Справа № 140/2894/19
Суддя: Дмитрук Валентин Васильович
Дата ухвалення: 2019-11-25 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОЛИНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 листопада 2019 року ЛуцькСправа № 140/2894/19

Волинський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Дмитрука В.В.,

розглянувши в порядку письмового провадження в місті Луцьку за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Підгайцівської сільської ради Луцького району Волинської області про визнання протиправною відмови та зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся із позовом до Підгайцівської сільської ради Луцького району Волинської області про визнання протиправною відмови, оформленої рішенням від 06.09.2019 №8/5 та зобов`язання надати позивачу дозвіл на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд площею 0,25 га, яка розташована в селі Підгайці Луцького району Волинської області.

Позовні вимоги обґрунтовані наступним:

- Земельним кодексом України визначено вичерпний перелік підстав для відмови в наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність, однак оскаржуване рішення жодної з таких підстав не містить;

- при наданні відповіді Підгайцівська сільська рада без наявності генерального плану чи іншої містобудівної документації вказала, що ділянка на яку претендує позивач є землями загального користування, проте відсутність генерального плану забудови села та містобудівної документації, не може бути підставою для відмови в наданні дозволу на розроблення проекту відведення земельної ділянки, в той час як Земельним кодексом України не передбачено такого виду земель як землі загального користування;

- земельна ділянка, на яку претендує позивач знаходиться в межах села Підгайці і згідно з даними публічної кадастрової карти України не надана у власність;

- позовна вимога щодо зобов`язання відповідача надати дозвіл на розробку проекту землеустрою не є втручанням у дискреційні повноваження суб`єкта владних повноважень, що підтверджено практикою як Верховного Суду так і Європейського суду з прав людини, відповідно така вимога теж підлягає до задоволення.

Відповідно до ухвали судді від 10.10.2019 розгляд справи здійснено за правилами спрощеного позовного провадження без проведення судового засідання та виклику сторін.

Відповідач у відзиві на позовну заяву від 25.10.2019 позовні вимоги не визнав, мотивуючи наступним:

- земельна ділянка, зазначена в графічних матеріалах заяви ОСОБА_1 , відповідно до Класифікації видів цільового призначення земель, затвердженої наказом Державного комітету України із земельних ресурсів від 23.07.2010 №548, належить до земель сільськогосподарського призначення для сінокосіння і випасання худоби (код 01.08);

- відповідно до даних Відділу в Луцькому районі ГУ Держгеокадастру у Волинській області запитувана земельна ділянка відноситься до земель загального користування (пасовища), номер рядка 12, шифр рядка №97 відповідно до державної статистичної звітності (форми 6-зем) про наявність земель та розподіл їх за власниками земель, землекористувачами, угіддями, станом на 01.01.2016;

- відповідно до проекту схеми планування частини території Луцького району в межах Підгайцівської сільської ради, наданого відділом містобудування, архітектури та інфраструктури Управління регіонального розвитку Луцької райдержадміністрації, земельна ділянка, зазначена в графічних матеріалах, знаходиться в санітарній зоні сільського кладовища, де згідно з державними санітарними правилами та нормам «Гігієнічні вимоги щодо облаштування і утримання кладовищ в населених пунктах України» не можна допускати розміщення житлових будинків з придомовими територіями;

- в районі вищезгаданої земельної ділянки проходить водопровід КП «Луцькводоканал», який постачає питну воду з артезіанських скважин у місто Луцьк, що відповідно до чинного законодавства обмежує будівництво житлових будинків в санітарній зоні таких об`єктів;

- без розробленого детального плану території сільська рада не може приймати рішення про відведення земельних ділянок для будівництва та обслуговування житлових будинків, але оскільки на території села Підгайці Луцького району немає вільних земель під забудову, то у розробці детального плану території немає потреби, що й стало підставою для відмови ОСОБА_1 у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для будівництва та обслуговування житлового будинку.

