків в ухвалі про відкриття провадження в адміністративній справі, оскільки клопотань від сторін про проведення судового засідання з повідомленням (викликом) сторін, від сторін не надходило.

Дослідив матеріали справи, суд встановив наступне.

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у зв`язку зі зміною прізвища після одруження 27.06.2019 року, в липні 2019 звернулась до Заводського районного відділу УДМС України в Миколаївській області із проханням оформити та видати ї й паспорт громадянина України у формі книжечки відповідно до Положення про паспорт громадянина України, затвердженого Постановою ВРУ від 26.06.1992 №2503-ХІІ.

Листом від 19.07.2019 р. Заводський районний відділ Управління Державної міграційної служби України в Миколаївській області повідомив про відсутність підстав для оформлення та видачі паспорта громадянина України, чим фактично відмовив в оформленні ОСОБА_1 паспорта громадянина України у вигляді книжечки, спираючись на постанову КМУ від 03.04.19 №398 "Про внесення зміни до п. 3 постанови КМУ від 23.03.15 №302" та відсутність рішення суду.

Відповідно до ч. 3 ст. 291 КАС України, суд, при ухваленні рішення у типовій справі, яка відповідає ознакам, викладеним у рішенні Верховного Суду за результатами розгляду зразкової справи, має враховувати правові висновки Верховного Суду, викладені у рішенні за результатами розгляду зразкової справи.

Вирішуючи питання про відповідність даної справи ознакам типової справи, які вказані в постанові Великої Палати Верховного Суду від 19.09.2018 р. по справі № 806/3265/17, суд виходить з того, що суть спору зводиться до відмови відповідача оформити позивачу паспорт громадянина України зразка 1994 р. у вигляді паспортної книжечки. До заяви додавалися необхідні для оформлення паспорта документи. Відповідь відповідача дає підставу вважати, що у видачі паспорту у формі паспортної книжечки відмовлено. Таким чином, ознаки даної справи дають суду підстави розглядати її як типову до зразкової справи № 806/3265/17.

Велика палата Верховного Суду у постанові від 19.09.18 у зразковій справі №806/3265/17 дійшла висновку, що позбавлення особи можливості отримання паспорта у традиційній формі - у вигляді книжечки, і спричинені цим побоювання окремої суспільної групи, що отримання паспорта у вигляді ID-картки може спричинити шкоду приватному життю, становить втручання держави, яке не було необхідним у демократичному суспільстві, і воно є непропорційним цілям, які мали б бути досягнуті без покладення на особу такого особистого надмірного тягаря.

Законодавець, приймаючи Закон № 1474-VIII, яким внесено зміни до Закону № 5492-VI, не дотримав вимог, за якими такі зміни повинні бути зрозумілими і виконуваними, не мати подвійного тлумачення, не звужувати права громадян у спосіб, не передбачений Конституцією України та не допускати жодної дискримінації у залежності від часу виникнення правовідносин з отриманням паспорта громадянина України. На час звернення особи до Відділу УДМС діяло два нормативних акта: Положення про паспорт № 2503-XII і Постанова № 302, відповідно до яких особи, які раніше отримали паспорт, не зобов`язані звертатися за його обміном, при досягненні відповідного віку органи УДМС проводять вклеювання фотографії, тоді як особи, які змінили прізвище, чи у яких відбулися інші зміни персональних даних, зобов`язані отримувати новий паспорт у формі ID-картки, який має обмежувальний термін 10 років (ч. 3 ст. 21 Закону № 5492-VI), до якого вноситься більше персональних даних та який має унікальний номер запису у Реєстрі. При цьому, у жодному законі не зазначено, з якою метою встановлені такі обмеження, і чи є вони необхідними у демократичному суспільстві. Оскільки дії Відділу УДМС розглядаються як дії держави в цілому, і такі дії порушують основоположні права громадян, то вони визнаються протиправними.

