Справа № 280/1213/19
Суддя: Дурасова Ю.В.
Дата ухвалення: 2019-11-13 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

13 листопада 2019 року м. Дніпросправа № 280/1213/19

Третій апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді: Дурасової Ю.В.,

суддів: Божко Л.А., Лукманової О.М.,

секретар судового засідання: Новошицька О.О.

за участю: позивача: ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпрі апеляційну скаргу ОСОБА_1

на рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 20.06.2019 (головуючий суддя Татаринов Д.В., повний текст складено 20.06.2019)

в адміністративній справі за позовом ОСОБА_1 до відповідача Управління праці та соціального захисту населення виконавчого комітету Бердянської міської ради Запорізької області про визнання протиправним рішення, зобов`язання вчинити певні дії та відшкодування моральної шкоди, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач, ОСОБА_1 , звернулась до суду з позовною заявою до відповідача Управління праці та соціального захисту населення виконавчого комітету Бердянської міської ради Запорізької області, просила:

- визнати протиправним та скасувати рішення Управління праці та соціального захисту населення виконавчого комітету Бердянської міської ради Запорізької області про призначення субсидії від 03 січня 2019 року, згідно тексту якого позивачу не призначено житлову субсидію з 01 жовтня 2018 року з підстави несплати ЄСВ протягом трьох місяців;

- зобов`язати Управління праці та соціального захисту населення виконавчого комітету Бердянської міської ради Запорізької області прийняти рішення про призначення мені житлової субсидії з 01 жовтня 2018 року;

- стягнути на користь ОСОБА_1 з відповідача моральну шкоду, у розмірі 5559 грн.

Позов обґрунтовано тим, що рішення комісії про відмову в призначенні житлової субсидії на підставі підпункту 3 пункту 6 Положення № 848, а саме з причини несплати ЄСВ протягом 2 місяців перед зверненням є помилковим та необґрунтованим, оскільки згідно абзацу 17 пункту 12 Положення № 848 визн6ачено, що для фізичних осіб - підприємців, які обрали спрощену систему оподаткування, незалежно від отриманих (неотриманих) доходів до сукупного доходу за кожний місяць враховується дохід, обчислений в таких розмірах мінімальної заробітної плати, встановленої станом на кінець періоду, за який враховуються доходи; однієї мінімальної заробітної плати - для платників єдиного податку першої групи. Вказує, Положенням № 848 визначено, що дохід позивача, як фізичної особи-підприємця спрощенця (платника ЄСВ І групи) складає 1 мінімальну заробітну плату, відповідно з розміру якої позивач і сплачує ЄСВ в установленому законом порядку. В підтвердження сплати ЄСВ протягом 2018 року надано відповідачу дублікати чеків АТ КБ "ПриватБанк" в кількості 6 шт. Отже вважає, що враховуючи надані позивачем докази, які підтверджують сплату ЄСВ протягом 2018 року, вважає що рішення, яким УСЗН ВК БМР відмовив в призначенні ОСОБА_1 житлової субсидії з підстави несплати ЄСВ є безпідставним, протиправним та таким, що порушує право позивача на отримання житлової субсидії, передбачене пунктом 2 Положення № 848.

Рішенням Запорізького окружного адміністративного суду від 20.06.2019 в задоволенні позову відмовлено.

Свою позицію суд першої інстанції обґрунтував тим, що позивачем сплачено ЄСВ вже після прийняття рішення органом УПСЗН, а саме 10 січня 2019 року та 11 лютого 2019 року відповідно. Таким чином, суд першої інстанції дійшов висновку, що відповідно до приписів Положення №848 з 01 травня 2018 року у позивача відсутнє право на отримання житлової субсидії