У відповіді на відзив від 30.10.2019 позивач зазначив наступне:

- відповідно до класифікації видів цільового призначення земель передбачено декілька видів земель, серед яких розрізняють два різні за цільовим призначенням види земель: землі сільськогосподарського призначення (секція А) та землі запасу, резервного фонду та загального користування (секція К), тобто землі віднесені до земель загального користування не можуть бути віднесені до категорії земель сільськогосподарського призначення і навпаки, що свідчить про надання відповідачем інформації, що не відповідає дійсності

- призначення земель має бути зазначено в генеральному плані села, а не визначатися зі статистичної звітності;

- законодавчими актами передбачено, що кладовища повинні облаштовуватися поблизу сіл, а не в селі, в той час як ділянка, на яку претендує позивач, розташована в межах села, а власне територія «санітарної зони» забудована з усіх сторін житловими будинками;

- одночасне перебування земельної ділянки в санітарній зоні кладовища та санітарній зоні водогону неможливе згідно з вимогами законодавчих актів, водночас, будівництво в санітарно-охоронній зоні водопроводу не заборонено.

06.09.2019 відповідачем подано заперечення на відповідь на відзив, відповідно до якого Підгайцівська сільська рада зазначає про неналежне трактування позивачем норм законодавства, а саме:

- наказ Державного комітету України із земельних ресурсів від 23.07.2010 №548 в секції А містить вказівку, що до земель сільськогосподарського призначення відносяться пасовища, а в секції К зазначено, що до земель загального користування належать землі будь-якої категорії, які використовуються як майданчики, вулиці, проїзди, громадські пасовища, сіножаті тощо, тому земельна ділянка, відображена в графічних матеріалах ОСОБА_1 відноситься до земель загального користування;

- проект схеми планування частини території Луцького району в межах Підгайцівської сільської ради, наданого відділом містобудування, архітектури та інфраструктури управління регіонального розвитку Луцької райдержадміністрації, на даний час є основною містобудівною документацією в межах с. Підгайці, і в ньому чітко зазначено, що земельна ділянка, яка є предметом позову, знаходиться в санітарній зоні кладовища, в той час як житлові будинки, що вже знаходяться в санітарній зоні цього кладовища збудовані до моменту вступу в силу Державних санітарних норм і правил;

- відзив на позовну заяву не містив тверджень, що водопровід чи артезіанська свердловина знаходиться в санітарній зоні кладовища, натомість у відзиві вказано, що водопровід КП «Луцькводоканал» проходить в районі земельної ділянки (який може становити приблизно 10-15 м від даної ділянки), а не в самій санітарній зоні кладовища, водночас водопровід має окрему санітарну зону, відомості про розташування якої може вказати лише КП «Луцькводоканал»;

- ОСОБА_1 не звертався для вияснення обставин щодо можливості відводу земельної ділянки під будівництво у Держгеокадастр у Волинській області та відділ містобудування, архітектури та інфраструктури управління регіонального розвитку Луцької райдержадміністрації, а лише зробив витяг з кадастрової карти та самостійно відзначив бажане місце розташування земельної ділянки без будь-яких документальних підтверджень щодо можливості виділення земельної ділянки.

Дослідивши письмові пояснення, викладені учасниками справи у заявах по суті справи, письмові докази по справі, суд приходить до висновку, що в задоволенні позову слід відмовити з огляду на наступне.

Як встановлено судом, 29.07.2019 позивачем відповідно до статей 116, 121, 122 Земельного кодексу України подано до Підгайцівської сільської ради заяву з додатками (копія паспорта, картки платника податків, викопіювання з кадастрової карти) про надання дозволу на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, площею 0,25 га, розташованої в с.Підгайці.

Рішенням від 06.09.2019 №8/5 «Про надання дозволу на розроблення проекту відведення земельної ділянки для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд» ОСОБА_1 в наданні такого дозволу було відмовлено, з посиланням на ч.2 ст.19 Земельного кодексу України та в зв`язку з тим, що в межах населеного пункту в розпорядженні сільської ради немає земель запасу, резерву, земель не наданих у власність або користування, передача їх у власність громадянам неможлива, ділянка, яка вказана на графічних матеріалах є землями загального користування (громадський випас).

Крім того, у відповідь на запит позивача Підгайцівською сільською радою листом від 24.09.2019 №Ф-06/1 повідомлено ОСОБА_1 , що новий генеральний план села Підгайці не розроблявся, а попередній генеральний план в раді відсутній, а також проінформовано, що в селі Підгайці здійснюється забудова відповідно до розробленого плану забудови житлового кварталу на масиві між вулицею Об`їздною та СТ «Маяк», ділянки на якому були виділені громадянам протягом 2005-2007 років і надалі, в зв`язку з відсутністю вільних земель під забудову, жодна містобудівна документація не розроблялась.

