Справа № 260/150/19
Суддя: Бруновська Надія Володимирівна
Дата ухвалення: 2019-11-13 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Головуючий суддя у першій інстанції : Гебеш С.А.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 листопада 2019 рокуЛьвів№ 857/8674/19

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Бруновської Н.В.

суддів: Матковської З.М., Улицького В.З.

за участю секретаря судового засідання: Бедрій Х.П.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Департаменту праці та соціального захисту населення Ужгородської міської ради на рішення Закарпатського окружного адміністративного суду від 02 липня 2019 року у справі № 260/150/19 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Департаменту праці та соціального захисту населення Ужгородської міської ради про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії, -

ВСТАНОВИВ :

08.02.2019р. ОСОБА_1 звернулась в суд з позовом до Департаменту праці та соціального захисту населення Ужгородської міської ради про визнання дій протиправними в частині відмови у призначенні та виплати щомісячної адресної допомоги як особі яка переміщується з тимчасово окупованої території та районів проведення АТО для покриття витрат на проживання та оплату житлово-комунальних послуг та зобов`язання призначити та виплатити щомісячну адресну допомогу, як особі, яка переміщується з тимчасово окупованої території та районів проведення АТО для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг з 01.04.2016р.

Ухвалою Закарпатського окружного адміністративного суду від 16.04.2019р. позов в частині вимог про зобов`язання Департаменту праці та соціального захисту населення Ужгородської міської ради призначити та виплатити ОСОБА_1 щомісячну адресну допомогу, як особі, яка переміщується з тимчасово окупованої території та районів проведення АТО, для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово - комунальних послуг з 01.04.2016р. - залишено без розгляду.

Рішенням Закарпатського окружного адміністративного суду від 02.07.2019р. позов задоволено. Суд визнав протиправними дії Департаменту праці та соціального захисту населення Ужгородської міської ради щодо відмови ОСОБА_1 у призначенні та виплати щомісячної адресної допомоги, як особі, яка переміщується з тимчасово окупованої території та районів проведення АТО, для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг з 11.12.2018р.

Крім того, суд зобов`язав Департамент праці та соціального захисту населення Ужгородської міської ради призначити та виплатити ОСОБА_1 щомісячну адресну допомогу, як особі, яка переміщується з тимчасово окупованої території та районів проведення АТО, для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово - комунальних послуг з 11.12.2018р.

Не погоджуючись із даним рішенням, апелянт Департамент праці та соціального захисту населення Ужгородської міської ради подав апеляційну скаргу, в якій зазначає, що судом порушено норми матеріального та процесуального права.

Апелянт просить суд, рішення Закарпатського окружного адміністративного суду від 02.07.2019р. скасувати та прийняти нове рішення, яким в позові відмовити.

Особи, які беруть участь у справі, в судове засідання не з`явились, хоча належним чином повідомленні про дату, час і місце розгляду справи в порядку ст.126 КАС України, що не перешкоджає розгляду справи у їх відсутності відповідно до ст.313 КАС України.

ст.229 КАС України передбачено, що фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи скарги, законність і обґрунтованість рішення суду, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення виходячи з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що позивач ОСОБА_1 разом із малолітньою донькою переїхали з м.Донецька Донецької області до м.Ужгорода Закарпатської області, як особа яка переміщується з тимчасово окупованої території України та районів проведення антитерористичної операції (на даний час операція об`єднаних сил), що підтверджується довідками від 03.02.2015р. №; №642 від 01.12.2017р.

З 03.02.2015р. позивач перебуває на обліку як внутрішньо переміщена особа.

В лютому 2015р. ОСОБА_1 звернулася до Департаменту праці та соціального захисту населення Ужгородської міської ради із заявою про призначення щомісячної адресної допомоги як особа, що переміщена з тимчасово окупованої території України та районів проведення антитерористичної операції для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг.

Зокрема, в період з 03.02.2015р. по 02.04.2015р. позивач отримувала адресну допомогу щомісячно в розмірі 442,0 грн., а з 03.04.2015р. по 02.06.2015р. в розмірі 221,00 грн.