Крім того, перелік підстав, які становлять легітимну мету обмежень прав і свобод особи, є вичерпним. Свобода розсуду держав щодо встановлення обмежень є вузькою. Проте, слід оцінити, чи передбачене законом таке обмеження, чи відповідає обмеження "нагальній суспільній потребі", тобто чи є воно необхідним у демократичному суспільстві і чи відповідає воно легітимній меті (наприклад, рішення ЄСПЛ у справі "Svyato-Mykhaylivska Parafiya v. Ukraine" від 14.06.2007 р.). Установленість обмежень законом передбачає чіткість і доступність закону, що встановлює такі обмеження. Кожна людина повинна мати відповідне уявлення про норми, які можуть бути застосовані щодо її відповідного права. Вимога чіткого закону, який передбачає обмеження права, має ту саму мету - кожна людина повинна мати можливість передбачити наслідки своєї поведінки. Рівень чіткості, який вимагається від національного законодавства, яке в будь-якому разі не може передбачати усі можливі випадки, багато в чому залежить від змісту відповідного акта, сфери, яку він регулює, чисельність і статусу тих, кому він адресований (рішення ЄСПЛ у справі "Gropperaio AG and Others v. Switzerland" від 28.03.1990 р.).

Тобто, будь-яке обмеження прав і свобод особи повинно бути чітким та законодавчо визначеним, однак у даному випадку таке обмеження, як неможливість отримання паспорта у формі книжечки, законодавством не передбачено.

Крім того, відповідно до ст. 14 Конвенції користування правами та свободами, визнаними в цій Конвенції, має бути забезпечене без дискримінації за будь-якою ознакою - статі, раси, кольору шкіри, мови, релігії, політичних чи інших переконань, національного чи соціального походження, незалежності до національних меншин, майнового стану, народження, або за іншою ознакою.

Велика Палата Верховного Суду взяла до уваги позицію ЄСПЛ у рішенні по справі "Х`ю Джордан проти Великої Британії": "Якщо загальна політика або захід мають непропорційно шкідливі наслідки для конкретної групи, то вони (загальна політика або захід) можуть вважатися дискримінаційними, незважаючи на те, що вони не спрямовані конкретно на цю групу".

Також, у постанові від 19.09.18 по справі №806/3265/17 Велика Палата вказала, що висновки Великої Палати Верховного Суду у цій зразковій справі належить застосовувати в адміністративних справах щодо звернення осіб до суду з позовом до територіальних органів ДМС України з вимогами видати паспорт громадянина України у формі книжечки, у зв`язку з ненаданням особою згоди на обробку персональних даних, відповідно до Положення про паспорт громадянина України, затвердженого Постановою Верховної Ради України від 26 червня 1992 року № 2503-ХІІ.

З урахуванням викладеного, суд дійшов висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Позов задовольнити у повному обсязі.

Сума сплаченого позивачкою судового збору в розмірі 768,40 гривень підлягає відшкодуванню на її адресу за рахунок бюджетних асигнувань відповідача.

На підставі викладеного, керуючись ст. 2, 19, 139, 241, 244, 242 - 246, 263 КАС України, суд, -

ВИРІШИВ:

1. Позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) до Управління Державної міграційної служби України в Миколаївській області в особі Заводського районного відділу Управління державної міграційної служби України в Миколаївській області (вул. Декабристів,5-А(вул. Шосейна,2,м. М-в,54020),Миколаїв,54001 ) задовольнити.

2. Визнати протиправними дії Заводського районного відділу Управління Державної міграційної служби України в Миколаївській області щодо не оформлення у паспорта громадянина України у формі книжечки ОСОБА_1 .

3. Зобов`язати Заводський районний відділ Управління Державної міграційної служби України в Миколаївській області оформити та видати ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , паспорт громадянина України у формі книжечки відповідно до «Положення про паспорт громадянина України», затвердженого Постановою Верховної Ради України від 26.06.1992 № 2503-ХІІ.

4. Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Управління Державна міграційна служби України в Миколаївській області (вул. Декабристів,5-А,Миколаїв,543) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) судові витрати в розмірі 768,40 гривень (сімсот шістдесят вісім грн. сорок коп.).

5. Апеляційна скарга на це рішення може бути подана до П`ятого апеляційного адміністративного суду через Миколаївський окружний адміністративний суд протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту рішення.

Суддя В. В. Біоносенко