Не погоджуючись із відмовою в наданні дозволу на виготовлення проекту землеустрою, позивач звернувся до суду з даним адміністративним позовом.

Досліджуючи спірні відносини у межах позовних вимог, заявлених позивачем, суд виходить із наступного.

Повноваження органів місцевого самоврядування щодо передачі земельних ділянок у власність або користування та порядок надання земельних ділянок державної або комунальної власності у користування встановлені статтями 118, 122, 123 Земельного кодексу України.

Відповідно до ч.6 ст.118 Земельного кодексу України громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення фермерського господарства, ведення особистого селянського господарства, ведення садівництва, будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибної ділянки), індивідуального дачного будівництва, будівництва індивідуальних гаражів у межах норм безоплатної приватизації, подають клопотання до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу. У клопотанні зазначаються цільове призначення земельної ділянки та її орієнтовні розміри. До клопотання додаються графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки, погодження землекористувача (у разі вилучення земельної ділянки, що перебуває у користуванні інших осіб) та документи, що підтверджують досвід роботи у сільському господарстві або наявність освіти, здобутої в аграрному навчальному закладі (у разі надання земельної ділянки для ведення фермерського господарства). У разі якщо земельна ділянка державної власності розташована за межами населених пунктів і не входить до складу певного району, заява подається до Ради міністрів Автономної Республіки Крим. Верховній Раді Автономної Республіки Крим, Раді міністрів Автономної Республіки Крим, органам виконавчої влади або органам місцевого самоврядування, які передають земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, забороняється вимагати додаткові матеріали та документи, не передбачені цією статтею.

Згідно з частиною сьомою статті 118 Земельного кодексу України відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу розглядає клопотання у місячний строк і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні. Підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування об`єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.

Водночас, суд акцентує увагу на тому, що відповідно до статті 118 Земельного кодексу України порядок безоплатної передачі земельних ділянок у власність громадянами передбачає реалізацію таких послідовних етапів: звернення громадян з клопотанням про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки; надання дозволу відповідним органом виконавчої влади або місцевого самоврядування; розробка суб`єктами господарювання за замовленням громадян проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки; погодження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки в порядку, передбаченому статтею 186-1 Земельного кодексу України; затвердження відповідним органом виконавчої влади або місцевого самоврядування проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та надання її у власність.

Отже, передача (надання) земельної ділянки у власність відповідно до статті 118 Земельного кодексу України є завершальним етапом визначеної процедури безоплатної приватизації земельних ділянок. При цьому, отримання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки не означає позитивного рішення про надання її у користування.

Аналогічна правова позиція висловлена у постановах Верховного Суду від 27 лютого 2018 року в справі № 545/808/17, 27 березня 2018 у справі №463/3375/15-а.

Так, системний аналіз наведених правових норм дає підстави зробити висновок, що Земельним кодексом України визначено вичерпний перелік підстав для відмови у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, зокрема: невідповідність місця розташування об`єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.

При цьому, чинним законодавством не передбачено право суб`єкта владних повноважень, зокрема, органу місцевого самоврядування відступати від положень статті 118 Земельного кодексу України.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 27 лютого 2018 року в справі № 545/808/17.

З матеріалів справи вбачається, що підставою відмови у наданні дозволу на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для позивача був той факт, що в межах населеного пункту в розпорядженні сільської ради немає земель запасу, резерву, земель не наданих у власність або користування, відповідно передача їх у власність громадянам неможлива, в той час як зазначена на картографічному матеріалі земельна ділянка відноситься до земель загального користування (громадський випас).

На підтвердження зазначеного, Підгайцівською сільською радою надано «Схему планування Луцького району в межах Підгайцівської сільської ради», затверджену рішенням Підгайцівської сільської ради від 04.04.2017 №20/17 та погоджену Сектором містобудування та архітектури Луцької райдержадміністрації (далі Схема), а також лист Відділу у Луцькому районі Головного управління Держгеокадастру у Волинській області (далі Відділ) від 22.10.2019 №34-3-0.28-1815/161-19.