ОСОБА_1 зареєстрована в Ужгородському міському центрі зайнятості як безробітна з 10.02.2015р. - 31.03.2016р. та отримувала виплату допомоги по безробіттю з 10.02.2015р. - 04.02.2016p., що підтверджується записом в трудовій книжці.

01.04.2016р. на підставі направленням Ужгородського міського центру зайнятості позивач працевлаштована до Управління цивільного захисту Закарпатської обласної державної адміністрації, де працює по теперішній час, про що відповідно повідомила відповідача в стандартному бланку заяви у 2016р. із зазначенням місця праці.

Так, із відповіді Виконавчого комітету Ужгородської міської ради від 13.05.2016р. № П-02876/0606 ОСОБА_1 стало відомо, що виплата грошової допомоги на наступний строк не призначена, оскільки остання не працевлаштувалась.

11.12.2018р. позивач звернулась до Департаменту праці та соціального захисту населення Ужгородської міської ради із заявою про призначення щомісячної адресної допомоги як особа, що переміщена з тимчасово окупованої території України та районів проведення антитерористичної операції для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг. Проте, адресну допомогу не отримала.

ст.1 Закону України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщення осіб» передбачено, що внутрішньо переміщеною особою є громадянин України, який постійно проживає в Україні, якого змусили або який самостійно покинув своє місце проживання у результаті або з метою уникнення негативних наслідків збройного конфлікту, тимчасової окупації, повсюдних проявів насильства, масових порушень прав людини та надзвичайних ситуацій природного чи техногенного характеру.

Механізм надання щомісячної адресної допомоги внутрішньо переміщеним особам для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг передбачено Порядком надання щомісячної адресної допомоги особам, які переміщуються з тимчасово окупованої території України та районів проведення антитерористичної операції, для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг, який затверджено постановою Кабінету Міністрів України від 01.10.2014 № 505 (далі - Порядок № 505).

За змістом п.п. 2, 3, 7 Порядку № 505 грошова допомога надається внутрішньо переміщеним особам, які стоять на обліку в структурних підрозділах з питань соціального захисту населення районних, районних у м. Києві держадміністрацій, виконавчих органах з питань соціального захисту населення міських, районних у містах (у разі утворення) рад (далі - уповноважені органи), з дня звернення за її призначенням і виплачується по місяць зняття з такого обліку включно, але не більше ніж шість місяців.

Грошова допомога особам, які переміщуються, призначається на сім`ю та виплачується одному з її членів за умови надання письмової згоди довільної форми про виплату грошової допомоги цій особі від інших членів сім`ї (далі - уповноважений представник сім`ї) у таких розмірах: для непрацездатних осіб (пенсіонери, діти) - 884 гривні на одну особу (члена сім`ї); для інвалідів - прожитковий мінімум для осіб, які втратили працездатність; для працездатних осіб - 442 гривні на одну особу (члена сім`ї).

Загальна сума допомоги на сім`ю розраховується як сума розмірів допомоги на кожного члена сім`ї та не може перевищувати 2400 гривень.

Якщо у складі сім`ї, якій призначено грошову допомогу, відбулися зміни, розмір грошової допомоги перераховується з місяця, наступного за місяцем виникнення таких змін, за заявою уповноваженого представника сім`ї або інформацією компетентного органу.

Для призначення грошової допомоги на наступний шестимісячний строк уповноважений представник сім`ї подає до уповноваженого органу або установи уповноваженого банку (у випадку, передбаченому п.5 цього Порядку) заяву, в якій повідомляє про відсутність змін, що впливають на призначення грошової допомоги, а також пред`являє довідки всіх членів сім`ї про взяття на облік внутрішньо переміщених осіб.

Особам працездатного віку, яким грошова допомога була припинена відповідно до п.7 цього Порядку, грошова допомога на наступний строк не призначається.

В п.7 Порядку № 505 видно, що якщо у складі сім`ї, якій призначено грошову допомогу, є особи працездатного віку, які не працевлаштувалися, в тому числі за сприянням державної служби зайнятості, або перебувають в трудових відносинах з роботодавцями на тимчасово окупованій території України, в районах проведення антитерористичної операції чи населених пунктах, що розташовані на лінії зіткнення, але фактично не працюють, протягом двох місяців з дня призначення виплати грошової допомоги, її розмір для працездатних членів сім`ї на наступні два місяці зменшується на 50 відсотків, а на наступний період - припиняється.