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, позивачем подано апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції та винести нове, яким задовольнити позовні вимоги у повному обсязі. Зазначає, що абз. 4 пп. 3 п. 6 Положення №848 передбачено, що житлова субсидія не призначається, якщо у складі домогосподарства або у складі сім`ї є особи, що досягли 18-ти річного віку станом на початок періоду, за який враховуються доходи для призначення житлової субсидії і в цьому періоді не сплачено ними або за них єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування в розмірі, не меншому від мінімального, сумарного протягом 3-х місяців у періоді за який враховуються доходи для призначення житлової субсидії. Отже відповідач повинен був врахувати при визначенні наявності факту несплати позивачем ЄСВ сумарно протягом 3-х місяців, а саме за І-ІІ квартал 2018 року (січень-червень 2018 року). Зазначає, що нею сплачено ЄСВ протягом всього 2018 року, вказуючи на таке: вона має статус фізичної особи-підприємця та є платником єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування І групи. Сплата нею ЄСВ в строки визначені абз. 1 ч. 8 ст. 9 ЗУ № 2464 протягом 2018 року підтверджується дублікатом чеків ПАТ КБ «Приватбанк» в кількості 6 шт. Вважає, що це доводить, що ЄСВ нею в повному обсязі сплачено протягом 2018 року.

Відповідачем до суду апеляційної інстанції подано відзив на апеляційну скаргу, згідно якого просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін. Посилається на те, що за інформацією Державної фіскальної служби, Пенсійного Фонду України, у них взагалі відсутні доходи, які враховуються під час призначення житлової субсидії. 15.11.2018 року позивачем були надіслані поштою до відповідача документи щодо призначення субсидії. На підставі наданих документів та отриманої інформації з Державної фіскальної служби шляхом програмного забезпечення в електронному вигляді (довідка про завантажені доходи про справі №21786 про відсутність доходів, рішення про призначення від 03.01.2019) житлову субсидію не призначено 03.01.2019, у зв`язку з тим, що за період з січня по червень 2018 року не сплачено ЄСВ. Позивач повторно подала документи 11.01.2019 року до відповідача для призначення субсидії з 01.10.2018 року. За рішення комісії18.02.2019 року позивачу також відмовлено в призначенні субсидії з 01.10.2018 року, оскільки на момент прийняття рішення комісією (18.02.2019) була відсутня сплата позивачем ЄСВ (лист ДФС від 01.02.2019 - відсутня сплата ЄСВ за 11, 12 місяць 2019 року). Інших документів у підтвердження сплати ЄСВ не надано. Копії чеків, на які посилається позивач не можуть бути доказом сплати ЄСВ, оскільки до розгляду комісії приймається інший період як доказ оплати - це два місяця перед зверненням. Форма ОК-5ПФУ від 27.02.2019 року, надана позивачем не може бути належним доказом для підтвердження вимог позивача, оскільки видана 27.02.2019 року, після прийняття рішень відповідачем та комісією. Також зазначає, що позивачем рішення комісії виконкому від 18.02.2019 року про відмову в призначенні субсидії з 01.10.2018 року не оскаржувалося, тому є чинним.

Відповідач, належним чином повідомлений про день, час та місце розгляду апеляційної скарги, в судове засідання не з`явились. Подав клопотання про розгляд справи без його участі.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів апеляційної інстанції вбачає підстави для задоволення апеляційної скарги, внаслідок наступного.

Судом першої інстанції встановлено, що позивач зареєстрований як фізична особа - підприємець, не перебуває в органах Центру зайнятості України на обліку як безробітний, не отримує ніяких видів пенсій та соціальної допомоги. Доказів того, що позивач навчався за денною формою навчання у закладах середньої освіти, професійно-технічних навчальних закладах, закладах вищої освіти або того, що він перебував у складних життєвих обставинах, викликаних тривалою хворобою, що підтверджується висновком (довідкою) лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я, не надано, та в позовній заяві про такі обставини не зазначено.

Рішення відповідача від 03 січня 2019 року, позивачу відмовлено в призначені житлової субсидії з підстави несплати ЄСВ, при цьому протягом 2018 року ЄСВ був сплачений в повному обсязі, що підтверджується:

- дублікатами чеків АТ КБ "ПриватБанк" в кількості 6 шт.;

- копією листа Бердянського управління ГУ ДФС у Запорізькій області № 1535/14/08-01-51- 02 від 01 лютого 2019 року.

Суд першої інстанції дійшов висновку, що відповідач правильно не призначив позивачу субсидію за відповідний період, оскільки позивач звернувся до Управління праці та соціального захисту населення виконавчого комітету Бердянської міської ради Запорізької області 20 листопада 2018 року, а квитанції про сплату ЄСВ датовані від 10 січня 2019 року у кількості 5 квитанцій та від 11 лютого 2019 року у кількості однієї квитанції. Тому суд першої інстанції вважає, що відповідно до інформаційних довідок у позивача станом на 20 листопада 2018 року існувала заборгованість зі сплати ЄСВ; позивачем сплачено ЄСВ вже після прийняття рішення органом УПСЗН, а саме 10 січня 2019 року та 11 лютого 2019 року відповідно. Отже суд першої інстанції дійшов висновку, що відповідно до приписів Положення №848 з 01 травня 2018 року у позивача відсутнє право на отримання житлової субсидії.