Відповідно до зазначеного листа від 22.10.2019, наданого на запит Підгайцівської сільської ради стосовно земельної ділянки, яка вказана в графічних матеріалах заяви ОСОБА_1 , Відділ повідомив, що зазначена земельна ділянка, згідно державної статистичної звітності (форми 6-зем) про наявність земель та розподіл їх за власниками земель, землекористувачами, угіддями станом на 01.01.2016 відноситься до земель загального користування (пасовища), номер рядка 12, шифр рядка №97.

Наведене підтверджується і наданим викопіюванням зі Схеми.

Відповідно до п.7 ч.1 ст.1 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» від 17.02.2011 №3038-VI містобудівна документація - затверджені текстові та графічні матеріали з питань регулювання планування, забудови та іншого використання територій.

З огляду на належне затвердження та погодження Схеми, суд вважає, що остання відноситься до містобудівної документації, а відтак звертає увагу, що така підстава відмови, як невідповідність місця розташування об`єкта вимогам генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації чітко передбачена статтею 118 Земельного кодексу України, та доведена відповідачем під час судового розгляду належними та допустимими доказами у відповідності до частини другої ст. 77 КАС України.

Отже, з огляду на ті обставини, що відповідачем доведено, що вказана на картографічному матеріалі позивачем земельна ділянка, згідно Схеми відомостей державної статистичної звітності форми 6-зем, відноситься до земель загального користування, суд вважає, що відмова Підгайцівської сільської ради Луцького району Волинської області у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки ОСОБА_1 є правомірною та такою, що відповідає статті 118 Земельного кодексу України.

При цьому, суд погоджується з твердженням відповідача щодо необхідності віднесення пасовищ до земель загального користування з огляду на приписи Класифікації видів цільового призначення земель, затвердженої Наказом Державного комітету України із земельних ресурсів від 23 липня 2010 року №548 та зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 1 листопада 2010 р. за №1011/18306, оскільки в секції «К» розділ «18», підрозділ «18.00» зазначено, що землі загального користування це землі будь-якої категорії, які використовуються як майдани, вулиці, проїзди, шляхи, громадські пасовища, сіножаті, набережні, пляжі, парки, зелені зони, сквери, бульвари, водні об`єкти загального користування, а також інші землі, якщо рішенням відповідного органу державної влади чи місцевого самоврядування їх віднесено до земель загального користування.

Таким чином, факт віднесення земель для сінокосіння і випасання худоби до секції «А» - «Землі сільськогосподарського призначення» - розділу «01» підрозділу «01.08» жодним чином не впливає на визначення таких земель як земель загального користування.

Разом з тим, суд не бере до уваги посилання відповідача на факт перебування земельної ділянки, зазначеної в картографічних матеріалах ОСОБА_1 в санітарній зоні сільського кладовища та санітарній зоні артезіанської свердловини з огляду на приписи абзацу 2 частини другої статті 77 КАС України, оскільки з оскаржуваного рішення від 06.09.2019 №8/5 не вбачається, що такі аргументи були наведені в ньому та були взяті до уваги при прийнятті такого рішення.

Враховуючи вищевикладене, з`ясувавши та перевіривши всі фактичні обставини справи, об`єктивно оцінивши докази, що мають юридичне значення, враховуючи основні засади адміністративного судочинства, вимоги законодавства України суд вважає, що позовні вимоги є безпідставними, а відтак в задоволенні адміністративного позову слід відмовити повністю, оскільки позовна вимога щодо зобов`язання надати позивачу дозвіл на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд площею 0,25 га, яка розташована в селі Підгайці Луцького району Волинської області, є похідною від вимоги щодо скасування рішення від 06.09.2019 №8/5.

Крім того, оскільки судом відмовлено у задоволенні позову, сплачений при поданні позову судовий збір в розмірі 768грн.40коп. не підлягає стягненню з відповідача та залишається за позивачем.

Керуючись статтями 77, 90, 242-246, 250, 255, 262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

В задоволенні адміністративного позову відмовити повністю.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги до Восьмого апеляційного адміністративного суду через Волинський окружний адміністративний суд протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Суддя В.В. Дмитрук