Особи працездатного віку, яким призначено грошову допомогу, зобов`язані інформувати у триденний строк уповноважений орган про факт працевлаштування або перебування на обліку як безробітних.

Таким чином, грошова допомога у разі її припинення відповідно до п.7 цього Порядку № 505 не призначається лише на наступний строк, тобто чергові шість місяців. Положення Порядку № 505 не містять норми, яка б у подібних правовідносинах назавжди позбавляла права особу працездатного віку, яка працевлаштувалась та як і раніше має статус внутрішньо переміщеної особи на отримання грошової допомоги. Чинним законодавством не встановлено чіткої заборони на признання такої допомоги особі в подальшому.

З огляду на вказано, грошова допомога надається внутрішньо переміщеним особам з дня звернення за її призначенням і виплачується по місяць зняття з такого обліку включно, але не більше ніж шість місяців з можливістю призначення вказаної допомоги на наступний шестимісячний строк.

Для призначення грошової допомоги на наступний шестимісячний строк уповноважений представник сім`ї подає до уповноваженого органу або установи уповноваженого банку (у випадку, передбаченому пунктом 5 цього Порядку) заяву, в якій повідомляє про відсутність змін, що впливають на призначення грошової допомоги, а також пред`являє довідки всіх членів сім`ї про взяття на облік внутрішньо переміщених осіб.

Зокрема, як видно із матеріалів справи, позивач отримувала грошову допомогу за період з 03.02.2015р. по 02.04.2015р. сумі 442,0 грн., а з 03.04.2015р. по 02.06.2015р. отримувала суму в розмірі 221,00 грн. В подальшому вказані виплати були припинені, оскільки позивач не працевлаштувалась

Так, ОСОБА_1 будучи з 01.04.2016р. працевлаштованою особою, звернулась до відповідача з заявою від 11.12.2018р. про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи. Зокрема у вказаній заяві позивач повідомляє Департамент праці та соціального захисту населення Ужгородської міської ради про своє працевлаштування та просить призначити адресну грошову допомогу для покриття виплат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг.

Проте, колегія суддів вважає, що відповідач протиправно відмовив у призначенні адресної допомоги позивачу як внутрішньо переміщеній особі з 11.12.2018р., оскільки остання є працевлаштованою та згідно вимог чинного законодавства має право на отримання вказаної допомоги.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцію та законами України.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов вірного висновку про наявність підстав для задоволення позову, оскільки відповідач Департамент праці та соціального захисту населення Ужгородської міської ради як суб`єкт владних повноважень діяв не у спосіб що визначені законами та Конституцією України.

Колегія суддів також враховує позицію ЄСПЛ (в аспекті оцінки аргументів апелянта), сформовану у справі "Серявін та інші проти України" (№ 4909/04): згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (RuizTorijav. Spain) № 303-A, пункт 29).

Також згідно з п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.

Згідно ч. 2 ст. 6 КАС України суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини, а ст.17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" передбачає, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду

Доводи які викладені в апеляційній скарзі не спростовують висновки колегії суддів.

Згідно ст.242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи. Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.

ст. 316 КАС України передбачено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Із врахуванням викладеного, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції є законним, доводи апеляційної скарги зроблених судом першої інстанції висновків не спростовують і при ухваленні оскарженого судового рішення порушень норм матеріального та процесуального права ним допущено не було, тому, відсутні підстави для скасування чи зміни рішення суду першої інстанції.

Керуючись ст.ст.229, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд

ПОСТАНОВИВ :

Апеляційну скаргу Департаменту праці та соціального захисту населення Ужгородської міської ради залишити без задоволення, а рішення Закарпатського окружного адміністративного суду від 02 липня 2019 року у справі № 260/150/19 - без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених п.2 ч.5 ст.328 КАС України.

Суддя Н.В. Бруновська

Суддя З.М. Матковська

Суддя В.З. Улицький

Постанова складена в повному обсязі 25.11.2019р.