Колегія суддів апеляційної інстанції не може погодитися з таким висновком суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Судом апеляційної інстанції встановлено, що до даних правовідносин слід застосовувати норми Конституції України, норми Положення про порядок призначення житлових субсидій, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України "Про спрощення порядку надання населенню субсидій для відшкодування витрат на оплату житлово-комунальних послуг, придбання скрапленого газу, твердого та рідкого пічного побутового палива" від 21 жовтня 1995 року № 848, в редакції, чинній з 01 травня 2018 року, норми Закону України „Про збір та облік єдиного внеску на зальнообов`язкове державне соціальне страхування " від 08.07.2019 № 2464-VІ, Податкового кодексу України.

Досліджуючи правильність прийняття судом першої інстанції рішення, колегія суддів апеляційної інстанції вважає за необхідне дослідити ряд норм законодавства, що регулюють дані правовідносини та обставини справи.

Так, стаття 19 Конституції України передбачає, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Отже, суб`єкти владних повноважень (до яких відноситься відповідач) мають діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Таким чином межі дій відповідача чітко визначені Конституцією та законами України.

Механізм використання коштів, передбачених у державному бюджеті Мінсоцполітики для виплати пільг і житлових субсидій громадянам на оплату житлово-комунальних послуг у грошовій формі, умови призначення та порядок надання громадянам таких житлових субсидій визначає Положення про порядок призначення житлових субсидій, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України "Про спрощення порядку надання населенню субсидій для відшкодування витрат на оплату житлово-комунальних послуг, придбання скрапленого газу, твердого та рідкого пічного побутового палива" від 21 жовтня 1995 року № 848.

Відповідно до підпункту 3 пункту 6 Положення про порядок призначення житлових субсидій, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України "Про спрощення порядку надання населенню субсидій для відшкодування витрат на оплату житлово-комунальних послуг, придбання скрапленого газу, твердого та рідкого пічного побутового палива" від 21 жовтня 1995 року № 848, в редакції, чинній з 01 травня 2018 року (далі - Положення №848), житлова субсидія не призначається (у тому числі на наступний період), якщо:

- у складі домогосподарства або у складі сім`ї члена домогосподарства є особи, що досягли 18-річного віку станом на початок періоду, за який враховуються доходи для призначення житлової субсидії (далі - особи, доходи яких враховуються під час призначення житлової субсидії), і в цьому періоді: за інформацією ДФС, Пенсійного фонду України, у них взагалі відсутні доходи, які враховуються під час призначення житлової субсидії; або вони отримували середньомісячний сукупний дохід менший, ніж розмір мінімальної заробітної плати, встановленої на початок періоду, за який враховуються доходи для призначення житлової субсидії;

- та/або вони не сплатили єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування у розмірі, не меншому ніж мінімальний, сумарно протягом 3-х місяців у періоді, за який враховуються доходи для призначення житлової субсидії.

Житлові субсидії у випадках, передбачених абзацами 2 - 4 цього підпункту, призначаються, якщо особи, доходи яких враховуються під час призначення житлової субсидії, протягом такого періоду:

- навчалися за денною формою навчання у закладах середньої освіти, професійно-технічних навчальних закладах, закладах вищої освіти або зареєстровані у службі зайнятості як такі, що шукають роботу, і в цей період навчалися в центрах професійно-технічної освіти Державної служби зайнятості;

- отримували хоча б один із таких видів доходу, як пенсію, стипендію, допомогу при народженні (усиновленні) дитини, допомогу особам з інвалідністю з дитинства та дітям з інвалідністю, допомогу по догляду за особами з інвалідністю I і II групи внаслідок психічного розладу, допомогу особам, які не мають права на пенсію, та особам з інвалідністю, тимчасову державну соціальну допомогу непрацюючій особі, яка досягла загального пенсійного віку, але не набула права на пенсійну виплату, допомогу по безробіттю.

Відповідно до пункту 7 Положення №848, за наявності умов, зазначених у пункті 6 цього Положення, житлову субсидію може бути призначено за рішенням комісії виходячи з конкретних обставин, що склалися, крім випадку, зазначеного у підпункті 1 пункту 6 цього Положення.

Рішення про призначення (відмову в призначенні) житлової субсидії в таких випадках приймається комісією на підставі акта обстеження матеріально-побутових умов домогосподарства. У мм. Києві та Севастополі, обласних центрах і містах обласного значення у разі, коли у члена домогосподарства або у члена сім`ї особи із складу домогосподарства доходи, які враховуються під час призначення субсидії, є такими, що зазначені в абзацах 2 - 4 підпункту 3 пункту 6 цього Положення, позитивне рішення комісії про призначення житлової субсидії може бути прийнято лише у разі, коли такі особи:

- перебувають у складних життєвих обставинах, викликаних тривалою хворобою, що підтверджується висновком (довідкою) лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я;

- на момент призначення житлової субсидії сплачують єдиний соціальний внесок у розмірі, не меншому ніж мінімальний, протягом двох місяців підряд перед днем звернення за призначенням житлової субсидії або сплачують єдиний соціальний внесок у розмірі, не меншому ніж мінімальний, протягом двох місяців підряд перед місяцем, в якому житлова субсидія призначається без звернення громадянина.

При цьому особі, яка працює за строковим трудовим договором, житлову субсидію за рішенням комісії може бути призначено лише у разі, коли строк дії строкового трудового договору є більшим, ніж строк, на який призначається житлова субсидія.

Структурні підрозділи з питань соціального захисту населення ведуть облік домогосподарств, яким житлову субсидію призначено за рішенням комісії у випадках, зазначених у підпункті 3 пункту 6 цього Положення.

Щомісяця на запит вони отримують від органів Пенсійного фонду України інформацію про сплату особами, доходи яких під час призначення житлової субсидії були такими, що зазначені в абзацах 2 - 4 підпункту 3 пункту 6 цього Положення, єдиного соціального внеску, а також про його розмір.

Якщо протягом строку призначення житлової субсидії за рішенням комісії у випадках, зазначених у підпункті 3 пункту 6 цього Положення, фізична особа - підприємець, доходи якої під час призначення житлової субсидії були такими, що зазначені в абзацах 2 - 4 підпункту 3 пункту 6 цього Положення, не сплатить єдиний соціальний внесок чи сплатить його в розмірі, меншому ніж мінімальний, за будь-який місяць протягом строку призначення житлової субсидії, а також особа, що працює за трудовим договором, доходи якої під час призначення житлової субсидії були такими, що зазначені в абзацах 2 - 4 підпункту 3 пункту 6 цього Положення, припинить дію такого договору за ініціативою працівника (статті 38 і 39 Кодексу законів про працю України), за угодою сторін (пункт 1 частини першої статті 36 Кодексу законів про працю України), у зв`язку із закінченням строку (пункт 2 частини першої статті 36 Кодексу законів про працю України) або відмовою від продовження роботи у зв`язку із зміною істотних умов праці (пункт 6 частини першої статті 36 Кодексу законів про працю України) в будь-який місяць протягом строку призначення житлової субсидії, керівник структурного підрозділу з питань соціального захисту населення протягом трьох робочих днів з дня отримання інформації від органів Пенсійного фонду України вносить на розгляд комісії подання щодо скасування рішення комісії про призначення житлової субсидії такому домогосподарству і повернення коштів виплаченої житлової субсидії до державного бюджету.

Отже з огляду на наведені приписи Положення №848, субсидія не може бути призначена особі, яка не сплатила єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування у розмірі, не меншому ніж мінімальний, сумарно протягом 3-х місяців у періоді, за який враховуються доходи для призначення житлової субсидії, виключення становлять тільки випадки, коли такі особи:

- навчалися за денною формою навчання у закладах середньої освіти, професійно-технічних навчальних закладах, закладах вищої освіти або зареєстровані у службі зайнятості як такі, що шукають роботу, і в цей період навчалися в центрах професійно-технічної освіти Державної служби зайнятості;

- отримували хоча б один із таких видів доходу, як: пенсія, стипендія, допомога при народженні (усиновленні) дитини, допомога особам з інвалідністю з дитинства та дітям з інвалідністю, допомога по догляду за особами з інвалідністю I і II групи внаслідок психічного розладу, допомога особам, які не мають права на пенсію, та особам з інвалідністю, тимчасова державна соціальна допомога непрацюючій особі, яка досягла загального пенсійного віку, але не набула права на пенсійну виплату, допомога по безробіттю;

- перебувають у складних життєвих обставинах, викликаних тривалою хворобою, що підтверджується висновком (довідкою) лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я;

- на момент призначення житлової субсидії сплачують єдиний соціальний внесок у розмірі, не меншому ніж мінімальний, протягом двох місяців підряд перед днем звернення за призначенням житлової субсидії або сплачують єдиний соціальний внесок у розмірі, не меншому ніж мінімальний, протягом двох місяців підряд перед місяцем, в якому житлова субсидія призначається без звернення громадянина.

Отже вказана норма передбачає виключення, за якими, в разі несплати ЄСВ може бути призначена субсидія.

Частиною 2 статті 2 КАС України встановлено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони:

1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України;

2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано;

3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії);

4) безсторонньо (неупереджено);

5) добросовісно;

6) розсудливо;

7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації;

8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія);

9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення;

10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Отже рішення суб`єкта владних повноважень (зокрема і про відмову в призначенні субсидії) має відповідати зазначеним нормам, а саме має бути обґрунтованим, тобто прийнято з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії), добросовісно, розсудливо та ін.

Відповідач - суб`єкт владних повноважень, наділений законом правом приймати рішення, зокрема, індивідуальні акти.

Предметом судового оскарження з огляду на зміст позовної заяви є рішення відповідача від 03.01.2019, згідно якого позивачу не призначено житлову субсидію з 01.10.2018 з підстави несплати ЄСВ протягом трьох місяців.

Суд першої інстанції в рішенні від 20.06.2019 зазначив, що станом на 20.11.2018 у позивача існувала заборгованість зі сплати ЄСВ, оскільки квитанції, надані позивачем на підтвердження того, що протягом 2018 року було сплачено ЄСВ, датовані лише 10.01.2019 року (у кількості 5 шт.) та від 11.02.2019 року (у кількості 1 шт.). Вказані дати (10.01.2019 року та 11.02.2019 року) згідно висновку суду першої інстанції вказують на те, що позивачем було сплачено ЄСВ за 2018 рік після прийняття відповідачем Рішення від 03.01.2019.

Натомість, такий висновок суду першої інстанції спростовується матеріалами справи.

Так, згідно листа Головного управління ДФС у Запорізькій області від 01.02.2019 року №1235/14/08-01-51-02, податковий орган повідомив що за період з 01.01.2018 року по 31.12.2018 року ОСОБА_1 сплачено ЄСВ (за кодом платежу 71040000) в сумі 7723,54грн. Колегія суддів апеляційної інстанції бере до уваги, що зазначений лист містить дати операцій та суми ЄСВ, сплачені до бюджету (а.с. 22).

Так, 18.01.2018 року позивач сплатила 352грн. ЄСВ;

19.04.2018 року - 2457,18грн.,

18.05.2018 року - 819,06грн.,

19.07.2018 - 1638,12грн.,

19.09.2018 - 819,06 грн.

19.10.2018 - 1638,12грн. (а.с. 22).

Зазначене спростовує висновок суду першої інстанції, що позивачем не було сплачено протягом 2018 року єдиний соціальний внесок ЄСВ.

Також, матеріали справи містять копії платіжних документів, що підтверджують інформацію податкового органу про своєчасну та в повному обсязі сплату позивачем ЄСВ (а.с.20, 21).

Колегія суддів апеляційної інстанції вважає за необхідне зазначити, що адміністрування єдиного соціального внеску регламентується спеціальним Законом України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» від 08.07.2010р. №2464-VI, яким визначено, що платники ЄСВ зобов`язані своєчасно та в повному обсязі нараховувати, обчислювати і сплачувати ЄСВ.

Водночас, заповнення та подання звітності з ЄСВ регламентується Порядком формування та подання страхувальниками звіту щодо сум нарахованого ЄСВ, який затверджений наказом Мінфіну від 14.04.2015 р. № 435 (далі - Порядок № 435).

Відповідно до чинного законодавства ЄСВ підлягає сплаті незалежно від фінансового стану платника. За наявності у платника одночасно зобов`язань зі сплати ЄСВ, зобов`язань по сплаті податків та інших обов`язкових платежів, передбачених законом, або зобов`язань перед іншими кредиторами - сплата єдиного внеску виконуються в першу чергу і має пріоритет перед усіма іншими, крім зобов`язань з виплати заробітної плати.

Позивач є суб`єктом підприємницької діяльності, отже зобов`язана сплачувати ЄСВ у відповідні стоки і у відповідному розмірі.

Зокрема, для фізичних осіб-підприємців, які обрали загальну систему оподаткування встановлені такі строки сплати ЄСВ: щоквартально, до 20 числа місяця, що настає за кварталом, за який сплачується ЄСВ, а саме, 19 квітня, 19 липня, 19 жовтня, 19 січня.

Для фізичних осіб-підприємців, які обрали спрощену систему оподаткування встановлені такі ж строки сплати ЄСВ: щоквартально, до 20 числа місяця, що настає за кварталом, за який сплачується ЄСВ: 19 квітня, 19 липня, 19 жовтня, 19 січня.

Вищезазначений лист Головного управління ДФС у Запорізькій області від 01.02.2019 року №1235/14/08-01-51-02, підтверджує, що податковий орган не має будь-яких претензій до ОСОБА_1 з привожу сплати нею ЄСВ в 2018 році, оскільки підтверджується повна сплата нею ЄСВ в період з 01.01.2018 року по 31.12.2018 року (за кодом платежу 71040000) в сумі 7723,54грн. (а.с. 22).

Також слід взяти до уваги, що згідно даних, зазначених в листі Головного управління ДФС у Запорізькій області від 12.11.2019 року №5060/14/08-01-51-06, податковий орган повідомив, що за даними інформаційної системи «Податковий блок», за 2018 рік ОСОБА_1 сплачено ЄСВ (за кодом платежу 71040000) повністю та у визначені законодавством терміни, а саме нараховано 9828,72грн., сплачено 9828,72грн.

Таким чином, помилковий висновок суду першої інстанції та відповідача про відсутність даних про сплату позивачем в 2018 році єдиного соціального внеску спростовується зазначеними матеріалами.

Право позивача на призначення субсидії підлягає захисту.

Також колегія суддів апеляційної інстанції вважає за необхідне зазначити, що відповідно до пунктів 2, 3, 4 ч. 2 ст. 245 КАС України, у разі задоволення адміністративного позову суд може прийняти постанову, зокрема, про визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень; визнання дій суб`єкта владних повноважень протиправними та зобов`язання утриматися від вчинення певних дій; визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії.

В силу частини 4 статті 245 КАС України, у випадку, визначеному пунктом 4 ч. 2 ст. 245 КАС України, суд може зобов`язати відповідача - суб`єкта владних повноважень прийняти рішення на користь позивача, якщо для його прийняття виконано всі умови, визначені законом, і прийняття такого рішення не передбачає права суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд.

На думку колегії суддів апеляційної інстанції захищаючи право позивача слід діяти у відповідності до частини 4 статті 245 КАС України, при цьому, дискреційні повноваження відповідача не порушуються, водночас застосовується ефективний спосіб захисту.

Так, статтею 13 "Право на ефективний засіб юридичного захисту" Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод установлено, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Ефективний засіб захисту - це дійовий спосіб захисту від порушень з боку суб`єкта владних повноважень, такий, що відповідає принципу верховенства права та укріплює демократичні устої нашої держави. При цьому, ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, бути адекватним наявним обставинам.

Завданням адміністративного судочинства, згідно із ч. 1 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

При цьому, застосування конкретного способу захисту права залежить як від змісту суб`єктивного права, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення. При цьому під ефективним засобом (способом) слід розуміти такий, що призводить до потрібних результатів, наслідків, дає найбільший ефект.

У постанові Верховного Суду України від 24 листопада 2015 року в справі № 816/1229/14, поміж іншого, вказано, що спосіб відновлення порушеного права має бути ефективним та таким, який виключає подальші протиправні рішення, дії чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень, а у випадку невиконання або неналежного виконання рішення не виникала б необхідність повторного звернення до суду, а здійснювалося примусове виконання рішення.

На думку колегії суддів апеляційної інстанції зобов`язання відповідача призначити позивачу субсидію буде ефективним способом захисту, оскільки, спростовано висновок про не сплату позивачем ЄСВ в 2018 році.

Також колегія суддів апеляційної інстанції вважає за необхідне зазначити, що на законодавчому рівні поняття «дискреційні повноваження» суб`єкта владних повноважень відсутнє. У судовій практиці сформовано позицію щодо поняття дискреційних повноважень, під якими слід розуміти такі повноваження, коли у межах, які визначені законом, адміністративний орган має можливість самостійно (на власний розсуд) вибирати один із кількох варіантів конкретного правомірного рішення.

Водночас, повноваження державних органів не є дискреційними, коли є лише один правомірний та законно обґрунтований варіант поведінки суб`єкта владних повноважень. Тобто, у разі настання визначених законодавством умов, відповідач зобов`язаний вчинити конкретні дії, і якщо він їх не вчинить, його можна зобов`язати до цього в судовому порядку.

Таким чином дискреційне повноваження може полягати у виборі діяти, чи не діяти, а якщо діяти, то у виборі варіанту рішення чи дії серед варіантів, що прямо або опосередковано закріплені в законі. Важливою ознакою такого вибору є те, що він здійснюється без необхідності узгодження варіанту вибору будь-ким.

Зокрема, така правова позиція щодо дискреційних повноважень суб`єкта владних повноважень викладена у постановах Верховного Суду від 11.04.2018 у справі № 806/2208/17, від 31.10.2019 року у справі №802/1224/16-а.

Згідно із ч.5 ст.242 КАС України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Колегія суддів апеляційної інстанції не вбачає підстав для не застосування зазначених норм.

Колегія суддів апеляційної інстанції вбачає за можливе задовольнити вимоги позивача про стягнення з відповідача моральної шкоди в розмірі 2000грн., виходячи з того, що непрофесійний підхід суб`єкта владних повноважень до вирішення питання про призначення субсидії, не перевірка ним даних про сплату позивачем ЄСВ в повному обсязі як фізичною особою-підприємцем, призвели до складного майнового стану позивача та руйнування впевненості, що суб`єкт владних повноважень діє у відповідності до встановлених норм законодавства, що, зокрема, є недопустимим в демократичному суспільстві.

Доводи апеляційної скарги спростовують висновки суду першої інстанції, тому можуть бути підставою для його скасування.

Таким чином, колегія суддів апеляційної інстанції не погоджується з висновком суду першої інстанції про відмову в задоволенні позовних вимог. Рішення суду першої інстанції слід скасувати, та позовні вимоги задовольнити.

У зв`язку з задоволенням позовних вимог підлягають стягненню витрати, пов`язані зі сплатою судового збору за подачу позову в сумі 2305,20грн. та апеляційної скарги в сумі 3457,80грн.

Керуючись ст. 241-245, 250, 315, 317, 321, 322 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 20.06.2019 - задовольнити частково.

Рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 20.06.2019 - скасувати.

Позов задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати рішення Управління праці та соціального захисту населення виконавчого комітету Бердянської міської ради Запорізької області про призначення субсидії від 03 січня 2019 року, згідно тексту якого позивачу не призначено житлову субсидію з 01 жовтня 2018 року з підстави несплати ЄСВ протягом трьох місяців

Зобов`язати Управління праці та соціального захисту населення виконавчого комітету Бердянської міської ради Запорізької області прийняти рішення про призначення мені житлової субсидії з 01 жовтня 2018 року.

Стягнути з Управління праці та соціального захисту населення виконавчого комітету Бердянської міської ради Запорізької області на користь ОСОБА_1 моральну шкоду у розмірі 2 000 грн.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Управління праці та соціального захисту населення виконавчого комітету Бердянської міської ради Запорізької області (код 03193258) на користь ОСОБА_1 (код НОМЕР_1 ) сплачений судовий збір за подання позову та апеляційної скарги в загальній сумі 5763грн.

Постанова набирає законної сили 13.11.2019 та може бути оскаржена до Верховного Суду відповідно до п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України протягом 30 днів згідно ст. 329 КАС України з дня складання повного судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Вступну та резолютивну частини постанови проголошено 13.11.2019.

В повному обсязі постанова виготовлена 22.11.2019.

Головуючий суддя Ю. В. Дурасова

суддя Л.А. Божко

суддя О.М. Лукманова